Справа № 2а-1670/6212/11
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2014-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2014 року
м. Київ К/9991/84521/11

Вищий адміністративний суд України у
складі: суддя Костенко М.І. - головуючий,
судді Бухтіярова І.О., Приходько І.В.,

розглянув у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції у Полтавській
області (далі - Кременчуцька ОДПІ)

на постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 11.08.2011

та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 08.11.2011

у справі № 2а-1670/6212/11

за позовом ОСОБА_1

до Кременчуцької ОДПІ

про скасування податкового
повідомлення-рішення.

За результатами розгляду касаційної
скарги Вищий адміністративний суд
України

ВСТАНОВИВ:

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 11.08.2011,
залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 08.11.2011,
позов задоволено; визнано протиправним
та скасовано податкове
повідомлення-рішення від 01.03.2010 №
/0 з мотивів недоведеності
податковим органом факту отримання
позивачем оподатковуваного доходу від
продажу автомобіля в сумі його
ринкової вартості.

Посилаючись на невідповідність
висновків судів положенням чинного
законодавства (зокрема, пунктам 1.3, 1.18
статті 1, підпункту 8.2.1 пункту 8.2 статті
8, пункту 12.1 статті 12 Закону України
«Про податок з доходів фізичних осіб»)
та дійсним обставинам справи,
Кременчуцька ОДПІ звернулася до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати прийняті у справі судові
акти та відмовити у позові.

ОСОБА_1 у відповідності до статті 216
Кодексу адміністративного судочинства
України подано заперечення на
касаційну скаргу, в яклму позивач
зазначає про правильність та
обґрунтованість висновків попередніх
судових інстанцій та просить залишити
оскаржувані рішення без змін, а скаргу -
без задоволення.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
відповідність висновків судів наявним
у матеріалах справи доказам,
правильність застосування судами норм
матеріального права та дотримання ними
процесуальних норм, обговоривши доводи
касаційної скарги, Вищий
адміністративний суд України не вбачає
підстав для її задоволення виходячи з
такого.

Попередніми судовими інстанціями у
розгляді справи встановлено, що в ході
проведення Кременчуцькою ОДПІ
позапланової невиїзної перевірки
ОСОБА_1 з питань дотримання вимог
податкового законодавства за період з
01.01.2008 по 31.12.2008 (оформленої актом від
15.02.2010 № 535/17-311/НОМЕР_1) було виявлено
факт реалізації позивачем
транспортного засобу (автомобіля марки
BMW Е53/Х5) за біржовим контрактом від
14.08.2008 № ТЗ15з/140 за ціною 50 грн.

На підставі того, що згідно із звітом
про незалежну оцінку вартості
автотранспортного засобу (складеним
суб'єктом оціночної діяльності)
ринкова вартість зазначеного
автомобіля склала 259 065 грн.,
Кременчуцькою ОДПІ було донараховано
позивачеві податку з доходів фізичних
осіб у сумі 38859,75 грн. за оспорюваним
податковим повідомленням-рішенням.

Втім суди цілком обґрунтовано не
погодилися з правомірністю
зазначеного донарахування, виходячи з
такого.

Відповідно до пункту 1.2 статті 1 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» дохід фізичної особи
включає суму будь-яких коштів,
одержаних платником податку у
власність або нарахованих на його
користь протягом відповідного
звітного податкового періоду з різних
джерел як на території України, так і за
її межами. У свою чергу, дохід з
джерелом його походження в Україні,
згідно з пунктом 1.3 цієї ж статті Закону
- це будь-який дохід, одержаний
платником податку або нарахований на
його користь від здійснення будь-яких
видів діяльності на території України,
у тому числі, але не виключно, у вигляді
доходів від продажу рухомого майна,
якщо факт зміни власника (продажу
об'єкту рухомого майна) підлягає
державній реєстрації та/або
нотаріальному посвідченню згідно із
Законом України, або якщо місце
вручення такого рухомого майна
набувачеві знаходиться на території
України (підпункт «ж»).

Загальний річний оподатковуваний
дохід складається з суми загальних
місячних оподатковуваних доходів
звітного року, а також іноземних
доходів, одержаних протягом такого
звітного року. До складу загального
місячного оподатковуваного доходу
включаються в тому числі і частина
доходів від операцій з майном, розмір
якої визначається згідно з положеннями
статей 11-12 Закону України «Про податок
з доходів фізичних осіб».

Пунктом 12.1 статті 12 Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб»
передбачено, що дохід платника податку
від продажу об'єкту рухомого майна
протягом звітного податкового року
оподатковується за ставкою,
встановленою п.7.1 ст.7 цього Закону (15
відсотків від об'єкта оподаткування).

Відтак застосування податковим
органом до встановлених судом обставин
положень підпункту 11.1.3 пункту 11.1
статті 11 Закону України «Про податок з
доходів фізичних осіб» щодо визначення
доходу при продажу об'єктів нерухомого
майна є помилковим, оскільки Закон не
містить вимоги щодо поширення цього
правила на випадки продажу об'єктів
рухомого майна, а відтак визначення
податковою інспекцією доходу,
одержаного позивачем, виходячи з
експертної оцінки вартості автомобіля
проданого автомобіля (259 065 грн.) не
відповідає чинному законодавству, що
регулює спірні правовідносини.

Закон не містить вимоги щодо
визначення бази оподаткування під час
продажу рухомого майна за ціною, не
нижче його оціночної вартості.

З матеріалів справи вбачається, що
відчуження автомобіля здійснено
позивачем шляхом його продажу на
товарній біржі за біржовим контрактом,
ціна у якому встановлена за правилами
статті 632 Цивільного кодексу України.
Зазначений біржовий контракт не було
визнано недійсним в установленому
порядку.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що податковим органом
об'єкт оподаткування визначено не з
ціни, зазначеної в біржовому контракті
купівлі-продажу транспортного засобу,
а з джерел інших, ніж звітність або
первинні документи.

Такий спосіб визначення суми
податкового зобов'язання згідно з
підпунктом 4.3.1 пункту 4.3. статті 4 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» належить до непрямих методів,
передумовою для застосування яких є
рішення про застосування непрямих
методів, яке приймається податковим
органом за місцезнаходженням платника
податків (підпункт 4.3.5 пункту 4.3 статті 4
Закону).

У матеріалах справи відсутні докази
прийняття Кременчуцькою ОДПІ рішення
про застосування непрямих методів для
визначення позивачу оспорюваної суми
податкового зобов'язання з податку з
доходів фізичних осіб.

За таких обставин колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
погоджується з висновком судів
попередніх інстанцій про
протиправність податкового
повідомлення-рішення від 01.03.2010 №
/0 та наявність підстав для його
скасування.

Доводи касаційної скарги були
розглянуті судами першої та
апеляційної інстанцій по суті, цим
доводами було надано правильну
юридичну оцінку. Підстави для їх
переоцінки у суду касаційної інстанції
відсутні в силу статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Оскільки усі обставини, що входять до
предмета доказування у справі,
встановлені судами на підставі повного
та всебічного дослідження наявних у
справі доказів, які відповідають
ознакам належності та допустимості,
цим обставинам надана правильна
юридична оцінка, то підстав для
скасування оскаржуваних судових актів
не вбачається.

З урахуванням викладеного, керуючись
статтями 220, 220-1, 223, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Кременчуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції у Полтавській області
відхилити.

2. Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 11.08.2011 та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 08.11.2011 у
справі № 2а-1670/6212/11 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України в порядку
статей 236-238 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова І.В. Приходько