Справа № 805/14755/13-а
Суддя: Стиран В.В.
Дата ухвалення: 2014-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2014 р.
Справа №805/14755/13-а

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

час прийняття постанови:

Донецький окружний адміністративний
суд у складі :

головуючого - судді Стирана В.В.,

при секретарі - Тютюннику М.О.,

за участю :

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Орендарець
Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м. Донецьку
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України у Ленінському районі міста
Донецька про скасування вимоги про
сплату боргу від 09 серпня 2013 року № Ф-426
у розмірі 7018,35 грн., -

ВСТАНОВИВ
:

Позивачка звернулась до суду із
адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України у
Ленінському районі міста Донецька про
скасування вимоги про сплату боргу від
09 серпня 2013 року № Ф-426 у розмірі 7018,35
грн.

В обґрунтування позовних вимог
вказала, що вона є пенсіонером із 16.01.2003
року та отримує пенсію за віком. Із
17.07.2008 року зареєстрована як суб'єкт
підприємницької діяльності та
обліковується в ДПІ у Ленінському
районі м. Донецька як платник єдиного
податку та у відповідності до Закону №
2464 не сплачує єдиний соціальний внесок.
27.08.2013 року отримала лист із
повідомленням від УПФУ у Ленінському
районі м. Донецька у якому містилась
вимога про сплату боргу від 09.08.2013 року
№ Ф-4269, відповідно до якої сума
недоїмка складає 6848,35 грн. та штрафу 170,00
грн., та всього 7018,35 грн. ОСОБА_1
призначено пенсію за віком у 45 років на
пільгових умовах.

У липні 2013 року від відділу ДВС
Ленінського районного управління
юстиції позивачка отримала постанову
про відкриття виконавчого провадження
від 05.07.2013 року, відповідно до якої
постановлено стягнути з неї борг у сумі
1081,9 грн. Не розуміючи причини винесення
постанови та злякавшись, ОСОБА_1
сплатила вказану суму та виконавчою
службою винесено постанову від 19.08.2013
року про закінчення виконавчого
провадження у зв'язку із погашенням
боргу.

Зазначила, що 27.08.2013 року знову отримала
вимогу про сплату боргу, однак вимога
всупереч Закону не містить посилання
на порушені норми права, не містить
ніяких роз'яснень стосовно виникнення
боргу.

Не погодившись із вказаною вимогою
позивачка звернулась із скаргою до
Пенсійного фонду, але отримала відмову.

Просила суд скасувати вимогу про
сплату боргу від 09.08.2013 року № Ф-426,
відповідно до якої УПФУ у Ленінському
районі м. Донецька вимагає сплатити
позивачку суму недоїмки 6848,35 грн. та
штрафу 170,00 грн., а всього 7018,35 грн.

Позивачка в судовому засіданні
наполягала на задоволенні позову, свої
вимоги мотивувала аналогічно
викладеному у позовній заяві. Крім
того, звертала увагу суду на те, що при
пред'явленні суми недоїмки 6848,35 грн. та
штрафу 170,00 грн., всього 7018,35 грн. не
враховано факт погашення нею суми 1081,90
грн., яку раніше було пред'явлено до
сплати у вимозі від 10.05.2013р. № Ф-426.

Представник відповідача у судовому
засіданні позов не визнала, вважала
його необґрунтованим та таким, що не
підлягає задоволенню. Просила у
задоволенні позову відмовити.

Крім того надала письмове заперечення,
в якому зазначила, що станом на 23.04.2013р.
позивачем не було надано звіт щодо сум
нарахованого єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за 2012 рік, у
зв'язку із чим управлінням було
надіслано рішення про застосування
фінансових санкцій за неподання звіту
від 23.04.2013р. № 838/02-22 для узгодження.
27.05.2013 року позивачем було особисто
отримано рішення про застосування
фінансових санкцій. Так станом на
09.08.2013р. сума нарахованого внеску, в
розмірі 6848,35 грн. не була сплачена в
повному обсязі та штраф у розмірі 170,00
грн. також сплачений не був , у зв'язку
із чим управлінням було надіслано
вимогу про сплату загальної суми боргу
згідно даних особового рахунку від
09.08.2013р. №Ф-426 на суму 7018,35 грн. 27.08.2013р.
ОСОБА_1 особисто отримала вимогу про
сплату боргу.

Зазначив, що 19.08.2013р. позивачем була
частково сплачена сума боргу в розмірі
1081,90 грн. та згідно звірки з державної
податковою інспекцією у Ленінському
районі м. Донецька Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області, управлінням була знята
донарахована сума боргу за період з 1-3
квартал 2012р. у розмірі 3403,02 грн., у
зв'язку із чим борг позивачки складає
2533,43 грн. Також вказав, що фізичні особи
- підприємці, які отримують пенсію за
віком, призначену на пільгових умовах
відповідно до статті 13 Закону України
«Про пенсійне забезпечення», розмір
якої обчислено за нормами Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»,
матимуть право на сплату єдиного
внеску на добровільних засадах після
досягнення пенсійного віку,
встановленого статтею 26 Закону.

