Справа № 2а-14500/11/2670
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2014-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2014 року м. Київ
К/9991/59847/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі

суддів: Мороз Л.Л.,

Калашнікової О.В.,

Заяць В.С.,

розглянула у порядку попереднього
розгляду касаційну скаргу заступника
Прокурора м. Києва на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 27.03.2012 року та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 06.09.2012 року
у справі за позовом заступника
Прокурора м. Києва в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_3, ОСОБА_4 до
Київської міської державної
адміністрації, Київської міської ради,
треті особи: Регіональне відділення
Фонду державного майна України по
м.Києву, Акціонерне товариство
холдингова компанія "Київміськбуд",
Дочірнє піцдприємство "Екос" АТАК
"Київміськбуд" ЖУ "Лівобережне",
Державна комунальна будівельна
корпорація "Київміськбуд", Деснянська
районна у м. Києві державна
адміністрація, про скасування рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Прокурор м. Києва звернувся до суду з
позовом в інтересах неповнолітньої
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання нечинним та
скасування рішення виконавчого
комітету Київської міської ради
народних депутатів № 142 від 15.05.1995 року
«Про передачу основних фондів
комунальної власності міста» в частині
передачі гуртожитку по АДРЕСА_1 на
праві повного господарського відання
Державній комунальній будівельній
корпорації «Київміськбуд».

Постановою постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
27.03.2012 року, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 06.09.2012 року,
у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій,
заступник Прокурора м. Києва подав до
Вищого адміністративного суду України
касаційну скаргу у якій, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати вказані судові рішення та
постановити нове рішення, яким позов
задовольнити.

Перевіривши і обговоривши доводи
касаційної скарги, проаналізувавши
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідно до Указу
Президента України «Про холдингові
компанії, що створюються в процесі
корпоратизації та приватизації» від
11.05.1994 року № 224/94 рішенням виконавчого
комітету Київської міської ради
народних депутатів № 147 від 15.05.1995 року
створено державну комунальну
холдингову компанію «Київміськбуд» та
затверджено її статут.

Судом попередньої інстанції
встановлено, що 15.05.1995 року виконавчим
комітетом Київської міської ради
народних депутатів прийнято рішення №
142 «Про передачу основних фондів
комунальної власності міста».

Цим рішенням закріплено на праві
господарського відання за державною
комунальною будівельною корпорацією
«Київміськбуд» житловий фонд та
об'єкти соціально-побутового
призначення, які закріплені за
підприємствами, що входять до складу
корпорації «Київміськбуд», станом на
01.01.1995 року згідно з додатком.

Пунктом 2 згаданого рішення вирішено
підприємствам, названим у додатку,
передати корпорації «Київміськбуд»
основні фонди, зазначені в пункті 1
цього рішення, у встановленому
законодавством порядку.

Згідно додатку до рішення № 142 від
15.05.1995 року передачі корпорації
«Київміськбуд» підлягав, серед іншого,
житловий фонд фірми «Дарниця», в тому
числі і гуртожиток, розташований по
АДРЕСА_1 залишковою вартістю 0,4 млн.
карб.

Позивачі у цій справі ОСОБА_3 та ОСОБА_4
зареєстровані та проживають в кімнаті
АДРЕСА_1.

Прокурор звернувся із позовом в
інтересах позивачів, оскільки вважав,
що рішення виконавчого комітету
Київської міської ради народних
депутатів № 142 від 15.05.1995 року «Про
передачу основних фондів комунальної
власності міста» у частині передачі
гуртожитку по АДРЕСА_1 на праві повного
господарського відання Державній
комунальній будівельній корпорації
«Київміськбуд» порушує житлові права
позивачів.

Зокрема, прокурор посилався на
порушення у зв'язку з прийняттям
оскарженого рішення положень статті 47
Конституції України, частини 1 статті 8,
статті 19 Закону України «Про
забезпечення реалізації житлових прав
мешканців гуртожитків».

Статтею 47 Конституції України
визначено, що кожен має право на житло.
Держава створює умови, за яких кожний
громадянин матиме змогу побудувати
житло, придбати його у власність або
взяти в оренду. Громадянам, які
потребують соціального захисту, житло
надається державою та органами
місцевого самоврядування безоплатно
або за доступну для них плату
відповідно до закону. Ніхто не може
бути примусово позбавлений житла
інакше як на підставі закону за
рішенням суду.

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону
України «Про забезпечення реалізації
житлових прав мешканців гуртожитків»
громадяни, на яких поширюється дія
цього Закону, які на законних підставах
зареєстровані та тривалий час (не менш
як п'ять років) проживають у
гуртожитках, віднесених до
недержавного житлового фонду (які
перебувають у власності чи у повному
господарському віданні відповідних
державних чи комунальних підприємств,
установ, організацій, а також
підприємств та організацій, утворених
шляхом корпоратизації чи приватизації
колишніх державних підприємств, крім
тих організацій, які створено органами
державної влади, органами місцевого
самоврядування для управління
житловим фондом) та призначених для
проживання працівників (членів їх
сімей), які не мають можливості
самостійно придбати чи побудувати
власне житло, у разі, коли такі
гуртожитки не передаються їх
власниками у власність територіальних
громад, мають право подальшого
проживання в таких гуртожитках до
розв'язання їх житлової проблеми.

