Справа № 810/6932/13-а
Суддя: Лапій С.М.
Дата ухвалення: 2014-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2014 року № 810/6932/13-а

Київський окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді Лапія
С.М., розглянувши в порядку письмового
провадження у м. Києві справу за
адміністративним позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до
Білоцерківської об'єднаної державної
податкової інспекції головного
управління Міндоходів у Київській
області про скасування вимоги про
сплату боргу (недоїмки),-

В С Т А Н О В И В:

ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом
до Білоцерківської ОДПІ ГУ Міндоходів
у Київській області, в якому просить
скасувати вимогу про сплату боргу
(недоїмки) від 21.11.2013 № Ф-1205.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
вимога про сплату боргу є протиправною,
оскільки відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» позивач
звільнений від сплати єдиного внеску
як пенсіонер за віком.

До судового засідання сторони не
з'явились.

Позивач звернувся до суду з письмовим
клопотанням про розгляд справи за його
відсутності.

Представник відповідача звернувся до
суду з клопотанням про розгляд справи
за його відсутності, надав письмові
заперечення проти позову, в яких
просить відмовити в його задоволенні,
оскільки позивачу призначено пенсію за
віком на пільгових умовах, тому на
нього не розповсюджуються положення ч.
4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування», і він
не звільнений від сплати єдиного
внеску.

На підставі ч. 4 ст. 122 КАС України судом
прийнято рішення про розгляд справи у
порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи та
оцінивши їх у сукупності, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом з обставин,
викладених у позовній заяві та не
заперечувалось відповідачем, ОСОБА_1
зареєстрований як фізична
особа-підприємець 12.05.2009 (а.с. 4),
перебував на спрощеній системі
оподаткування та був платником єдиного
податку до ІІІ-го кв. 2013 року, у якому
ним прийнято рішення про припинення
підприємницької діяльності.

Відповідачем на підставі ст. 25 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» сформовано
вимогу про сплату боргу від 21.11.2013 №
Ф-1205, відповідно до якої позивачу
визначено суму недоїмки зі сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування
розмірі 6 960,48 грн.

Не погоджуючись з вимогою, позивач
звернувся до суду з даним позовом.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» єдиний внесок
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - консолідований
страховий внесок, збір якого
здійснюється до системи
загальнообов'язкового державного
соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» платниками
єдиного внеску є фізичні
особи-підприємці, у т.ч. ті, які обрали
спрощену систему оподаткування, та
члени сімей цих осіб, які беруть участь
у провадженні ними підприємницької
діяльності.

Згідно ч. 4 ст. 4 Закону України «Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» особи,
зазначені у пункті 4 частини першої
цієї статті, які обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску, якщо
вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу.
Такі особи можуть бути платниками
єдиного внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» пенсіонер - це особа, яка
відповідно до цього Закону отримує
пенсію, довічну пенсію, або члени її
сім'ї, які отримують пенсію в разі
смерті цієї особи у випадках,
передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» за рахунок
коштів Пенсійного фонду в солідарній
системі призначаються такі пенсійні
виплати:1) пенсія за віком; 2) пенсія по
інвалідності внаслідок загального
захворювання (у тому числі каліцтва, не
пов'язаного з роботою, інвалідності з
дитинства); 3) пенсія у зв'язку з втратою
годувальника. Умови її призначення за
віком визначені статтею 26 зазначеного
Закону.

З викладеного слідує, що від сплати
єдиного внеску звільняються
пенсіонери, пенсія яких призначена
відповідно до положень Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування».

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону України
від 28.02.1991 № 796-ХІІ «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» (далі - Закон України № 796)
особам, які працювали або проживали на
територіях радіоактивного
забруднення, пенсії надаються із
зменшенням пенсійного віку,
встановленого для одержання державних
пенсій.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 14 Закону
України № 796 для встановлення пільг і
компенсацій визначаються такі
категорії осіб, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи:
особи, які постійно проживають або
постійно працюють чи постійно
навчаються на території зони
посиленого радіоекологічного
контролю, за умови, що вони за станом на
01.01.1993 прожили або відпрацювали чи
постійно навчалися у цій зоні не менше
чотирьох років, - категорія 4.

