Справа № 872/6758/13
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2013-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" жовтня 2013 р. справа № 2а/205/10/13

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Мельника В.В.

суддів: Юхименка О.В.
Нагорної Л.М.

за участю секретаря: Новошицької
О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Виконавчого
комітету Ленінської районної у м.
Дніпропетровську ради на постанову
Ленінського районного суду
м.Дніпропетровська від 25 січня 2013 року
у справі №2а/205/10/13 за позовом ОСОБА_1 до
про Виконавчого комітету
Ленінської районної у м.
Дніпропетровську ради визнання дій
неправомірними, скасування рішення та
зобов'язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - Позивач)
звернувся до Ленінського районного
суду м. Дніпропетровська з
адміністративним позовом до
Виконавчого комітету Ленінської
районної у м. Дніпропетровську ради
(далі по тексту - Відповідач), в якому
просив визнати дії останнього
неправомірними, скасувати рішення
Виконавчого комітету Ленінської
районної у м. Дніпропетровську ради від
22 травня 2009 року №305 та зобов'язати
відповідача надати Позивачу охоронне
свідоцтво на житлове приміщення а саме:
АДРЕСА_1. (а.с. 3-5)

Ухвалою Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 15 грудня 2012 року
відкрито провадження в
адміністративній справі №2а/205/10/13.
(а.с.1)

В обґрунтування заявлених вимог
Позивач зазначив, що дії Відповідача,
направлені на ухилення від надання
йому охоронного свідоцтва (броні) на
квартиру - є неправомірними.

Постановою Ленінського районного суду
м. Дніпропетровська від 25 січня 2013 року
у справі №2а/205/10/13 позовну заяву
задоволено повністю. (суддя - Залімська
Н.В.) (а.с.59-60)

Відповідач - Виконавчий комітет
Ленінської районної у м.
Дніпропетровську ради, не погодившись
з вищезазначеною постановою суду
першої інстанції у даній
адміністративній справі, подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати постанову Ленінського
районного суду м. Дніпропетровська від
25 січня 2013 року у справі №2а/205/10/13 та
відмовити у задоволенні позовних вимог
у повному обсязі. (а.с.62-66)

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги Відповідач зазначає, що ОСОБА_1 є
громадянином Російської Федерації і
вибув з України для постійного
проживання, де має постійне місце
роботи.

Позивач про дату, час і місце розгляду
справи повідомлявся у встановленому
порядку, свого представника для участі
у її розгляді не направив, про причини
його неявки суд не сповістив, з заявою
про розгляд справи за його
обов»язковою участю чи участю його
представника - не звертався.

За таких обставин, колегія суддів, з
урахуванням думки представника
Позивача, ухвалила розглянути справу
без участі Позивача по справі.

Представник Відповідача, посилаючись
на доводи, викладені в апеляційній
скарзі, та на свої пояснення, надані в
судовому засіданні, повністю підтримав
вимоги апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення представника
Відповідача по справі, проаналізувавши
вимоги та підстави апеляційної скарги,
вивчивши матеріали справи в їх
сукупності, об»єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи, перевіривши правову
оцінку обставин справи та повноту їх
встановлення, проаналізувавши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права колегія суддів
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду вважає, що
існують підстави для скасування
судового рішення, а апеляційна скарга
підлягає задоволенню з огляду на
наступне.

Визнання дій суб»єкта владних
повноважень неправомірними та
скасування рішення Виконавчого
комітету Ленінської районної у м.
Дніпропетровську ради від 22 травня 2009
року №305 - є предметом судового спору.

Матеріали справи не містять доказів
того, що сторони щодо встановлених
судом фактичних обставин справи
заявляли свої заперечення.

Суд розглядає справу в межах
апеляційного оскарження.

Спірні правовідносини, що виникли між
сторонами по справі врегульовано
Житловим кодексом УРСР; Правилами
бронювання жилих приміщень в
Український PCP, затверджених
постановою Ради Міністрів Української
PCP від 09.09.1985 № 342, Законом України «Про
громадянство».