Згідно зі статтею 19 Закону України «Про
забезпечення реалізації житлових прав
мешканців гуртожитків» забороняється
виселення, переселення та відселення
мешканців гуртожитків, на яких
поширюється дія цього Закону, без
попереднього надання їм (їх сім'ям)
іншого житла, придатного для
постійного проживання людей, крім
випадків, передбачених частиною другою
цієї статті. Виселення, переселення чи
відселення громадян з гуртожитків
відповідно до цього Закону
допускається лише у випадку визнання
гуртожитку таким, що перебуває в
аварійному стані або в стані,
непридатному для проживання людей, на
підставі рішення, прийнятого
відповідно до частини першої статті 20
цього Закону.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, докази виселення,
переселення чи відселення позивачів з
гуртожитку за адресою АДРЕСА_1
відсутні.

Колегія суддів звертає увагу, що
предметом оскарження у цій справі є
саме рішення виконавчого комітету
Київської міської ради народних
депутатів № 142 від 15.05.1995 року «Про
передачу основних фондів комунальної
власності міста» в частині передачі
гуртожитку по АДРЕСА_1 на праві повного
господарського відання Державній
комунальній будівельній корпорації
«Київміськбуд».

Позивач стверджував, що житлові права
позивачів порушено у зв'язку з
порушенням процедури приватизації.

Проте, оскарженим рішенням виконавчого
комітету Київської міської ради
народних депутатів № 142 від 15.05.1995 року
не вирішувалось питання щодо
приватизації майна.

Так, стаття 1 Закону України «Про
приватизацію майна державних
підприємств» від 04.03.1992 року № 2163-XII (у
редакції що була чинною на момент
виникнення спірних правовідносин)
визначає приватизацію майна державних
підприємств України як відчуження
майна, що перебуває у
загальнодержавній, республіканській
(Республіки Крим) і комунальній
власності, на користь фізичних та
недержавних юридичних осіб.

За змістом частини 2 статті 3 названого
Закону його дія цього не поширюється на
приватизацію об'єктів державного
земельного та житлового фондів, а також
об'єктів соціально-культурного
призначення, за винятком тих, які
належать підприємствам, що
приватизуються.

Отже, колегія суддів погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій,
що рішенням виконавчого комітету
Київської міської ради народних
депутатів № 142 від 15.05.1995 року «Про
передачу основних фондів комунальної
власності міста» не вирішувалось
питання щодо приватизації майна.

Створення державного комунального
підприємства та передача у його повне
господарське відання майна не є
приватизацією в розумінні Закону
України «Про приватизацію майна
державних підприємств».

Приватизація акціонерного товариства
«Холдингова компанія «Київміськбуд»
була завершена у 1999 року, про що
Регіональним відділенням Фонду
державного майна України по м. Києву
видано наказ № 411 від 12.07.1999 року.

Крім того, судами попередніх інстанцій
було встановлено, що розпорядженням
Київської міської державної
адміністрації № 1881 від 14.10.2004 року
статус гуртожитку по АДРЕСА_1 змінено
на «будинок для малосімейних».

На підставі названого розпорядження
гуртожиток по АДРЕСА_1 переведено до
комунальної власності та з лютого 2006
року відділом приватизації
Деснянської районної в м. Києві
Державної адміністрації видаються
свідоцтва про право на квартири, як
окремі об'єкти нерухомості.

Як встановлено судом апеляційної
інстанції, ОСОБА_4 скористалась своїм
правом на приватизацію житла та
отримала свідоцтво про право власності
на кв. № 22.

За таких обставин, рішення виконавчого
комітету Київської міської ради
народних депутатів № 142 від 15.05.1995 року
«Про передачу основних фондів
комунальної власності міста» не
порушує прав позивачів на житло.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що касаційну скаргу слід
відхилити, оскільки рішення судів
першої та апеляційної інстанцій
ухвалені з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
правова оцінка обставинам у справі
дана вірно, а доводи касаційної скарги
висновків судів не спростовують,
підстави для призначення справи до
розгляду в судовому засіданні
відсутні.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку, що при розгляді
справи судами допущено неправильне
застосування норм матеріального чи
порушення норм процесуального права,
які передбачені статтями 225 - 229 Кодексу
адміністративного судочинства України
як підстави для зміни, скасування
судового рішення, залишення позовної
заяви без розгляду або закриття
провадження у справі.

Керуючись статтями 220, 220-1, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу заступника Прокурора
м. Києва відхилити, постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
27.03.2012 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 06.09.2012 року у цій справі залишити
без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню не
підлягає.

Судді: