Справа № 2а-8243/11/1270
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2014-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2014 року
м. Київ К/9991/9687/12

Вищий адміністративний суд України у
складі: суддя Костенко М.І. - головуючий,
судді Бухтіярова І.О., Приходько І.В.,

розглянув у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу товариства
з обмеженою відповідальністю "Оболонь"
(далі - Товариство)

про поновлення строку подання
касаційної скарги

на постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 19.12.2011

у справі № 2а-8243/11/1270

за позовом Товариства

до Регіонального управління
Департаменту контролю за виробництвом
та обігом спирту, алкогольних напоїв і
тютюнових виробів Державної
податкової адміністрації у Луганській
області (далі - Управління)

про визнання недійсним та скасування
рішення про застосування фінансових
санкцій.

За результатами розгляду касаційної
скарги Вищий адміністративний суд
України

ВСТАНОВИВ:

Позов подано про визнання недійсним та
скасування рішення про застосування
фінансових санкцій від 06.09.2011 № -32.

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від позов
задоволено з тих мотивів, що оспорюване
рішення прийнято за наслідками
незаконно проведеної фактичної
перевірки платника.

Постановою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 19.12.2011
зазначену постанову суду першої
інстанції скасовано; у позові
відмовлено. У прийнятті цієї постанови
апеляційний суд виходив з того, що
позивач не підпадає під обмеження щодо
проведення фактичної перевірки,
визначені у підпункті 75.1.3 пункту 75.1
статті 75 Податкового кодексу України.

Посилаючись на невідповідність
висновків апеляційного вимогам
чинного законодавства та дійсним
обставинам справи, Товариство
звернулося до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати оскаржувану постанову суду
апеляційної інстанції та залишити в
силі правильне та обґрунтоване рішення
Луганського окружного
адміністративного суду зі спору.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
відповідність висновків судів наявним
у матеріалах справи доказам,
правильність застосування судами норм
матеріального права та дотримання ними
процесуальних норм, обговоривши доводи
касаційної скарги, Вищий
адміністративний суд України не вбачає
підстав для задоволення касаційних
вимог з урахуванням такого.

Попередніми судовими інстанціями у
розгляді справи встановлено, що 26.08.2011
працівниками Управління було
проведено фактичну перевірку належної
позивачеві закусочної з питань
додержання суб'єктами господарювання
вимог, встановлених законодавством
України, які є обов'язковими до
виконання при здійсненні оптової і
роздрібної торгівлі алкогольними
напоями таабо тютюновими виробами.

Під час цієї перевірки контролюючим
органом було виявлено факт реалізації
позивачем алкогольних напоїв за цінами
нижчими за встановлені мінімальні
роздрібні ціни, що стало підставою для
притягнення позивача до
відповідальності у вигляді штрафу в
сумі 5000 грн. згідно з оспорюваним
рішенням.

Власне факт вчинення цього
правопорушення Товариством не
заперечується.

Правова позиція позивача по справі,
якою він мотивує свої позовні вимоги,
полягає у незаконності проведення
зазначеної фактичної перевірки з
огляду на наявність у Товариства
статусу платника єдиного податку, що, в
свою чергу, виключає правомірність
прийнятого за наслідками цієї
перевірки рішення.

При цьому позивач посилається на пункт
23 розділу І Закону України від 07.07.2011 №
3609-ІV «Про внесення змін до Податкового
кодексу України та деяких інших
законодавчих актів України щодо
вдосконалення окремих норм
Податкового кодексу України» (далі -
Закон № 3609-ІV), яким підпункт 75.1.3 пункту
75.1 статті 75 Податкового кодексу
України доповнено абзацом наступного
змісту:

"До введення в дію положень щодо
спрощеної системи оподаткування,
обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва не проводиться
фактична перевірка фізичної особи -
підприємця, яка не зареєстрована
платником податку на додану вартість,
та юридичної особи, яка застосовує
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності, що передбачає включення
податку на додану вартість до складу
єдиного податку".

Не погоджуючись з такими твердженнями
позивача, апеляційний суд послався на
те, що зазначений мораторій на
проведення перевірок платників було
запроваджено саме відносно заходів
контролю, передбачених Законом України
«Про основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності», сфера регулювання якого
не охоплює перевірки за дотриманням
порядку проведення суб'єктами
господарювання розрахунків, за
виробництвом та обігом спирту,
алкогольних напоїв і тютюнових
виробів.

Втім таку правову оцінку обставин
справи не можна визнати правильною,
адже обмеження щодо проведення
фактичної перевірки платників, які
перебувають на спрощеній системі
оподаткування, були встановлені саме у
Податковому кодексі України, який
регулює відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів.

А відтак підстави вважати положення
абзацу другого підпункту 75.1.3 пункту 75.1
статті 75 цього Кодексу такими, що
регулюють правовідносини щодо
здійснення державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності (які є предметом
регулювання Закону України «Про
основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності») відсутні.

У той же час слід зазначити, що згідно з
абзацом першим підпункту 75.1.3 пункту 75.1
статті 75 Податкового кодексу України
фактичною вважається перевірка, що
здійснюється за місцем фактичного
провадження платником податків
діяльності, розташування
господарських або інших об'єктів права
власності такого платника. Така
перевірка здійснюється органом
державної податкової служби щодо
дотримання норм законодавства з питань
регулювання обігу готівки, порядку
здійснення платниками податків
розрахункових операцій, ведення
касових операцій, наявності документа,
що підтверджує державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців відповідно до закону,
ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому
числі про виробництво та обіг
підакцизних товарів, дотримання
роботодавцем законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами).

Пунктом 80.1 статті 80 Податкового
кодексу України передбачено, що
фактична перевірка здійснюється без
попередження платника податків (особи).

За змістом пункту 80.2 цієї ж статті
Кодексу фактична перевірка може
проводитися на підставі рішення
керівника органу податкової служби,
оформленого наказом, копія якого
вручається платнику податків або його
уповноваженому представнику під
розписку до початку проведення такої
перевірки, та за наявності хоча б
однієї з обставин, перелічених у цьому
пункті.

За правилами пункту 80.5 статті 80
названого Кодексу допуск посадових
осіб органів податкової служби до
проведення фактичної перевірки
здійснюється згідно із статтею 81 цього
Кодексу, якою передбачено право
платника не допустити посадових
(службових) осіб органу державної
податкової служби до проведення
документальної виїзної або фактичної
перевірки у разі недотримання ними
умов та порядку допуску до перевірки.

Таким чином, з огляду на порядок
проведення фактичної податкової
перевірки платник податків, який
вбачає процедурні порушення у діях
податкового органу щодо організації та
призначення такої перевірки, має
захищати свої права шляхом недопуску
працівників контролюючого органу до
перевірки.

Допуск до перевірки нівелює правові
наслідки процедурних порушень,
допущених контролюючим органом при
призначенні та/або проведенні
податкової перевірки, у зв'язку з чим
за умови такого допуску підставою для
скасування рішення (прийнятого за
результатами перевірки) може бути лише
неправильність його прийняття по суті,
а не власне процедурні порушення, на
чому наполягає позивач.

У розглядуваному випадку Товариством
не наведено будь-яких доводів та не
подано жодних доказів щодо
незаконності притягнення його до
відповідальності за оспорюваним
рішенням; факт вчинення зафіксованого
в акті перевірки правопорушення
Товариством не спростовано;
невідповідність застосованих
Управлінням заходів відповідальності
вимогам закону не доведено.

А відтак підстави для задоволення
даного позову відсутні.

Оскільки помилковість окремих
висновків апеляційного суду не
вплинула на прийняття ним правильного
по суті спору рішення, то оскаржувана
постанова суду апеляційної інстанції
скасуванню не підлягає безвідносно до
мотивів, на яких ґрунтується цей
судовий акт.

З урахуванням викладеного, керуючись
статтями 220, 2201, 223, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю "Оболонь"
відхилити.

2. Постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 19.12.2011 у
справі № 2а-8243/11/1270 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України в порядку
статей 236-238 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова І.В. Приходько