Справа № 814/2923/13-а
Суддя: Марич Є. В.
Дата ухвалення: 2013-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв

23 грудня 2013 року
справа № 814/2923/13-а

Суддя Миколаївського окружного
адміністративного суду Марич Є. В.
розглянув у порядку письмового
провадження справу за

адміністративним
позовомМиколаївського обласного
відділення Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності, пр-т Леніна, 93, м.
Миколаїв, 54017

доТериторіальної державної інспекції
з питань праці у Миколаївській
області, вул. Корабелів, 16, м. Миколаїв,
54020

провизнання протиправними дій,
скасування припису від 18.06.2013 №
14-07-012/0053-0029

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Миколаївське обласне
відділення Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності, звернувся до суду з
позовом до відповідача, Територіальної
державної інспекції з питань праці у
Миколаївській області, про визнання
протиправними дій, скасування припису
від 18.06.2013 № 14-07-012/0053-0029.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач зазначає, що не виплатив
допомогу по вагітності та пологах
ОСОБА_1, оскільки щодо її роботодавця -
ОСОБА_2 Казанківським РВ УМВС України в
Миколаївській області проводиться
перевірка і до закінчення цієї
перевірки виплата допомоги може
призвести до безпідставного
витрачання коштів Фонду.

Відповідач подав письмові заперечення
проти позову, в яких зазначив, що
всупереч наявності всіх підстав для
виплати ОСОБА_1 допомоги по вагітності
та пологах, Фонд безпідставно таку
допомогу не виплатив, що і стало
підставою для прийняття спірного
припису, в зв'язку з чим просить суд
відмовити в задоволенні позову з
підстав, викладених в запереченні (арк.
справи 73-75).

Сторони подали клопотання про розгляд
справи в порядку письмового
провадження.

За приписами частини 4 статті 122 Кодексу
адміністративного судочинства України
особа, яка бере участь у справі, має
право заявити клопотання про розгляд
справи за її відсутності. Якщо таке
клопотання заявили всі особи, які
беруть участь у справі, судовий розгляд
справи здійснюється в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами.

Суд дослідив матеріали і обставини
справи, якими обгрутовуються позовні
вимоги та заперечення, і встановив
наступне.

Головним державним інспектором праці
Територіальної державної інспекції з
питань праці у Миколаївській області
проведена позапланова перевірка
додержання вимог законодавства з
питань праці Баштанською МРВД МОВ ФСС з
ТВП, за наслідками якої винесено припис
від 18.06.2013 № 14-07-012/0053-0029 (далі - припис).

Перевіркою встановлено, що в порушення
вимог статті 21 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням" від
18.01.2001 № 2240-III (далі - Закон № 2240-III)
фінансування роботодавця ОСОБА_2 для
надання ним матеріального
забезпечення (допомоги по вагітності
та пологах найманій працівниці ОСОБА_1)
не здійснено, в результаті чого
застрахованій особі не виплачено
належну допомогу по вагітності та
пологам на загальну суму 20322, 40 грн та
надано строк до 04.07.2013 письмово
інформувати про забезпечення
фінансування
страхувальника-роботодавця за
заявами-розрахунками від 30.11.2012 (вх. №
01-41-3771) та від 12.02.2013 (вх. № 01-62-425) (арк.
справи 7-8).

При прийнятті рішення суд виходив з
наступного.

Відповідно до ст. 4 ч. 1, 2 Закону № 2240-III
право на матеріальне забезпечення та
соціальні послуги за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням,
мають застраховані громадяни України,
іноземці, особи без громадянства та
члени їх сімей, які проживають в
Україні, якщо інше не передбачено
міжнародним договором України, згода
на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України. Це право
виникає з настанням страхового випадку
в період роботи (включаючи і час
випробування та день звільнення), якщо
інше не передбачено законодавством.

Відповідно до ст. 34 ч. 1 п. 1 Закону №
2240-III, за загальнообов'язковим
державним соціальним страхуванням у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими похованням, надаються такі
види матеріального забезпечення та
соціальних послуг: допомога по
вагітності та пологах.

Згідно ст. 38 Закону № 2240-III , яка
визначає умови надання і тривалість
виплати допомоги по вагітності та
пологах, допомога по вагітності та
пологах надається застрахованій особі
у формі матеріального забезпечення,
яке компенсує втрату заробітної плати
(доходу) за період відпустки у зв'язку з
вагітністю та пологами.

