Справа № 552/8136/13-а
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2014-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2014 р.Справа № 552/8136/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Спаскіна О.А.

Суддів: Сіренко О.І. , Любчич Л.В.

за участю секретаря судового засідання
Бутенко Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського
районного суду м. Полтави від 17.12.2013р.
по справі № 552/8136/13-а

за позовом ОСОБА_1

до Київського відділу державної
виконавчої служби Полтавського
міського управління юстиції

про визнання незаконними дій та
зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Київського районного суду
м. Полтава від 17.12.2013 року
адміністративний позов ОСОБА_1 до
Київського відділу Державної
виконавчої служби Полтавського
міського управління юстиції про
визнання незаконним дій та
зобов'язання вчинити дії залишено без
задоволення.

В апеляційній скарзі позивач просить
скасувати вказану постанову суду
першої інстанції та постановити нове
рішення, яким задовольнити позов.
Скаржник зазначають, що приймаючи
зазначену постанову суд першої
інстанції дійшов до помилкових
висновків, які призвели до
неправильного вирішення справи,
неповно з'ясував всі обставини справи,
що мають значення при вирішенні спору,
не вірно застосував до спірних
правовідносин положення ст. 11 Закону
України «Про виконавче провадження»
та ст. 159 Кодексу адміністративного
судочинства України щодо повноти та
об'єктивності розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає
справу в межах доводів апеляційної
скарги відповідно до вимог ст.195 КАС
України та керуючись ч.1 ст.41 КАС
України.

Колегія суддів, вивчивши матеріали
справи, доводи апеляційної скарги,
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач звернувся до суду з позовом, в
якому просить визнати дії відповідача
незаконними, зобов'язати вчинити певні
дії, обґрунтовуючи свою позицію тим, що
він постанову про відкриття
виконавчого провадження від 02.09.2013
року щодо стягнення з нього боргу в
сумі 37,56 гривень на користь держави
отримав 18.11.2013 року, а отже пропустив
строк для добровільного погашення
боргу, який йому був встановлений до
09.09.2013 року. Оскільки він несвоєчасно
отримав копію постанови, вважає, що
його право порушено і з метою захисту
своїх порушених прав змушений
звернутися до суду.

Приймаючи оскаржувану постанову, суд
першої інстанції виходив з того, що
права позивача не були порушені
відповідачем, оскільки останній діяв в
межах своїх повноважень у
відповідності з вимогами
законодавства про вико даче
провадження.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції з
огляду на таке.

Судовим розглядом встановлено, що
02.09.2013 року державним виконавцем
Київського відділу державної
виконавчої служби Мельник Ю.В. винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження та надано ОСОБА_1 строк до
09.09.2013 року для добровільної сплати
боргу. Копію даної постанови ОСОБА_1
отримав 18.11.2013 року. З матеріалів справи
вбачається, що 19.11.2013 року ОСОБА_1
сплатив борг в сумі 37,56 гривень та в цей
же день державним виконавцем
Київського відділу державної
виконавчої служби Мельник Ю.В. винесена
постанова про закінчення виконавчого
провадження. Штрафні санкції за
несвоєчасну сплату боргу до позивача
ОСОБА_1 не застосовувались.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
виконавче провадження" від 21.04.1999 №
606-XIV (далі - Закон № 606-XIV) виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

Частиною 1 статті 11 Закону №
606-XIVвстановлено, що державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ч. 2 ст. 25 Закону № 606-XIV державний
виконавець протягом трьох робочих днів
з дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження. У
постанові державний виконавець вказує
про необхідність боржнику самостійно
виконати рішення у строк до семи днів з
моменту винесення постанови (у разі
виконання рішення про примусове
виселення боржника - у строк до
п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі
ненадання боржником документального
підтвердження виконання рішення буде
розпочате примусове виконання цього
рішення із стягненням з боржника
виконавчого збору і витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова.

За вимогами ч.1, ч. 3 ст. 27 Закону № 606-XIV у
разі ненадання боржником у строки,
встановлені частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного
виконання рішення, документального
підтвердження повного виконання
рішення державний виконавець на
наступний день після закінчення
відповідних строків розпочинає
примусове виконання рішення. У разі
отримання документального
підтвердження про повне виконання
рішення боржником до початку його
примусового виконання державний
виконавець закінчує виконавче
провадження в порядку, встановленому
цим Законом. Виконавчий збір та
витрати, пов'язані з організацією та
проведенням виконавчих дій, у такому
разі з боржника не стягуються.

Зважаючи на вимоги Закону № 606-XIV та
беручі до уваги позицію Вищого
адміністративного суду України,
викладену в листі "Щодо справ з приводу
рішень, дій або бездіяльності
державної виконавчої служби" від 28.09.2009
№ 1276/10/13-09, колегія суддів зазначає, що
у разі якщо копія постанови про
відкриття виконавчого провадження
одержана боржником несвоєчасно,
внаслідок чого боржник був позбавлений
можливості добровільно виконати
рішення у встановлений державним
виконавцем строк, за письмовою заявою
боржника при підтвердженні факту
несвоєчасного одержання вказаної
постанови державний виконавець
відкладає провадження виконавчих дій у
порядку, встановленому статтею 32 цього
Закону, та поновлює боржнику строк для
добровільного виконання рішення.

Таким чином, державний виконавець,
починаючи примусове виконання рішення,
обов'язково повинен пересвідчитися:
по-перше, чи отримана боржником копія
постанови про відкриття виконавчого
провадження; по-друге, чи здійснені ним
дії, спрямовані на його добровільне
виконання.

Отже, обов'язок державного виконавця
з'ясувати обставину отримання копії
постанови про відкриття виконавчого
провадження передує вчиненню будь-яких
дій стосовно примусового виконання
рішення.

Законодавчо встановлена процедура
поновлення строку добровільного
виконання рішення не надає державному
виконавцю право застосовувати заходи
примусового виконання рішення у разі
несвоєчасного отримання боржником
постанови про відкриття виконавчого
провадження.

Отже, доводи апеляційної скарги
відповідача про порушення судом першої
інстанції під час розгляду справи
вимог ст. 11 Закону України «Про
виконавче провадження» та норм ст.159
Кодексу адміністративного судочинства
України щодо повноти та об'єктивності
розгляду справи висновків суду не
спростовують, оскільки при розгляді
справи суд першої інстанції,
відповідно до вимог ст. 159 КАС України
повно і всебічно, в межах заявлених
вимог, з'ясував дійсні обставини
справи, дав належну оцінку наявним у
справі доказам, правильно вирішив
питання щодо правовідносин, зумовлених
встановленими фактами, та вирішив
справу на підставі норм матеріального
права, які регулюють ці правовідносини.

З огляду на вищевикладене, постанова
суду першої інстанції ухвалена з
дотриманням норм процесуального права,
у відповідності до вимог норм
матеріального права, тому колегія
суддів вважає, що підстав для її
скасування немає.

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову чи ухвалу суду
- без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Постанову Київського районного суду м.
Полтави від 17.12.2013р. по справі №
552/8136/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Спаскін
О.А.Судді(підпис) (підпис) Сіренко О.І.
Любчич Л.В. Повний текст ухвали
виготовлений 10.02.2014 р.