Справа № 817/4567/13-а
Суддя: Гудима Н.С.
Дата ухвалення: 2014-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/4567/13-а

27 січня 2014 року 17год. 35хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний
суд у складі судді Гудима Н.С. за участю
секретаря судового засідання Рибачок
С.С. та сторін і інших осіб, які беруть
участь у справі:

позивача: представник Богоніс О.М.,

відповідача: представник Рокунь С.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

Товариства з обмеженою
відповідальністю " Реноме-Смарт"
до Державної податкової інспекції у
м.Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області
про визнання дій протиправними, -

ВСТАНОВИВ :

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Реноме-Смарт» (далі -
ПП ТОВ «Реноме-Смарт») звернулося до
суду з позовом до Державної податкової
інспекції у м.Рівному Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області (далі - ДПІ у м.Рівному) про
визнання протиправним дій щодо
невизнання уточнюючого розрахунку
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість у зв'язку з
виправленням самостійно виявлених
помилок за червень 2013 року № від
08.11.2013 року як податкової декларації та
визнання уточнюючого розрахунку
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість у зв'язку з
виправленням самостійно виявлених
помилок за червень 2013 року № від
08.11.2013 року таким, що поданий у день його
фактичного отримання відповідачем, а
саме: 08.11.2013 року.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав з
підстав, викладених в позовній заяві. В
обґрунтування позову зазначив, що
08.11.2013 року позивач подав до ДПІ у
м.Рівному уточнюючий розрахунок
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість у зв'язку з
виправленням самостійно виявлених
помилок за червень 2013 року, однак
листом від 26.11.2013 року податковий орган
повідомив позивача про те, що вказаний
уточнюючий розрахунок не визнано як
податкову звітність. Вказав, що
твердження відповідача про те, що
помилкове завищення податкових
зобов'язань не може бути виправлене
платником податків шляхом подання
уточнюючого розрахунку, не відповідає
вимогам закону. Стверджував, що
Податковий кодекс України не містить
обмежень щодо характеру допущених
платником податків помилок, які можуть
бути виправлені шляхом подання
уточнюючого розрахунку. Зазначив, що ч.3
п.50.1 ст.50 Податкового кодексу України
стосується лише одного з видів помилок
і не виключає можливості виправлення
допущених платником податків помилок
інших видів, зокрема, таких, що
потягнули завищення податкового
зобов'язання минулих періодів. З таких
підстав, просив суд позов задовольнити
повністю.

Представник відповідача в судовому
засіданні надав суду письмові
заперечення на позовну заяву (а.с.75-77),
позов не визнав. В обґрунтування
заперечень пояснив суду, що платник
податків, який самостійно виявляє факт
заниження податкового зобов'язання
минулих податкових періодів,
зобов'язаний або надіслати уточнюючий
розрахунок і сплатити суму недоплати
та штраф у розмірі трьох відсотків від
такої суми до подання такого
уточнюючого розрахунку; або
відобразити суму недоплати у складі
декларації з цього податку, що
подається за податковий період,
наступний за періодом, у якому виявлено
факт заниження податкового
зобов'язання, збільшену на суму штрафу
у розмірі п'яти відсотків від такої
суми, з відповідним збільшенням
загальної суми грошового зобов'язання
з цього податку. Вважає, що ДПІ у
м.Рівному правомірно відмовлено
позивачу в прийнятті уточнюючого
розрахунку №, відповідно до рядка
25 якого позивачем самостійно зменшено
податкові зобов'язання з ПДВ на суму
386797 грн. У зв'язку з наведеним, просив
суд в задоволенні позовних вимог
відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників
сторін, з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, оцінивши в сукупності докази,
які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд дійшов висновку, що позов
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 18.07.2013 року ТОВ
«Реномер-Смарт» засобами електронного
зв'язку подано до ДПІ у м.Рівному
податкову декларацію з податку на
додану вартість за червень 2013 року
№ (а.с.26-29) разом з додатками
(а.с.33-67), що підтверджується
квитанціями №1 та №2 від 18.07.2013 року
(а.с.30-31).