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
Відповідач неправомірно відмовив
Позивачу в наданні охоронного
свідоцтва (броні) на квартиру та є
достатні підстави для скасування
рішення виконавчого комітету
Ленінської районної у м.
Дніпропетровську ради від 22 травня 2009
року № 305.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду першої інстанції та
вважає його помилковим виходячи з
наступного.

Судом встановлено, матеріалами справи
підтверджено, що згідно свідоцтва про
народження НОМЕР_1 виданого відділом
реєстрації актів громадянського стану
Марганецького міського управління
юстиції Дніпропетровської області 08
липня 2002 року, ОСОБА_1 народився
ІНФОРМАЦІЯ_1 року у м. Марганець
Дніпропетровської області (а.с. 10),
тобто у відповідності до ст.8 Закону
України «Про громадянство України»,
останній має право на громадянство
України за територіальним походженням.

Як вбачається з матеріалів справи за
заявою Позивача, у відповідності зі ст.
ст. 73-77 ЖК України, Відповідачем по
справі, останньому було видано
охоронне свідоцтво (броню) № 154 на
квартиру, розташовану за адресою:
АДРЕСА_1 строком з 10 листопада 2005 року
по 10 листопада 2008 року (а.с. 8)

03 квітня 2009 року Позивач звернувся до
Відповідача з заявою про продовження
охоронного свідоцтва (броні) на
вищезазначену квартиру, при цьому
надав трудовий договір від 02 березня 2009
року з ВАТ «Стройіндустрія-2» (юридична
адреса: Російська Федерація,
Ханти-Мансійський Автономний округ,
Тюменська область, м. Сургут, вул.
Генерала Іванова, 11), строк трудового
договору становить три роки (а.с. 9).

Рішенням виконавчого комітету
Ленінської районної у м.
Дніпропетровську ради від 22 травня 2009
року № 305 Позивачу відмовлено в наданні
охоронного свідоцтва на житлове
приміщення, а саме: АДРЕСА_1 в зв'язку з
вибуттям на постійне місце мешкання до
іншого населеного пункту (а.с. 6).

Приймаючи рішення по суті заявлених
апеляційних вимог, колегія суддів не
може погодитись з твердженням
Відповідача про безпідставність
поновлення судом першої інстанції
строку на подання адміністративного
позову, оскільки, як вбачається з
матеріалів справи, ОСОБА_1 вперше
звернувся до суду з позовом до
виконавчого комітету Ленінської
районної у м. Дніпропетровську ради про
скасування рішення та зобов'язання
вчинити певні дії 29 вересня 2009 року,
однак ухвалою Ленінського районного
суду м. Дніпропетровська від 21 вересня
2011 року (а.с. 11) позовну заяву ОСОБА_1 до
виконавчого комітету Ленінської
районної у м. Дніпропетровську ради про
скасування рішення та зобов'язання
вчинити певні дії було залишено без
розгляду.

Згідно ч.1 ст.102 КАС України пропущений з
поважних причин процесуальний строк,
встановлений законом, може бути
поновлений, а процесуальний строк,
встановлений судом, - продовжений судом
за клопотанням особи, яка бере участь у
справі.

На підставі зазначеного, з метою
захисту прав, свобод та інтересів
Позивача та неупередженого розгляду
справи, колегія суддів вважає вірним
висновок суду першої інстанції
стосовно поновлення останньому строку
на подання адміністративного позову до
суду.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи в задоволенні
позовних вимог, апеляційний суд
керується, в тому числі, й вимогами ст.
ст. 73-75 ЖК УРСР та ч. 2 п. 2. Правил
бронювання жилих приміщень в
Український PCP, затверджених
постановою Ради Міністрів Української
PCP від 09.09.1985 № 342, згідно яких - жилі
приміщення бронюються за наймачами та
членами їх сімей у будинках державного
і громадського житлового фонду:

- при виїзді на роботу в райони Крайньої
Півночі і в прирівняні до них
місцевості - на весь час дії трудового
договору, а у випадках, передбачених
законодавством Союзу PCP, - на весь час
перебуванню в районах Крайньої Півночі
і в прирівняних до них місцевостях.
Перелік районів Крайньої Півночі і
прирівняних до них місцевостей
встановлюється законодавством Союзу
PCP.