Суд, заслухавши учасників судового
засідання, дослідивши матеріали
справи, приходить до висновку про
наступне.

Позивачка - ОСОБА_1 - фізична особа -
підприємець, зареєстрована виконавчим
комітетом Донецької міської ради 17.07.2008
року.

Відповідач - Управління Пенсійного
фонду України у Ленінському районі
міста Донецька є суб'єктом владних
повноважень - органом виконавчої влади,
який в цих правовідносинах здійснює
повноваження, покладені на нього п. 12
Прикінцевих положень Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», Положенням про
Пенсійний фонд України, затвердженим
Указом Президента України від 06.04.2011 №
384/2011.

ОСОБА_1 - пенсіонер за віком, що
підтверджується копією пенсійного
посвідчення серії НОМЕР_1, виданого
18.02.2003р. (а.с.7).

Згідно копії свідоцтва платника
єдиного податку, ОСОБА_1 перейшла на
спрощену систему оподаткування з 01.01.2012
року (а.с.8).

Відповідно до копії вимоги про сплату
боргу № Ф-426 від 10.05.2013 року, сума
недоїмки зі сплати єдиного внеску
ОСОБА_1 складає 1081,90 грн. (а.с.18). Копією
квитанції № 472/60113 від 19.08.2013р.
підтверджено, що ОСОБА_1 сплатила суму
недоїмки в розмірі 1081,90 грн. (а.с.19). На
підставі чого 19.08.2013р. відділом
державної виконавчої служби
Ленінського районного управління
юстиції було винесено постанову про
закінчення виконавчого провадження
(а.с.21).

09.08.2013р. УПФУ у Ленінському районі м.
Донецька було винесено вимогу № Ф-426,
відповідно до якої ОСОБА_1 має
заборгованість зі сплати єдиного
внеску в розмірі 7018,35 грн.

Не погодившись із зазначеною вимогою
ОСОБА_1 звернулась до пенсійного фонду
зі скаргою. Відповідно до рішення
Головного Управління Пенсійного фонду
України в Донецькій області від 10.9.2013р.
№ 7652/08, скаргу позивачки залишено без
розгляду (а.с.22-23).

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо
він заперечує проти адміністративного
позову.

Правовідносини, що склалися між
сторонами, регулюються нормами Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 08.07.2010 №
2464-VI, Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» № 1058-ІV від 09.07.2003, Законом
України «Про пенсійне забезпечення» №
1788-ХІІ від 05.11.1991 та іншими
нормативно-правовими актами.

Статтею 1 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» № 1058-ІV від 09.07.2003 (зі
змінами та доповненнями) визначене
поняття «пенсія» як, щомісячна
пенсійна виплата в солідарній системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, яку отримує
застрахована особа в разі досягнення
нею передбаченого цим Законом
пенсійного віку чи визнання її
інвалідом, або отримують члени її сім'ї
у випадках, визначених цим Законом.

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону №1058 за рахунок
коштів Пенсійного фонду в солідарній
системі призначаються такі пенсійні
виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по
інвалідності внаслідок загального
захворювання (у тому числі каліцтва, не
пов'язаного з роботою, інвалідності з
дитинства); 3) пенсія у зв'язку з втратою
годувальника.

Відповідно до ст. 26 Закону №1058 особи
мають право на призначення пенсії за
віком після досягнення віку 60 років та
наявності страхового стажу не менше 15
років.

Пенсія позивачці призначена на
підставі п. «а» ч. 1 ст.13 Закону № 1788,
згідно з якою на пільгових умовах мають
право на пенсію за віком, незалежно від
місця останньої роботи працівники,
зайняті повний робочий день на
підземних роботах, на роботах з
особливо шкідливими і особливо важкими
умовами праці, - за списком № 1
виробництв, робіт, професій, посад і
показників, затверджуваним Кабінетом
Міністрів України, і за результатами
атестації робочих місць: чоловіки -
після досягнення 50 років і при стажі
роботи не менше 20 років, з них не менше 10
років на зазначених роботах; жінки -
після досягнення 45 років і при стажі
роботи не менше 15 років, з них не менше 7
років 6 місяців на зазначених роботах.

Види державних пенсій, які
призначаються за Законом № 1788,
визначені ст. 2 цього Закону.

За змістом п. «а» ч. 1 ст. 2 Закону № 1788
трудові пенсії поділяються на такі
види як пенсії за віком, по
інвалідності, в разі втрати
годувальника та за вислугу років.

З системного аналізу положень ст.ст. 12-18
Закону № 1788 слідує, що законодавець
розрізнив пенсії за віком в залежності
від умов їх призначення, визначивши
загальні умови призначення пенсії за
віком, пільгові умови призначення
пенсії за віком, а також особливі умови
призначення цього виду пенсії окремим
категоріям громадян (працівникам,
зайнятим на підземних і відкритих
гірничих роботах та в металургії,
громадянам, які постраждали від
Чорнобильської катастрофи, інвалідам,
учасникам війни, сім'ям загиблих
(померлих) військовослужбовців та осіб
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ, багатодітним
матерям і матерям інвалідів з
дитинства тощо).

