Справа № 302/74/13-а
Суддя: Сапіга В.П.
Дата ухвалення: 2014-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2014 року
Справа №
9104/5333/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі колегії:

головуючого-судді:
Сапіги В.П.,

суддів:
Обрізка І.М., Левицької Н.Г.

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Річківської сільської ради на
постанову Міжгірського районного суду
Закарпатської області від 06 березня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_1, який
діє в інтересах ОСОБА_2 до Річківської
сільської ради про визнання
неправомірним і скасування рішення
сільської ради 8-сесії 6-го скликання
від 22.07.2012 року, -

В С Т А Н О В И
В :

21.01.2013 року представник позивача
звернувся в суд з позовом про визнання
неправомірним і скасування рішення
сільської ради 8-сесії 6-го скликання
від 22.07.2012 року.

Оскаржуваним рішенням відповідач
відмовив позивачу в приватизації
земельної ділянки, яка надавалась
ОСОБА_2 згідно рішення Річківської
сільської ради № 27 від 11.04.1997 року для
нового будівництва індивідуального
житлового будинку і господарських
споруд і для особистого підсобного
господарства на площі 1000 кв. м за
рахунок резервного фонду земель
сільської ради в с. Річка в ур. «Лази».
Позивач вважає мотиви відмови
відповідача в задоволенні його заяви
неправомірними оскільки закон щодо
розмежування земель державної і
комунальної власності з 01.01.2013 року
втратив чинність, позивач використовує
земельну ділянку за рішенням
відповідача 1997 р., а тому має право на
безоплатну приватизацію вказаної
земельної ділянки у межах норм.

Постановою Міжгірського районного
суду Закарпатської області від 06
березня 2013 року адміністративний позов
задовольнено.

Визнано неправомірним і скасовано
рішення Річківської сільської ради 8-ї
сесії 6-го скликання від 22.07.2012 року.

Зобов'язано Річківську сільську раду
повторно розглянути заяву ОСОБА_2 про
надання земельної ділянки в приватну
власність для будівництва житлового
будинку відповідно до рішення
Річківської сільської ради від 11.04.1997
року № 27 у відповідності до Земельного
Кодексу України в редакції закону 2001
року та винести за наслідками розгляду
заяви обгрунтоване рішення.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
відповідач подав апеляційну скаргу,
вважає, що судом першої інстанції при
винесенні постанови порушено норми
матеріального та процесуального права,
не проведено повного та всебічного
з'ясування обставин справи, а тому
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нову про
відмову в задоволенні позовних вимог.

При цьому апелянт обґрунтовує та
мотивує свої вимоги тим, що з 01.01.2013 року
Закон України «Про розмежування земель
державної та комунальної власності»
втратив чинність на підставі Закону
України «Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо
розмежування земель державної та
комунальної власності /№ 5245-УІ від
06.09.2012 р./. Відповідно до цього сільська
рада мала намір у другій половині січня
2013 року повторно повернутися до
розгляду заяви ОСОБА_2

Відповідно до п.п. 1, 2, ч.1 ст. 197 КАС
України, суд вважає за можливе
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, оскільки таке можливе на
основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що в задоволенні
апеляційної скарги необхідно
відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно рішення
Річківської сільської ради № 27 від
11.04.1997 року ОСОБА_2 за його заявою
дозволено як жителю с. Річка нове
будівництво індивідуального житлового
будинку і господарських споруд для
особистого підсобного господарства в
с. Річка на земельній ділянці площею 1000
кв.м. за рахунок резервного фонду
земель сільської ради в ур. «Лази». Цим
же рішенням зобов'язано ОСОБА_2
виготовити технічну документацію і
одержати «будівельний паспорт» на
забудову земельних ділянок в органі
архітектури.

11.06.2012 р. ОСОБА_2 подав у сільську раду
заяву про передачу йому в приватну
власність земельну ділянку, зазначену
у вищевказаному рішенні. 22.07.2012 р.
відповідач виніс рішення № 3 , яким
вирішено, що у зв'язку з відсутністю
вільних земель під будівництво у
межах населеного пункту Річка дане
питання розглянути після проведення
розмежування земель державної і
комунальної форми власності (а.с. 5).