Як визначено ст. 39 Закону № 2240-III,
допомога по вагітності та пологах
надається застрахованій особі у
розмірі 100 відсотків середньої
заробітної плати (доходу), обчисленої
відповідно до статті 53 цього Закону, і
не залежить від страхового стажу.

Відповідно до п. 1, 2 8 Порядку
фінансування страхувальників для
надання застрахованим особам
матеріального забезпечення за рахунок
коштів Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності,
затвердженого Постановою правління
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності 22
грудня 2010 р. № 26, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 25 січня
2011 р. за № 111/18849, цей Порядок визначає
умови фінансування Фондом соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності страхувальників для
надання ними матеріального
забезпечення, передбаченого статтею 34
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням" за
такими видами, як допомога по
вагітності та пологах (п. 1); підставою
для фінансування
страхувальників-роботодавців робочими
органами Фонду є оформлена за
встановленим зразком заява-розрахунок,
що містить інформацію про нараховані
застрахованим особам суми
матеріального забезпечення за їх
видами (п. 2); робочі органи Фонду
здійснюють фінансування
страхувальників протягом десяти
робочих днів після надходження
заяви-розрахунку (п. 8).

Таким чином, допомога по вагітності та
пологах є одним із видів соціальних
послуг, які виплачує відповідач і
отримавши заяву фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2, у Фонду
виникає обов'язок виплати допомоги.

Фактично доводи позивача зводяться
тільки до того, що на його думку, є
очевидна невідповідність заробітної
плати ОСОБА_1 порівняно з заробітною
платою інших працівників. Так, цій
особі виплачувалось 4500 грн за місяць,
тоді як середня заробітна плата решти
працівників фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 не перевищує 1000 грн. З цього
позивач припускає, що дії фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 та ОСОБА_1
спрямовані на безпідставне отримання
допомоги від Фонду і до закінчення
проведення перевірки виплата допомоги
може призвести до безпідставного
витрачання коштів Фонду.

Суд знаходить ці заперечення
необґрунтованими, оскільки за змістом
Закону № 2240-III, для виплати допомоги по
вагітності та пологах має значення
наявність трудових відносин, сплата
страхових внесків до Фонду, з чим Закон
і пов'язує обов'язок Фонду виплатити
допомогу. Порушення вимог трудового
законодавства з боку роботодавця не
може позбавити особу права на
отримання допомоги за час тривання
трудових відносин.

Також слід врахувати, що відповідно до
положень ст. 94-95 Кодексу законів про
працю України та ст. 1, 3 Закону України
"Про оплату праці" встановлено тільки
мінімальний розмір оплати праці, який є
соціальною гарантією з боку держави. В
той же час, жодним нормативним актом не
встановлено обмежень в оплаті праці
понад мінімальний розмір, тобто
держава визначає тільки мінімальний
розмір оплати праці та не обмежує
роботодавця в визначенні розміру
заробітної плати понад цей мінімальний
розмір.

Суд має зазначити, що відповідно до ст.
13 Закону, яка визначає повноваження
виконавчої дирекції Фонду, у
відповідача відсутні повноваження
щодо перевірки і надання оцінки
дотриманню позивачем трудового
законодавства в частині оплати праці, а
тому його посилання на факт
невідповідності заробітної плати
застрахованої особи не може бути
прийнятий судом до уваги, адже висновок
про порушення роботодавцем трудового
законодавства в частині оплати праці
знаходиться за межами компетенції та
повноважень Фонду.

З приводу тривання перевірки заяви
Фонду Казанківським РВ УМВС України в
Миколаївській області, слід зауважити,
що відповідно до ст. 62 Конституції
України особа вважається невинуватою у
вчиненні злочину і не може бути піддана
кримінальному покаранню, доки її вину
не буде доведено в законному порядку і
встановлено обвинувальним вироком
суду.

За змістом частини 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

У справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони
відповідно до вимог статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Відповідно до статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства
України розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Згідно частини 2 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень, обов'язок доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Як наслідок, суд приходить висновку, що
позовні вимоги є необґрунтованими,
безпідставними та задоволенню не
підлягають.

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись статтями 11, 71, 94, 122, 158-163, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції,
якщо інше не встановлено цим Кодексом,
набирає законної сили після
закінчення строку подання
апеляційної скарги, встановленого цим
Кодексом, якщо таку скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної
сили рішенням за наслідками
апеляційного провадження. Апеляційна
скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а
також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти
днів з дня отримання копії постанови.

Суддя
Є. В. Марич