08.11.2013 року ТОВ «Реноме-Смарт» подало до
ДПІ у м.Рівному уточнюючий розрахунок
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість у зв'язку з
виправленням самостійно виявлених
помилок за червень 2013 року № від
08.11.2013 року (а.с.8-10), що підтверджується
квитанціями №1 та №2 (а.с.5-6). У зв'язку з
коригуванням значення рядків 7,9 та 18
податкової декларації, позивачем
скориговано значення рядка 25, а саме:
зменшено суму податкового зобов'язання
з податку на додану вартість на 386797 грн.

26.11.2013 року на адресу позивача надійшов
лист ДПІ у м.Рівному №8474/16-17-22-02 від
12.11.2013 року про невизнання уточнюючого
розрахунку за червень 2013 року №
від 08.11.2013 року податковою звітністю
(а.с.11).

Не погодившись з вказаним висновком
податкового органу, позивач оскаржив
його в адміністративному порядку
(а.с.68). Рішенням ГУ Міндоходів у
Рівненській області №2130/10/17-00-22-06-507 від
18.12.2013 року рішення ДПІ у м.Рівному
№8474/16-17-22/02 від 12.11.2013 року залишено без
змін (а.с.71-73).

Таким чином, між сторонами виник спір
внаслідок неприйняття ДПІ у м.Рівному
як податкової звітності уточнюючого
розрахунку ТОВ «Реноме-Смарт» за
червень 2013 року за №, поданого
08.11.2013 року.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з
такого.

Підпунктом 16.1.3 пункту 16.1 ст.16
Податкового кодексу України
встановлено, що платник податків
зобов'язаний подавати до контролюючих
органів у порядку, встановленому
податковим та митним законодавством,
декларації, звітність та інші
документи, пов'язані з обчисленням і
сплатою податків та зборів.

Згідно з п.49.1 ст. 49 Податкового кодексу
України, податкова декларація
подається за звітний період в
установлені цим Кодексом строки органу
державної податкової служби, в якому
перебуває на обліку платник податків.

В силу вимог п.46.1 ст.46 Податкового
кодексу України податкова декларація,
розрахунок є документом, що подається
платником податків (у тому числі
відокремленим підрозділом у випадках,
визначених цим Кодексом) контролюючому
органу у строки, встановлені законом,
на підставі якого здійснюється
нарахування та/або сплата податкового
зобов'язання, чи документ, що свідчить
про суми доходу, нарахованого
(виплаченого) на користь платників
податків - фізичних осіб, суми
утриманого та/або сплаченого податку.
Додатки до податкової декларації є її
невід'ємною частиною.

Таким чином, відповідно до положень
діючого законодавства формами
податкової звітності з податку на
додану вартість є податкова декларація
з податку на додану вартість;
уточнюючий розрахунок податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість у зв'язку з виправленням
самостійно виявлених помилок та
розрахунок податкових зобов'язань,
нарахованих отримувачем послуг, не
зареєстрованим як платник податку на
додану вартість, які постачаються
нерезидентами, у тому числі їх
постійними представництвами, не
зареєстрованими платниками податків,
на митній території України.

Відповідно до п.48.1. ст.48 ПК України
податкова декларація складається за
формою, затвердженою в порядку,
визначеному положеннями пункту 46.5
статті 46 цього Кодексу та чинному на
час її подання. Форма податкової
декларації повинна містити необхідні
обов'язкові реквізити і відповідати
нормам та змісту відповідних податку
та збору.

Пунктом 48.2. статті 48 ПК України
встановлено, що обов'язкові реквізити -
це інформація, яку повинна містити
форма податкової декларації та за
відсутності якої документ втрачає
визначений цим Кодексом статус із
настанням передбачених законом
юридичних наслідків.