Рішення Річківської сільської ради № 27
від 11.04.1997 року прийняте відповідно до
вимог Земельного кодексу України від
18.12.1990, № 561-XII . Статтею 9 цього кодексу
вказано, що до відання сільських,
селищних і міських районного
підпорядкування Рад народних
депутатів у галузі регулювання
земельних відносин на їх території
належить передача земельних ділянок у
власність, надання їх у користування, в
тому числі на умовах оренди, у порядку,
встановленому статтями 17 і 19 цього ж
Кодексу.

Відповідно до ст. 12. Земельного кодексу
України № 2768-III від 25.10.2001 вказано, що до
повноважень сільських, селищних,
міських рад у галузі земельних
відносин на території сіл, селищ, міст
належить розпорядження землями
територіальних громад, а також
передача земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадян та юридичних осіб відповідно
до цього Кодексу.

Відповідач як орган місцевого
самоврядування ( субєкт владних
повноважень ) зобовязаний діяти у межах
і в спосіб визначений Контитуцією
України і чинним законодавством.

Відповідно до ст.. 14 Конституції
України земля є основним національним
багатством, що перебуває під особливою
охороною держави. Право власності на
землю гарантується. Це право
набувається і реалізується
громадянами, юридичними особами та
державою виключно відповідно до
закону.

За ст. 78 Земельного кодексу України №
2768-III від 25.10.2001 вказано, що право
власності на землю - це право володіти,
користуватися і розпоряджатися
земельними ділянками. Право власності
на землю набувається та реалізується
на підставі Конституції України, цього
Кодексу, а також інших законів, що
видаються відповідно до них.

Відповідно до Ст. 81 ч. 1 п.4 «б», «в» ЗК
України 2001 р. передбачено, що громадяни
України набувають право власності на
земельні ділянки, в т.ч. на підставі
безоплатної передачі із земель
комунальної власності, шляхом
приватизації земельних ділянок, що
були раніше надані в користування.

Підстави набуття права на землю
громадянами, встановлені ст. 116 ЗК
України, зокрема передача земельних
ділянок безоплатно у власність
громадян у межах норм, визначених ЗК
України, проводиться один раз по
кожному виду користування. Порядок
безоплатної приватизації земельних
ділянок громадянами визначена ст. 118
ЗК України, яка визначає, що громадянин,
зацікавлений у приватизації земельної
ділянки, яка перебуває у його
користуванні, подає заяву до
відповідного органу виконавчої влади
або органу місцевого самоврядування,
який передає земельні ділянки
державної чи комунальної власності у
власність відповідно до повноважень,
визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідно до п. 3 Прикінцевих положень
закону України «Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України щодо
сприяння будівництву» № 509- VІ від 16.09.2008
року» передбачено, що прийняті і не
виконані до набрання чинності цим
законом рішення органів місцевого
самоврядування про погодження місця
розташування об'єкта або надання
дозволу на розроблення проекту
відведення земельної ділянки
зберігають чинність протягом двох
років з дня набрання чинності цим
законом (чинний за редакцією закону №
2367- VІ, 2367-17 від 29.06.2010 року).

Таким чином суд першої інстанції при
прийнятті оскаржуваної постанови
прийшов до правильного висновку, що на
час подання позивачем заяви від 11.06.2012
року рішення № 27 від 11.04.1997 року
відповідало вимогам закону в частині
надання дозволу на будівництво і
відведення земельної ділянки.

З метою належного захисту права
позивача, суд прийшов до правильного
висновку про зобов'язання відповідача
повторно, у встановленому законом
порядку, розглянути заяву позивача з
винесенням обгрунтованого рішення.

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення.

Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

З огляду на таке, наведені в
апеляційній скарзі доводи не
викликають сумнівів щодо правильності
висновків суду першої інстанції та
застосування норм матеріального і
процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Зважаючи на те, що суд правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
апеляційну скаргу належить залишити
без задоволення, а постанову суду - без
змін.

Керуючись ст. 160, ст.197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст.
200, ст.205, ст.206, ст. 254 КАС України, суд
апеляційної інстанції,-

У Х В А Л И
В :

Апеляційну скаргу Річківської
сільської ради залишити без
задоволення.

Постанову Міжгірського районного суду
Закарпатської області від 06 березня 2013
року у справі № 2а-302/74/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п»ять днів після направлення їх копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя :
В.П.Сапіга

Судді:
І.М.Обрізко

Н.Г.Левицька