З наявної у матеріалах справи копії
пенсійного посвідчення Серії НОМЕР_1
(а.с. 5) слідує, що позивач отримує
пенсію за віком.

Крім того, судом встановлено, що
відповідно до копії посвідчення серії
НОМЕР_2 (а.с. 5) позивач є особою,
віднесеною до четвертої категорії
осіб, які постійно проживали на
території посиленого
радіоекологічного контролю.

Таким чином, позивач має право вийти на
пенсію раніше, ніж встановлено в Законі
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування». Проте,
ця обставина лише підтверджує той факт,
що позивач вийшов на пенсію саме за
віком, хоча і на пільгових умовах, про
що і зазначається у його пенсійному
посвідченні.

У той же час, суд звертає увагу на те, що
знижений граничний вік виходу на
пенсію осіб, які підпадають під дію
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» не є підставою для
висновку про виплату пенсії позивачу з
інших підстав і він є пенсіонером у
розумінні визначення поняття
«пенсіонер», яке наведено у Законі
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування». Отже,
на позивача, як на пенсіонера у
розумінні норм наведеного Закону,
поширюються положення ч. 4 ст. 4 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування».

Також суд зазначає, що відповідно до ч. 7
ст. 1 Закону України 07.07.2011
№3609-VІ «Про внесення змін до
Податкового кодексу України і деяких
інших законодавчих актів України щодо
вдосконалення окремих норм
Податкового кодексу України» ст. 4
Закону України 08.07.2010 №2464-VI «Про збір та
облік єдиного внеску на державне
соціальне страхування» доповнено
частиною четвертою, згідно з якою
особи, якщо вони є пенсіонерами за
віком або інвалідами та отримують
відповідно до закону пенсію або
соціальну допомогу і обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску. Такі
особи можуть бути платниками єдиного
внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Ці зміни відповідно до ч. 1 розділу II
Прикінцевих та перехідних положень
Закону України № 3609-VI набули чинності з
дня, наступного за днем його
опублікування, а саме з 06.08.2011, тому
нарахування сум щодо сплати єдиного
внеску починаючи з серпня 2011 року є
неправомірним.

Отже, суд вважає безпідставними
посилання відповідача на те, що до
позивача не може бути застосовано
положення ч. 4 ст. 4 Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
державне соціальне страхування»,
оскільки позивач не досяг загального
пенсійного віку, тому що вказана норма
не пов'язує звільнення від сплати
єдиного внеску із досягненням особою
певного віку, а передбачає звільнення
від сплати внеску виключно всіх
пенсіонерів за віком. Також,
законодавець зазначеною нормою не
виключає осіб, які є пенсіонерами та
отримують пенсію за віком на пільгових
умовах, тобто зазначений перелік
обставин є вичерпним і розширеному
тлумаченню не підлягає.

Аналогічна правова позиція наведена в
ухвалах Вищого адміністративного суду
України № К/9991/45538/12 від 20.09.2012, №
К/9991/49213/12 від 09.10.2012 та №
К/9991/78530/12 від 14.02.2013.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що позивач, як фізична
особа-підприємець, яка є пенсіонером за
віком та був зареєстрований платником
єдиного податку, не повинен сплачувати
єдиний внесок, у зв'язку з чим
оскаржувана вимога про сплату боргу є
протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Статтею 11 КАС України визначено, що
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і доведенні перед судом їх
переконливості.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Проте, відповідач як суб'єкт владних
повноважень не надав суду жодних
доказів, які б спростовували доводи
позивача, а тому не довів правомірності
оскаржуваного рішення.

На підставі викладеного суд дійшов
висновку, що позовні підлягають
задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 97 КАС України суд
за клопотанням однієї зі сторін
визначає грошовий розмір судових
витрат, які повинні бути їй
компенсовані.

Оскільки позивач з клопотанням про
відшкодування судових витрат до суду
не звертався, такі витрати
відшкодуванню з Державного бюджету
України не підлягають.

Керуючись ст.ст. 69, 70, 71, 94, 97, 122, 158-163, 167,
257 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Скасувати вимогу Білоцерківської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області про
сплату боргу (недоїмки) від 21.11.2013 №
Ф-1205.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Лапій С.М.