Вимоги до обов'язкових реквізитів
податкової декларації визначені
пунктами 48.3, 48.4 статті 48 Податкового
кодексу України, відповідно до
положень яких податкова декларація
повинна містити такі обов'язкові
реквізити:

тип документа (звітний, уточнюючий,
звітний новий);

звітний (податковий) період, за який
подається податкова декларація;

звітний (податковий) період, що
уточнюється (для уточнюючого
розрахунку);

повне найменування (прізвище, ім'я, по
батькові) платника податків згідно з
реєстраційними документами;

код платника податків згідно з Єдиним
державним реєстром підприємств та
організацій України або податковий
номер;

реєстраційний номер облікової картки
платника податків або серію та номер
паспорта (для фізичних осіб, які через
свої релігійні переконання
відмовляються від прийняття
реєстраційного номера облікової
картки платника податків та повідомили
про це відповідний контролюючий орган
і мають відмітку у паспорті);

місцезнаходження (місце проживання)
платника податків;

найменування контролюючого органу, до
якого подається звітність;

дата подання звіту (або дата заповнення
- залежно від форми);

- ініціали, прізвища та реєстраційні
номери облікових карток або інші
відомості, визначені в абзаці сьомому
цього пункту, посадових осіб платника
податків;

- підписи платника податку - фізичної
особи та/або посадових осіб платника
податку, визначених цим Кодексом,
засвідчені печаткою платника податку
(за наявності).

У окремих випадках, коли це відповідає
сутності податку або збору та є
необхідним для його адміністрування,
форма податкової декларації додатково
може містити такі обов'язкові
реквізити:

відмітка про звітування за спеціальним
режимом;

код виду економічної діяльності (КВЕД);

код органу місцевого самоврядування за
КОАТУУ;

індивідуальний податковий номер
згідно з даними реєстру платників
податку на додану вартість за звітний
(податковий) період.

Податкова декларація повинна бути
підписана.

До такої податкової звітності як
уточнюючий розрахунок повинні
застосовуватись загальні вимоги щодо
подання податкової звітності.

В силу вимог п.50.1 ст.50 Податкового
кодексу України у разі якщо у майбутніх
податкових періодах (з урахуванням
строків давності, визначених статтею 102
цього Кодексу) платник податків
самостійно (у тому числі за
результатами електронної перевірки)
виявляє помилки, що містяться у раніше
поданій ним податковій декларації
(крім обмежень, визначених цією
статтею), він зобов'язаний надіслати
уточнюючий розрахунок до такої
податкової декларації за формою чинною
на час подання уточнюючого розрахунку.

Матеріали справи свідчать, що 08.11.2013
року позивачем засобами електронного
зв'язку подано до ДПІ у м.Рівному
уточнюючий розрахунок податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість за червень 2013 року №, що
підтверджується квитанціями №1 та №2
(а.с.5-6).

Наявний в матеріалах справи уточнюючий
розрахунок від 08.11.2013 року містить всі
необхідні реквізити, визначені п.48.3 та
п.48.4 ст.48 Податкового кодексу України, а
саме: тип документа; звітний період, за
який подається податкова декларації та
звітний період, що уточнюється; повне
найменування та код платника податків,
його місцезнаходження; реєстраційний
номер облікової картки платника
податків; найменування контролюючого
органу, до якого подається звітність;
дати подання звітів; ініціали, прізвища
та реєстраційні номери облікових
карток посадових осіб платника
податків.

Згідно з п.49.11 ст.49 Податкового кодексу
України у разі подання платником
податків до органу державної
податкової служби податкової
декларації (уточнюючого розрахунку),
заповненої з порушенням вимог пунктів
48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу, такий
орган державної податкової служби
зобов'язаний надати такому платнику
податків письмове повідомлення про
відмову у прийнятті його податкової
декларації із зазначенням причин такої
відмови; у разі отримання такої
податкової декларації, надісланої
поштою або засобами електронного
зв'язку, - протягом п'яти робочих днів з
дня її отримання.