Суд вважає, що аналіз норм наведених
законів дає підстави для висновку, що
«пенсіонер за віком» - це та особа, яка
перебуває на обліку у відповідному
територіальному управлінні Пенсійного
Фонду України та отримує пенсію за
віком, незважаючи на те, що її вік
менший ніж визначений частиною першої
статті 26 Закону №1058, оскільки норми
діючого пенсійного законодавства при
наявності певних, визначених законом
умов, передбачають призначення пенсії
за віком із зменшенням пенсійного віку,
встановленого ст. 26 Закону №1058.

Правові та організаційні засади
забезпечення збору та обліку єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку визначаються
Законом України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» від
08.07.2010 за № 2464-УІ.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону єдиний внесок
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування -
консолідований страховий внесок, збір
якого здійснюється до системи
загальнообов'язкового державного
соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 зазначеного
Закону платниками єдиного внеску є
фізичні особи - підприємці, в тому числі
ті, які обрали спрощену систему
оподаткування, та члени сімей цих осіб,
які беруть участь у провадженні ними
підприємницької діяльності.

Згідно ч. 2 ст. 6 вказаного Закону
платник єдиного внеску зобов'язаний:
своєчасно та в повному обсязі
нараховувати, обчислювати і сплачувати
єдиний внесок; вести облік виплат
(доходу) застрахованої особи та
нарахування єдиного внеску за кожним
календарним місяцем і календарним
роком, зберігати такі відомості в
порядку, передбаченому законодавством;
подавати звітність до територіального
органу Пенсійного фонду у строки, в
порядку та за формою, встановленими
Пенсійним фондом за погодженням з
відповідними фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та
центральним органом виконавчої влади.

Частиною 8 ст. 9 зазначеного Закону
платники єдиного внеску зобов'язані
сплачувати єдиний внесок, нарахований
за відповідний базовий звітний період,
не пізніше 20 числа місяця, що настає за
базовим звітним періодом. Єдиний
внесок підлягає сплаті незалежно від
фінансового стану платника, як
передбачено ч. 12 ст. 9 Закону.

Отже, суд звертає увагу на те, що ст. 4
зазначеного Закону в редакції, яка діє
з 06.08.2011 р., містить вичерпний перелік
фізичних осіб, які звільняються від
сплати за себе єдиного внеску:
підприємців, які є пенсіонерами за
віком або інвалідами без урахування
віку та отримують пенсію або соціальну
допомогу.

Втім, у зазначеній нормі законодавцем
не виключені особи, які є пенсіонерами
та отримують пенсію на пільгових
умовах, як особа що працювала на
роботах з особливо шкідливими і
особливо важкими умовами праці.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України
органи державної влади й органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією і
законами України.

Отже судом встановлено, що позивачці
ОСОБА_1 призначений такий вид пенсії як
«пенсія за віком», незважаючи на
пільговий характер умов її
призначення, отже вона є «пенсіонером
за віком» і відповідно до ч. 4 ст. 4
Закону № 2464 підлягає звільненню від
слати єдиного внеску, внаслідок чого
вимога про сплату боргу № Ф-426 від
09.08.2013р. зі ОСОБА_1 єдиного внеску не
ґрунтується на законі та підлягає
скасуванню.

Таким чином, суд вважає, що відповідач
діяв у межах повноважень, але не у
спосіб, що передбачений діючим
законом, оскільки у нього не було
законних підстав для прийняття спірної
вимоги про сплату недоїмки № Ф-426 від
09.08.2013 року та рішення про застосування
штрафних санкцій щодо позивачки.

Крім того відповідно ч.1 ст. 94 КАС
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійсненні нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.ст. 17, 18, 19, 20, 51, 69, 70, 71, 72, 86, 94, 121, 158, 159,
160, 161, 162, 163, 164, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного
фонду України у Ленінському районі
міста Донецька про скасування вимоги
про сплату боргу від 09 серпня 2013 року №
Ф-426 у розмірі 7018,35 грн., задовольнити в
повному обсязі.

Скасувати вимогу Управління
Пенсійного фонду України у Ленінському
районі міста Донецька № Ф-426 від 09.08.2013
року про сплату недоїмки в розмірі 7018
(сім тисяч вісімнадцять) гривень 35
копійок.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 суму сплаченого
судового збору у розмірі 114 (сто
чотирнадцять) гривень 70 копійок.

Вступна та резолютивна частина
постанови проголошена 03 лютого 2014 року.

Повний текст постанови виготовлено 07
лютого 2014 року.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Донецького
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції шляхом
подачі в 10-денний строк з дня
виготовлення постанови апеляційної
скарги, з подачею її копії до
апеляційної інстанції, або у порядку
ст. 186 КАС України.

Суддя
Стиран В.В.