Справа № 2а-14864/12/2670
Суддя: Борисюк Л.П.
Дата ухвалення: 2014-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Борисюк Л.П.
У Х В А Л А

Іменем України

04 лютого 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді суддів при
секретаріБорисюк Л.П., Ключковича В.Ю.,
Собківа Я.М. Гусак О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою Державної
податкової інспекції у Дарницькому
районі міста Києва Державної
податкової служби на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 27 грудня 2012 року у
справі за адміністративним позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кустос Інвест» до
Державної податкової інспекції у
Дарницькому районі міста Києва
Державної податкової служби про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
№ від 21.05.2012, -

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2012 року ТОВ «Кустос Інвест»
звернулося до Окружного
адміністративного суду міста Києва із
позовом до Державної податкової
інспекції у Дарницькому районі міста
Києва Державної податкової служби в
якому просило визнати протиправним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення № від
21.05.2012.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
27 грудня 2012 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Дарницькому районі міста Києва
Державної податкової служби від 21.05.2012
№ .

Відповідач, не погоджуючись з
прийнятим рішенням суду, звернувся з
апеляційною скаргою, в якій зазначає,
що оскаржувана постанова суду не
відповідає вимогам матеріального та
процесуального права, а саме, судом
першої інстанції неповно з'ясовано та
не доведено обставини, що мають
значення для справи, висновки суду
першої інстанції не відповідають
обставинам справи, в зв'язку з чим
просить скасувати постанову суду та
прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України, фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
ТОВ «Кустос Інвест» зареєстроване як
юридична особа 19.08.2008 Дарницькою
районною у м. Києві державною
адміністрацією, що засвідчується
свідоцтвом серії А01 № 343277 (а.с.20-21).

Підприємство взято на податковий облік
в органах державної податкової служби
21.08.2008 за № 1195-08, станом на час розгляду
справи перебуває на обліку в ДПІ у
Дарницькому районі м. Києва ДПС та
зареєстроване платником податку на
додану вартість з 02.09.2008, що
підтверджується копією відповідного
свідоцтва № 100247480 від 08.10.2009 (а.с.23).

05 вересня 2011 року позивачем до ДПІ у
Дарницькому районі м. Києва було подано
уточнюючий розрахунок податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість у зв'язку з виправленням
самостійно виявлених помилок (вх. №
) (а.с.15-18), згідно з яким позивачем
були уточнені показники декларації з
ПДВ за серпень 2010 року.

Так, показник рядка 23.1 декларації
«сума, що підлягає бюджетному
відшкодуванню на рахунок платника у
банку» було зменшено на 2 829 410,00 грн. (з 24
820 820,00 грн. до 21 991 410,00 грн.), та
перенесено цю суму в рядок 24 декларації
«залишок від'ємного значення, який
після бюджетного відшкодування
включається до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду».

08 вересня 2011 року позивачем повторно
подано уточнюючий розрахунок
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість у зв'язку з
виправленням самостійно виявлених
помилок (вх. № ) (а.с.70-71). Згідно з
цим розрахунком, уточнювалися
показники декларації з ПДВ за серпень
2010 року. Так, показник рядка 23.1
декларації «сума, що підлягає
бюджетному відшкодуванню на рахунок
платника у банку» було збільшено на 2 829
410,00 грн. (з 21 991 410,00 грн. на 24 820 820,00 грн.)
та зменшено рядок 24 декларації
«залишок від'ємного значення, який
після бюджетного відшкодування
включається до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду» на 2 829 410,00 грн.

Таким чином, на думку відповідача, в
період з 05 вересня по 08 вересня 2011 року
в позивача був наявний податковий борг
в сумі 2 829 397,40 грн. (з урахуванням
переплати у розмірі 12,60 грн.).
Зазначений податковий борг було
погашено 08 вересня 2011 року шляхом
подання підприємством уточнюючого
розрахунку зі збільшеною сумою
бюджетного відшкодування на рахунок у
банку. Відповідач вважає, що порушення
позивачем терміну сплати склало 3 дні
(06.09.2011 - 08.09.2011) та, відповідно, на
підставі п. 126.1 ст. 126 Податкового
кодексу України, до позивача має бути
застосовано штрафну санкцію в розмірі
10% погашеної суми податкового боргу,
тобто 282 939,74 грн.

21 травня 2012 року ДПІ у Дарницькому
районі м. Києва ДПС було складено акт
своєчасності сплати узгодженого
податкового зобов'язання податку на
додану вартість ТОВ «Кустос Інвест» №
2367, яким встановлено порушення
позивачем правил сплати податків,
передбачених пунктом 203.2 ст. 203 розділу
V, пунктом 57.1 ст. 57 розділу ІІ
Податкового кодексу України, а саме:
порушення строків сплати
(перерахування) податкового
зобов'язання, визначеного в
уточнюючому податковому розрахунку з
ПДВ від 05.09.2011 № в сумі 2 829 397,40 грн.
на 3 календарних дні.