Як свідчать матеріали справи, 12.11.2013
року ДПІ у м.Рівному прийнято рішення
про невизнання уточнюючого розрахунку
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість у зв'язку з
виправленням самостійно виявлених
помилок за червень 2013 року № від
08.11.2013 року податковою звітністю, яке за
змістом і формою не передбачене
Податковим кодексом України, однак
зміст якого дає суду підстави для
висновку, що фактично це є відмовою
податкового органу в прийнятті
уточнюючого розрахунку. Причиною
відмови у прийнятті уточнюючого
розрахунку від 08.11.2013 року, відповідач
вказує неможливість подання
платниками податків уточнюючих
розрахунків у разі виявлення завищення
податкових зобов'язань минулих
податкових періодів та зазначає, що на
підставі абз.3 п.50.1 ст.50 Податкового
кодексу України платники податків
можуть подавати уточнюючий розрахунок
податкових зобов'язань лише у випадку
виявлення факту заниження податкових
зобов'язань.

Суд з такими висновками податкового
органу не погоджується з огляду на
таке.

Твердження ДПІ у м.Рівному про те, що
помилкове завищення податкових
зобов'язань не може бути виправлене
платником податків шляхом подання
уточнюючого розрахунку, не відповідає
чинному податковому законодавству.

В силу вимог абз.1 п.50.1 ст.50 Податкового
кодексу України у разі якщо у майбутніх
податкових періодах (з урахуванням
строків давності, визначених статтею 102
цього Кодексу) платник податків
самостійно (у тому числі за
результатами електронної перевірки)
виявляє помилки, що містяться у раніше
поданій ним податковій декларації
(крім обмежень, визначених цією
статтею), він зобов'язаний надіслати
уточнюючий розрахунок до такої
податкової декларації за формою чинною
на час подання уточнюючого розрахунку.

Відповідно до абз.2 п.50.1 ст.50
Податкового кодексу України платник
податків має право не подавати такий
розрахунок, якщо відповідні уточнені
показники зазначаються ним у складі
податкової декларації за будь-який
наступний податковий період, протягом
якого такі помилки були самостійно (у
тому числі за результатами електронної
перевірки) виявлені.

Згідно з абз.3 п.50.1 ст.50 Податкового
кодексу України платник податків, який
самостійно (у тому числі за
результатами електронної перевірки)
виявляє факт заниження податкового
зобов'язання минулих податкових
періодів, зобов'язаний, за винятком
випадків, установлених пунктом 50.2 цієї
статті: а) або надіслати уточнюючий
розрахунок і сплатити суму недоплати
та штраф у розмірі трьох відсотків від
такої суми до подання такого
уточнюючого розрахунку; б) або
відобразити суму недоплати у складі
декларації з цього податку, що
подається за податковий період,
наступний за періодом, у якому виявлено
факт заниження податкового
зобов'язання, збільшену на суму штрафу
у розмірі п'яти відсотків від такої
суми, з відповідним збільшенням
загальної суми грошового зобов'язання
з цього податку.

Якщо після подачі декларації за
звітний період платник податків подає
нову декларацію з виправленим
показниками до закінчення граничного
строку подання декларації за такий
самий звітний період, то штрафи,
визначені в цьому пункті, не
застосовуються.

Абзаци 1 та 2 даного пункту не містять
обмежень щодо характеру допущених
платником податків помилок, які можуть
бути виправлені шляхом подання
уточнюючого розрахунку.

Єдине визначене ст.50 Податкового
кодексу України обмеження щодо
виправлення допущеної помилки
викладене в п.50.2 ст.50 Податкового
кодексу України і полягає у
відсутності в платника під час
проведення документальних планових та
позапланових перевірок права подати
уточнюючі розрахунки до поданих ним
раніше податкових декларацій за
будь-який звітний (податковий) період з
відповідного податку і збору, який
перевіряється контролюючим органом.

Методичні рекомендації щодо приймання
та комп'ютерної обробки податкової
звітності платників податків в органах
ДПС України, затверджені наказом ДПС
України від 14.06.2012 року №516, містять
п.4.18.5 «Встановлення обмежень на
подання уточнюючого розрахунку». Його
зміст повною мірою відповідає п.50.2 ст.50
Податковому кодексу України і не
передбачає інших обмежень для подання
уточнюючих розрахунків, окрім як під
час проведення документальних
планових та позапланових виїзних
перевірок.

