Справа № 2а-2798/10/2470
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2014-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" січня 2014 р. м. Київ
К/9991/71970/11

Вищий адміністративний суд України у
складі: суддя Костенко М.І. - головуючий,
судді Бухтіярова І.О., Моторний О.А.,

розглянув у письмовому провадженні
касаційну скаргу суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_1 (далі -СПД ОСОБА_1)

на постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 24.10.2011

у справі № 2а-2798/10/2470

за позовом СПД ОСОБА_1

до державної податкової інспекції у
Сторожинецькому районі Чернівецької
області (далі - ДПІ)

про скасування податкових
повідомлень-рішень.

За результатами розгляду касаційної
скарги Вищий адміністративний суд
України

ВСТАНОВИВ:

Позов подано про визнання нечинними та
скасування податкових
повідомлень-рішень від 23.06.2010 № /0,
від 14.07.2010 № /1, згідно з якими СПД
ОСОБА_1 визначено податкове
зобов'язання з ПДВ у сумі 54 750 грн. (у
тому числі 36500 грн. за основним платежем
та 18250 грн. за штрафними санкціями), а
також податкових повідомлень-рішень
від 23.06.2010 № /0 та від 14.07.2010 №
/1 про донарахування позивачеві 1350
грн. з податку з доходів фізичних осіб.

Постановою Чернівецького окружного
адміністративного суду від 30.11.2010 позов
задоволено повністю з тих мотивів, що
визначений в акті перевірки обсяг
оподатковуваних операцій позивача та
сума отриманого ним доходу в І кварталі
2009 року не підтверджений первинними
документами.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 24.10.2011
назване рішення суду першої інстанції
скасовано; у позові відмовлено. У
прийнятті цієї постанови апеляційний
суд виходив з того, що наявні у
матеріалах справи документи
підтверджують факт отримання
позивачем доходу від продажу товарів у
розглядуваному звітному періоді.

Посилаючись на невідповідність
висновків апеляційного суду вимогам
чинного законодавства та дійсним
обставинам справи, СПД ОСОБА_1
звернувся до Вищого адміністративного
суду України з касаційною скаргою, в
якій просить скасувати оскаржувану
постанову суду апеляційної інстанції
та залишити в силі постанову
Чернівецького окружного
адміністративного суду зі спору як
скасовану помилково.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
відповідність висновків судів наявним
у матеріалах справи доказам,
правильність застосування судами норм
матеріального права та дотримання ними
процесуальних норм, обговоривши доводи
касаційної скарги, Вищий
адміністративний суд України вважає за
необхідне частково задовольнити
касаційні вимоги з урахуванням такого.

Як було встановлено судами під час
розгляду даної справи, ДПІ було
проведено документальну планову
виїзну перевірку дотримання СПД ОСОБА_1
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.07.2007 по
31.03.2010. За наслідками цієї перевірки
податковим органом було складено акт
від 10.06.2010 № 546/17/НОМЕР_1, на підставі
якого ДПІ було прийнято оспорювані
рішення.

Під час цієї перевірки податковою
інспекцією було виявлено, що у І
кварталі 2009 року (у період перебування
позивача на загальній системі
оподаткування) СПД ОСОБА_1 не включив до
оподатковуваного доходу виручку від
продажу товарів (автомобільних шин) у
сумі 219 000 грн.; з огляду на суму
документально підтверджених витрат
позивача, пов'язаних з отриманням цього
доходу (а саме - 210 000 грн.), СПД ОСОБА_1
було донараховано 1350 грн. з податку з
доходів фізичних осіб

Підставою для донарахування
позивачеві оспорюваної суми
податкового зобов'язання з ПДВ став
висновок податкового органу про те, що
за період з 01.10.2008 по 31.12.2008 обсяг
операцій позивача з поставки товарів
(послуг) перевищив 300 тис. грн.; однак з
01.01.2009 СПД ОСОБА_1 не зареєструвався
платником ПДВ, податкові зобов'язання з
ПДВ не декларував та до бюджету не
сплачував.