21 травня 2012 року, на підставі вказаного
Акту перевірки, ДПІ у Дарницькому
районі м. Києва ДПС було прийнято
податкове повідомлення -рішення №
, яким до позивача на підставі
пункту 126.1. статті 126 Податкового
кодексу України, було застосовано
штрафні (фінансові) санкції у розмірі 10%
від сум прострочених грошових
зобов'язань, що становить 282 939,74 грн.
(а.с.8).

За результатами оскарження прийнятого
рішення в адміністративному порядку
рішенням ДПС у м. Києві від 14.09.2012 №
5729/10/12-414 та рішенням ДПС України від
16.10.2012 № 3659/0/61-12/10-2215 скарги позивача
залишені без задоволення, а рішення -
без змін.

Не погодившись з висновками акту
камеральної перевірки та прийнятим на
його підставі податковим
повідомленням-рішенням, позивач
звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ
«Кустос Інвест», суд першої інстанції
виходив з того, що подання позивачем
уточнюючого розрахунку від 05 вересня
2011 року не спричинило виникнення
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість, а відтак доводи
відповідача про наявність узгодженої
суми грошового зобов'язання в сумі 2 829
397,40 грн. та несвоєчасне її погашення є
такими, що не ґрунтуються на нормах
чинного податкового законодавства.

З таким висновком суду колегія суддів
погоджується, виходячи з наступного.

Відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів, а також
права та обов'язки платників податків і
зборів, компетенція контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства,
регулюються Податковим кодексом
України, який вступив в силу з 01.01.2011
(далі по тексту - ПК України).

Згідно п. 200.1 ст. 200 розділу V ПК України,
сума податку на додану вартість, що
підлягає сплаті (перерахуванню) до
Державного бюджету України або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Відповідно до п. 200.2 ПК України, при
позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
податку, що виник за попередні звітні
(податкові) періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до цього Кодексу), а в разі
відсутності податкового боргу -
зараховується до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду (п. 200.3 статті 200 ПК
України).

Згідно з п. 200.4 ст. 200 ПК України, якщо в
наступному податковому періоді сума,
розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх та звітному податкових
періодах постачальникам таких
товарів/послуг або до Державного
бюджету України, а в разі отримання від
нерезидента послуг на митній території
України - сумі податкового
зобов'язання, включеного до податкової
декларації за попередній період за
отримані від нерезидента послуги
отримувачем послуг;

б) залишок від'ємного значення
попередніх податкових періодів після
бюджетного відшкодування включається
до складу сум, що відносяться до
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Відповідно до п. 200.6 ст. 200 ПК України,
платник податку може прийняти
самостійно рішення про зарахування в
повному обсязі належної йому суми
бюджетного відшкодування або її
частини у зменшення податкових
зобов'язань з цього податку, що виникли
протягом наступних звітних
(податкових) періодів, за наявності
умов, передбачених пунктом 200.4 цієї
статті. Зазначене рішення
відображається платником податку у
податковій декларації, яку він подає за
результатами звітного (податкового)
періоду, в якому виникає право на
подання заяви про отримання бюджетного
відшкодування згідно з нормами цієї
статті. У разі прийняття такого рішення
зазначена сума не враховується при
розрахунку сум бюджетного
відшкодування наступних звітних
(податкових) періодів.

Згідно з п. 50.1 ст. 50 ПК України, у разі
якщо у майбутніх податкових періодах (з
урахуванням строків давності,
визначених статтею 102 цього Кодексу)
платник податків самостійно виявляє
помилки, що містяться у раніше поданій
ним податковій декларації (крім
обмежень, визначених цією статтею), він
зобов'язаний надіслати уточнюючий
розрахунок до такої податкової
декларації за формою чинного на час
подання уточнюючого розрахунку.

Платник податків має право не подавати
такий розрахунок, якщо відповідні
уточнені показники зазначаються ним у
складі податкової декларації за
будь-який наступний податковий період,
протягом якого такі помилки були
самостійно виявлені.

Відповідно до пп. 4.6.5 п. 4.6 ст. 4 Порядку
заповнення і подання податкової
звітності з податку на додану вартість,
затвердженого Наказом ДПА України від
25.01.2011 № 41 (зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 16.02.2011 за
№ 197/18935) та чинного в редакції на момент
існування спірних правовідносин,
залежно від обраного платником напряму
повернення суми бюджетного
відшкодування (на рахунок цього
платника у банку або у зменшення
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість наступних податкових
періодів) така сума вказується або в
рядку 23.1, або у рядку 23.2, або частково
розподіляється у рядках 23.1 та 23.2
декларації.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку, що позивач мав
право здійснити відповідні
коригування сум бюджетного
відшкодування за наявності
відповідних підстав шляхом подання
уточнюючого розрахунку та розподілу
залишку від'ємного значення
попереднього звітного періоду (рядок 23)
на дві частини, відобразивши їх у
рядках 23.1 та 23.2 декларації.