Що стосується абзацу 3 п.50.1 с.50
Податкового кодексу України, на який
податковий орган посилається у відмові
в прийнятті уточнюючого розрахунку
№8474/16-17-22-02 від 12.11.2013 року, то він
встановлює спеціальні правила
виправлення тих помилок, які потягнули
заниження податкового зобов'язання
минулих податкових періодів. Тобто,
абз.3 п.50.1 ст.50 Податкового кодексу
України стосується лише одного з видів
помилок і не виключає можливості
виправлення допущених платником
податків помилок інших видів, зокрема,
таких, що полягають у завищенні
податкового зобов'язання минулих
періодів.

Підтвердженням такої позиції є і
положення п.4.3 розділу 4 Інструкції про
порядок ведення органами державної
податкової служби оперативного обліку
платежів до бюджету, контроль за
справлянням яких здійснюється
органами державної податкової служби
України, затвердженої наказом ДПА
України від 18.07.2005 року №276, відповідно
до якого при поданні уточнюючого
розрахунку, що збільшує або зменшує
податкові зобов'язання минулих
податкових періодів платника,
нарахування в особовому рахунку
платника проводиться датою його
подання. Отже, чинним податковим
законодавством не встановлено
обмежень для подання уточнюючих
розрахунків у разі виявлення факту
завищення чи заниження податкових
зобов'язань.

Таким чином, оскільки законодавцем не
обмежено характеру помилок, які можуть
бути виправлені платником податків, а
абзацом 1 п.50.1 ст.50 Податкового кодексу
України прямо передбачено обов'язок
платника податків надіслати
уточнюючий розрахунок до податкової
декларації, у якій ним самостійно
виявлено помилку, то суд вважає, що ТОВ
«Реноме-Смарт» виконало свій обов'язок,
визначений п.50.1 ст.50 Податкового
кодексу України, а тому висновок
відповідача про законодавчу заборону
(обмеження) подавати уточнюючий
розрахунок у випадку встановлення
завищення податкових зобов'язань -
хибний, безпідставний і суперечить
чинному законодавству.

Відповідно до п.49.8 ст.49 Податкового
кодексу України прийняття податкової
декларації (уточнюючого розрахунку) є
обов'язком органу державної податкової
служби. Під час прийняття податкової
декларації уповноважена посадова
особа органу державної податкової
служби, в якому перебуває на обліку
платник податків, зобов'язана
перевірити наявність та достовірність
заповнення всіх обов'язкових
реквізитів, передбачених пунктами 48.3
та 48.4 статті 48 цього Кодексу.

Інші показники, зазначені в податковій
декларації платника податків, до її
прийняття перевірці не підлягають.

Згідно з пп.49.9.2 п.49.9 ст.49 Податкового
кодексу України, за умови дотримання
вимог, встановлених статтями 48 і 49
цього Кодексу, податкова декларація,
надана платником, вважається прийнятою
в разі, якщо орган державної податкової
служби із дотриманням вимог пункту 49.11
цієї статті не надає платнику податків
повідомлення про відмову у прийнятті
податкової декларації або у випадках,
визначених цим пунктом, не надсилає
його платнику податків у встановлений
цією статтею строк.

Системний аналіз наведених норм дає
суду підстави вважати, що відмова у
прийнятті органом державної
податкової служби податкової
звітності платника податків може
ґрунтуватись лише на відсутності або
недостовірності зазначених у такій
звітності обов'язкових реквізитів,
перелічених у пунктах 48.3, 48.4 статті 48
Податкового кодексу України та
невідповідності податкової звітності
вимогам статті 49 цього Кодексу.

Суд акцентує увагу, що уточнюючий
розрахунок податкових зобов'язань з
податку на додану вартість у зв'язку з
виправленням самостійно виявлених
помилок за червень 2013 року № від
08.11.2013 року містить всі необхідні
реквізити, визначені п.48.3 та п.48.4
Податкового кодексу України та
відповідає вимогам ст.49 Податкового
кодексу України.