Пунктом 10 Правил бронювання жилих
приміщень в УРСР, передбачено, що
охоронне свідоцтво (броня) втрачає
чинність по закінченні строку, на який
його було видано, при вибутті
громадянина на постійне проживання до
іншого населеного пункту або в інше
жиле приміщення в тому ж населеному
пункті, а також у випадках, коли воно
судом анульоване достроково чи визнане
недійсним.

З правового аналізу зазначених
законодавчих норм, колегія суддів
приходить до висновку про те, що таке
право мають лише громадяни України.

Ст. 1 Закону України «Про громадянство»
визначає, що громадянин України - особа,
яка набула громадянство України в
порядку, передбаченому законами
України та міжнародними договорами
України.

Пунктом 1 статті 19 вищезазначеного
Закону передбачені підстави для втрати
громадянства України, а саме:
добровільне набуття громадянином
України громадянства іншої держави,
якщо на момент такого набуття він досяг
повноліття.

Добровільним набуттям громадянства
іншої держави вважаються всі випадки,
коли громадянин України для набуття
громадянства іншої держави повинен був
звертатися із заявою чи клопотанням
про таке набуття відповідно до порядку,
встановленого національним
законодавством держави, громадянство
якої набуто.

Як вбачається з матеріалів справи, а
саме з довідки від 29.05.2009 року, виданої
Ленінським РВ ДМУ УМВС України, сім»я
Позивача була знята з реєстраційного
обліку 25.02.1983 у зв»язку з виїздом до
Росії Тюменської області м. Сургут.

25.06.1996 року з м. Сургута Тюменської
області прийшло повідомлення про те, що
громадянину ОСОБА_1 видано вкладиш
громадянина Російської Федерації
НОМЕР_2 від 28.06.1996, гр-ці ОСОБА_3 (дружині
Позивача), також виданий вкладиш
громадянки Російської Федерації
НОМЕР_3 від 25.06.1996.

Відповідно до довідки ТОВ «УК ДЕЗ ВЖР»
від 11.01.2009 гр. ОСОБА_1 18.07.2008 було
зареєстровано АДРЕСА_2 вид прописки
постійний.

На підставі зазначеного, колегія
суддів приходить до висновку, що
ОСОБА_1, на час звернення до Відповідача
по справі з заявою про продовження
охоронного свідоцтва на вищезазначену
квартиру в м.Дніпропетровську, тобто на
03 квітня 2009 року, вже був громадянином
Російської Федерації де й має постійне
місце проживання.

Крім того, суд зважує й на те, що
матеріали справи не містять доказів
того, що Позивач, на строк дії його
трудового договору, буде мешкати в
м.Сургут Російської Федерації в
житловому приміщенні, яке має статус
службового.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції під час
розгляду даної справи не повно та
одностороннє дослідив обставини, які
мають суттєве значення для вирішення
справи, однак застосував до
правовідносин, які виникли між
сторонами у справі, норми права які
регулюють саме ці правовідносини.
Зроблені судом першої інстанції
висновки не в повній мірі відповідають
фактичним обставинам справи та не
підтверджуються належними письмовими
доказами і тому постанову суду першої
інстанції у даній адміністративній
справі від 25січня 2013р. необхідно
скасувати, а в задоволенні позовних
вимог - відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.ст.160,195,196,198,202,205,207 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Виконавчого
комітету Ленінської районної у
м.Дніпропетровську ради -
задовольнити.

Постанову Ленінського районного суду
м.Дніпропетровська від 25 січня 2013р. у
справі №2а2051013 - скасувати.

В позові - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції, крім випадків
передбачених Кодексом
адміністративного судочинства
України, а в разі складання рішення в
повному обсязі відповідно до ст. 160
зазначеного кодексу - з дня складання
рішення в повному обсязі.

Повний текст виготовлено - 31 жовтня 2013р.

Головуючий:
В.В. Мельник

Суддя:
О.В. Юхименко

Суддя:
Л.М. Нагорна