Відповідно до положень пункту 54.1.
статті 54 ПК України, крім випадків,
передбачених податковим
законодавством, платник податків
самостійно обчислює суму податкового
та/або грошового зобов'язання та/або
пені, яку зазначає у податковій (митній)
декларації або уточнюючому розрахунку,
що подається контролюючому органу у
строки, встановлені цим Кодексом. Така
сума грошового зобов'язання та/або пені
вважається узгодженою.

Згідно пункту 54.3 ст. 54 ПК України,
контролюючий орган зобов'язаний
самостійно визначити суму грошових
зобов'язань, зменшення (збільшення)
суми бюджетного відшкодування та/або
зменшення (збільшення) від'ємного
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток або від'ємного
значення суми податку на додану
вартість платника податків,
передбачених цим Кодексом або іншим
законодавством, якщо, зокрема:

54.3.2. дані перевірок результатів
діяльності платника податків свідчать
про заниження або завищення суми його
податкових зобов'язань, суми
бюджетного відшкодування та/або
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість платника податків,
заявлених у податкових (митних)
деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Відповідно до положень ст. 126 ПК
України, у разі якщо платник податків
не сплачує узгоджену суму грошового
зобов'язання протягом строків,
визначених цим Кодексом, такий платник
податків притягується до
відповідальності у вигляді штрафу у
таких розмірах:

при затримці до 30 календарних днів
включно, наступних за останнім днем
строку сплати суми грошового
зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків
погашеної суми податкового боргу;

при затримці більше 30 календарних днів,
наступних за останнім днем строку
сплати суми грошового зобов'язання, - у
розмірі 20 відсотків погашеної суми
податкового боргу.

Отже, відповідальність, передбачена
статтею 126 Податкового кодексу України,
настає у випадку порушення строків
сплати узгодженої суми грошового
зобов'язання.

Датою узгодження грошового
зобов'язання платника податків в силу
положень пункту 54.1. статті 54, пункту 56.18
статті 56 цього Кодексу є:

- день подання контролюючому органу
податкової декларації або уточнюючому
розрахунку із самостійно визначеними
грошовими зобов'язаннями;

- день закінчення процедури
адміністративного оскарження
податкового повідомлення-рішення або
день набрання судовим рішенням
законної сили (при зверненні платника
податків до суду з позовом щодо
визнання недійсним рішення
контролюючого органу).

Дослідженням матеріалів справи
колегією суддів встановлено, при
поданні уточнюючого розрахунку від
05.09.2011 вх. № позивачем самостійне
узгодження податкових зобов'язань з
ПДВ не здійснювалось.

Згідно п. 4.6.1 Порядку заповнення і
подання податкової звітності з податку
на додану вартість, затвердженого
Наказом ДПА України від 25.01.2011 № 41
чинного на момент виникнення спірних
правовідносин), якщо в результаті
розрахунку різниці між сумою
податкових зобов'язань і податкового
кредиту отримано позитивне значення,
то заповнюється рядок 18 декларації.

Сума податку на додану вартість, яка
підлягає нарахуванню та сплаті в
бюджет за підсумками поточного
звітного (податкового) періоду, з
урахуванням залишку від'ємного
значення попереднього звітного
(податкового) періоду вказується в
рядку 25 декларації (п. 4.6.8 Порядку).

Як вбачається з матеріалів справи,
рядки 18 та 25 уточнюючого розрахунку
позивачем не заповнювались взагалі, а
відтак, збільшення задекларованої
раніше суми податкового зобов'язання
та суми податку, яка підлягає сплаті в
бюджет, не здійснювалось. При цьому,
податкове повідомлення-рішення, яким
позивачу було б нараховано відповідну
суму грошового зобов'язання,
відповідачем не приймалось.

Виходячи з вищевикладеного, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку та з
яким погоджується колегія суддів
апеляційного суду, що подання
позивачем уточнюючого розрахунку від 05
вересня 2011 року не спричинило
виникнення податкового зобов'язання з
податку на додану вартість, а тому
податкове повідомлення-рішення від 21
травня 2012 року № 2 є протиправним
та підлягає скасуванню.

Згідно зі ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.

З підстав вищенаведеного, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв законне і обґрунтоване
рішення, з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його скасування не
вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України,
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду без
змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212,
254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Дарницькому
районі міста Києва Державної
податкової служби на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 27 грудня 2012 року -
залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 27 грудня 2012 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
суддя суддя Л.П. Борисюк
В.Ю. Ключкович Я.М. Собків

Повний текст ухвали складено та
підписано - 07.02.2014

Головуючий суддя
Борисюк Л.П.

Судді:
Ключкович В.Ю.

Собків Я.М.