В силу вимог п.49.10 ст.49 Податкового
кодексу України відмова посадової
особи органу державної податкової
служби прийняти податкову декларацію з
будь-яких причин, не визначених статтею
49 ПКУ, у тому числі висунення будь-яких
не визначених цією статтею передумов
щодо такого прийняття (включаючи зміну
показників такої податкової
декларації, зменшення або скасування
від'ємного значення об'єктів
оподаткування, сум бюджетних
відшкодувань, незаконного збільшення
податкових зобов'язань тощо)
забороняється.

Аналогічна норма викладена в п.23
Порядку заповнення і подання
податкової звітності з податку на
додану вартість, затвердженим наказом
Міністерства фінансів України №1492 від
25.11.2011 року, зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України 20.12.2011
року за №1490/20228 (в редакції, чинній на
час виникнення спірних правовідносин).

Таким чином, встановлення платником
податків завищення податкових
зобов'язань минулих звітних періодів,
не є визначеною ст.49 Податкового
кодексу України причиною для відмови
податкового органу у прийнятті
уточнюючого розрахунку, поданого з
метою виправлення таких помилок,
оскільки не вважається недоліком форми
та не відноситься до порушень порядку
подання податкових декларацій
(уточнюючих розрахунків), тобто не є
порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4
Податкового кодексу України. Суд
звертає увагу, що всі інші показники
декларацій, які впливають на грошові
зобов'язання платника податків можуть
бути перевірені податковою інспекцією
шляхом проведення камеральної
перевірки, а не бути підставою для
відмови в прийнятті податкової
декларації (уточнюючого розрахунку).

Суд критично оцінює доводи податкового
органу про не надання позивачем
пояснень щодо допущених помилок,
викладені в рішенні ГУ Міндоходів в
Рівненській області №2130/10/17-00-22-06-507 від
18.12.2013 року (а.с.71-73), як на підставу для
відмови у прийнятті уточнюючого
розрахунку, з огляду на таке.

Як встановлено судом, зміст відмови ДПІ
у м.Рівному №8474/16-17-22/02 від 12.11.2013 року
свідчить, що причиною для такої відмови
була незгода податкового органу з
правом платника податків на подання
уточнюючого розрахунку у випадку
завищення податкового зобов'язання.
Проте, у рішенні ГУ Міндоходів в
Рівненській області №2130/10/17-00-22-06-507 від
18.12.2013 року в підтвердження
обґрунтованості відмови ДПІ у
м.Рівному №8474/16-17-22/02 від 12.11.2013 року
зазначено, що позивачем не надано
жодних пояснень щодо допущених помилок
у податковій декларації.

Суд звертає увагу, що надання чи
ненадання платником податків пояснень
щодо допущених помилок у податковій
декларацій не може бути підставою для
відмови в прийнятті уточнюючого
розрахунку, так як жоден нормативний
акт не покладає на платника податків
обов'язок надавати разом з уточнюючим
розрахунком пояснення щодо допущених
помилок у податковій декларації та
ненадання таких пояснень не визначене
законом правовою підставою для відмови
в прийнятті податкової звітності
(податкових декларацій, уточнюючих
розрахунків), невизнання податкової
звітності.

Частиною 2 ст.19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Враховуючи викладене, суд вважає, що
відповідач, відмовляючи в прийнятті
уточнюючого розрахунку податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість за червень 2013 року № від
08.11.2013 року, діяв не на підставі, не в
межах повноважень та не в спосіб
визначений чинним законодавством, а
тому відмова ДПІ у м.Рівному №8474/16-17-22/02
від 12.11.2013 року в прийнятті уточнюючого
розрахунку є необґрунтованою,
неправомірною і такою, що прийнята без
урахуванням всіх обставин, що мають
значення для її прийняття.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Враховуючи встановлені в ході судового
розгляду справи обставини в їх
сукупності, суд дійшов висновку, що
відмова ДПІ у м.Рівному №8474/16-17-22/02 від
12.11.2013 року в прийнятті уточнюючого
розрахунку податкових зобов'язань з
податку на додану вартість за червень
2013 року № від 08.11.2013 року, не
відповідає вказаним критеріям
правомірності.