У розгляді цієї справи попередні
судові інстанції дійшли різних
висновків щодо наявності
документального підтвердження факту
отримання позивачем доходу в сумі 219 000
грн. від продажу товарів у
розглядуваному звітному періоді.

Так, приймаючи рішення про задоволення
цього позову, суд першої інстанції
зазначив, що у матеріалах справи
відсутні документи, складенням яких
опосередковується виконання
господарських операцій з продажу
товару, а також розрахункові документи
на підтвердження руху коштів у процес
реалізації товарів. Також, за висновком
суду, ДПІ не представлено доказів
перевищення обсягу оподатковуваних
операцій позивача 300 000 грн. за останні 12
місяців, що передують І кварталу 2009
року.

Суд апеляційної інстанції підтримав
правову позицію податкового органу по
справі, пославшись на те, що факт
отримання виручки від продажу товарів
у І кварталі 2009 року в сумі 219 000 грн.
підтверджується поданим СПД ОСОБА_1
звітом платника єдиного податку за І
квартал 2009 року (в якому він самостійно
визначив зазначену суму виручки),
відомостями про рух коштів на
розрахунковому рахунку позивача.

При цьому суд апеляційної інстанції
цілком об'єктивно відхилив посилання
позивача на те, що кошти у сумі 219 000 грн.
були повернуті покупцям за фактом
повернення ними товару згідно з
накладними від 31.03.2009 № 2 та від 31.03.2009 №
1, позаяк будь-яких розрахункових
документів на підтвердження цього
факту СПД ОСОБА_1 не представлено.

А відтак слід погодитися з висновком
апеляційного суду щодо законності
оспорюваного донарахування
податкового зобов'язання з податку з
доходів фізичних осіб.

Підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 Закону
України «Про податок на додану
вартість» (який діяв на час виникнення
спірних правовідносин) встановлено
обов'язковість реєстрації як платник
податку особою, у якої загальна сума
від здійснення операцій з поставки
товарів (послуг), у тому числі з
використанням локальної або
глобальної комп'ютерної мережі, що
підлягають оподаткуванню згідно з цим
Законом, нарахована (сплачена, надана)
такій особі або в рахунок зобов'язань
третім особам, протягом останніх
дванадцяти календарних місяців
сукупно перевищує 300000 гривень (без
урахування податку на додану вартість).

Наслідки невиконання особою цього
обов'язку визначені, зокрема, у частині
четвертій пункту 9.4 статті 9 названого
Закону, яким передбачено, що особа, що
не надсилає заяву про реєстрацію у
таких випадках та у такі строки, несе
відповідальність за ненарахування або
несплату цього податку на рівні
зареєстрованого платника без права
нарахування податкового кредиту та
отримання бюджетного відшкодування.

Однак висновок податкового органу про
обсяг здійснених позивачем поставок за
період з 01.10.2008 по 31.12.2008 у сумі 436 500 грн.
не підтверджений будь-якими первинними
документами; у ході розгляду справи ДПІ
не наведено належних доводів та не
подано будь-яких доказів на
обґрунтування цього висновку.

А відтак по даному епізоду слід
погодитися з висновком суду першої
інстанції про відсутність підстав для
донарахування позивачеві податкового
зобов'язання з ПДВ у сумі 54 750 грн. за
податковим повідомленням-рішенням від
23.06.2010 № /0.

За таких обставин, керуючись статтями
220, 222, 223, 224, 226, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 24.10.2011 у
справі № 2а-2798/10/2470 скасувати в частині
відмови у задоволенні позову щодо
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
23.06.2010 № /0 та від 14.07.2010 № /1.

У цій частині залишити в силі постанову
Чернівецького окружного
адміністративного суду від 30.11.2010 у
справі № 2а-2798/10/2470.

3. В решті постанову Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 24.10.2011 у справі № 2а-2798/10/2470 залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України в порядку статей 236-238 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова О.А. Моторний