Вирішуючи питання про обрання
позивачем належного способу захисту
порушеного права, суд врахував
наступне.

Згідно з п.49.13 ст.49 Податкового кодексу
України у разі, якщо в установленому
законодавством порядку буде
встановлено факт неправомірної
відмови органом державної податкової
служби (посадовою особою) у прийнятті
податкової декларації, остання
вважається прийнятою у день її
фактичного отримання органом
державної податкової служби.

Задоволення судом позовних вимог щодо
визнання протиправною відмови
прийняти податкову декларацію означає,
що відповідне рішення не створило
жодних правових наслідків, а податкова
декларація є поданою вчасно на
підставі пункту 49.13 статті 49
Податкового кодексу України. Тому в
такому разі обов'язок платника
податків щодо своєчасного подання
податкової декларації є виконаним
належним чином, а його порушені права
цілком відновленими.

Вимоги про зобов'язання податкового
органу прийняти податкову декларацію
(уточнюючий розрахунок), визнання
протиправними рішення, дії,
бездіяльності податкового органу,
визнання поданої декларації
(уточнюючого розрахунку) податковою
звітністю, визнання податкової
декларації (уточнюючого розрахунку)
поданою, на думку суду, варто
розглядати як вимогу про визнання
протиправною відмови у прийнятті
податкової декларації (уточнюючого
розрахунку), поданої платником
податків на певну дату, незважаючи на
те, в якій словесній формі
сформульовані позовні вимоги.

Зі змісту позовних вимог ТОВ
«Реноме-Смарт» слідує, що вони
спрямовані на відновлення прав
платника податків, порушених внаслідок
відмови податкового органу у прийнятті
уточнюючого розрахунку від 08.11.2013 року,
тому суд, керуючись ст.11 та ч.2 ст.162 КАС
України, дійшов висновку, що для
повного і належного захисту прав та
інтересів позивача позов слід
задовольнити шляхом визнання
протиправною відмови ДПІ у м.Рівному
№8474/16-17-22-02 від 12.11.2013 року у прийнятті
уточнюючого розрахунку податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість у зв'язку з виправленням
самостійно виявлених помилок за
червень 2013 року № від 08.11.2013 року
як податкової звітності та визнати
вказаний уточнюючий розрахунок таким,
що поданий 08.11.2013 року - у день його
фактичного отримання ДПІ у м. Рівному.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків
встановлених ст. 72 цього Кодексу. У
відповідності до п. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач як суб'єкт владних
повноважень не надав суду достатніх
беззаперечних доказів в обґрунтування
обставин, на яких ґрунтуються його
заперечення, і не довів правомірності
відмови №8474/16-17-22-02 від 12.11.2013 року у
прийнятті уточнюючого розрахунку
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість у зв'язку з
виправленням самостійно виявлених
помилок за червень 2013 року № від
08.11.2013 року як податкової звітності.

За наведених обставин, позовні вимоги
ТОВ «Реноме-Смарт» підлягають до
задоволення.

Згідно з ч. 3 ст. 94 КАС України якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Керуючись статтями 160-163 КАС України,
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною відмову
Державної податкової інспекції у
м.Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області
№8474/16-17-22-02 від 12.11.2013 року у прийнятті
уточнюючого розрахунку податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість у зв'язку з виправленням
самостійно виявлених помилок за
червень 2013 року № від 08.11.2013 року
як податкової звітності.

Визнати уточнюючий розрахунок
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість у зв'язку з
виправленням самостійно виявлених
помилок Товариства з обмеженою
відповідальністю "Реноме-Смарт" за
червень 2013 року № від 08.11.2013 року,
таким, що поданий 8 листопада 2013 року - у
день його фактичного отримання
Державною податковою інспекцією у м.
Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області.

Присудити на користь позивача
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Реноме-Смарт" із
Державного бюджету України судовий
збір у розмірі 68,82 грн.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на дану постанову
суду подається протягом десяти днів з
дня отримання копії постанови,
складеної в повному обсязі.

Суддя
Гудима Н.С.