Справа № 801/10242/13-а
Суддя: Кучерук Олег Васильович
Дата ухвалення: 2014-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Ухвала

Іменем України

Справа № 801/10242/13-а

03.02.14 м. Севастополь

Севастопольський
апеляційний адміністративний суд у
складі колегії суддів:

головуючого судді Кучерука О.В.,

суддів Єланської О.Е. ,

Кукти М.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м. Керч АР Крим на
постанову Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим (суддя
Тоскіна Г.Л. ) від 03.12.2013 року по справі
№801/10242/13-а

за позовом Управління Пенсійного фонду
України в Ленінському районі АР Крим
(вул. Трудова, 2,Леніне,Ленінський район,
Автономна Республіка Крим,98200)

до Відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України у м.
Керч АР Крим (вул. Фурманова,
10,Керч,Автономна Республіка Крим,98312)

про стягнення заборгованості у сумі
785,43 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 03.12.13 року позов -
задоволено повністю.

Стягнуто з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Керч АР Крим на
користь Управління Пенсійного фонду
України в Ленінському районі АР Крим
заборгованість з відшкодування витрат
на виплату пенсій за червень 2013 року. в
загальному розмірі 785,43 грн. (сімсот
вісімдесят п'ять гривень сорок три
копійки).

Не погодившись з рішенням суду,
відповідач звернувся з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
постанову Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим від
03.12.13 року та прийняти нове рішення по
справі, яким у задоволені позову
відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
судом першої інстанції порушено норми
матеріального права.

Ухвалою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 22.01.2014 відкрито апеляційне
провадження за апеляційною скаргою
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м. Керч АР Крим

Відповідно до пункту 2 частини першої
статті 197 Кодексу адміністративного
судочинства України суд апеляційної
інстанції може розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами, якщо
справу може бути вирішено на основі
наявних у ній доказів, у разі
неприбуття жодної з осіб, які беруть
участь у справі, у судове засідання,
хоча вони були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового засідання.

У судове засідання 03.02.2014 сторони, їх
представники не з'явились, про дату, час
та місце апеляційного розгляду справи
повідомлені в встановленому законом
порядку.

Суд, керуючись положеннями пункту 2
частини першої статті 197 Кодексу
адміністративного судочинства
України, визнав за можливе перейти до
письмового провадження по справі.

Розглянувши справу в порядку ст. 195, п. 2
ч. 1 ст. 197 Кодексу адміністративного
судочинства України, обговоривши
доводи апеляційної скарги, дослідивши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

При апеляційному перегляді справи
встановлено, що 27.06.2013 позивач та
відповідач підписали акт щомісячної
звірки витрат по особових справах
потерпілих, яким виплачено пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання.

Відповідно до зазначеного акта
щомісячної звірки витрат по особових
справах потерпілих за червень 2013 року
та списку осіб, яким виплачено пенсії
по інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві, не прийняті до
заліку відділенням ВД ФССНВ у м. Керчі,
відповідачем не прийнята до
відшкодування сума витрат на виплату
та доставку пенсій по інвалідності та
пенсій у зв'язку з втратою годувальника
у загальному розмірі 785,43 грн. по
наступних особах: ОСОБА_3 - 45,70 грн.,
ОСОБА_4 - 92,53 грн., ОСОБА_5 - 200,00 грн.,
ОСОБА_6 - 53,48 грн., ОСОБА_7 - 92,53 грн., ОСОБА_8
- 150,00 грн., ОСОБА_9 - 151,19 грн.

Відмовляючи у відшкодуванні витрат по
вказаним особам, відповідач в таблиці
розбіжностей зазначив, що ним не
враховані суми витрат на виплату
пенсій громадянам держав - учасників
СНД та їх сімей, які отримали каліцтво в
державах СНД і переїхали на постійне
місце проживання в Україну, а підставою
для відмови у відшкодуванні витрат на
виплату пенсій ОСОБА_4 стало посилання
відповідача на невідповідність акта Н-1
вимогам законодавства, оскільки
відображена в ньому посада (на момент
нещасного випадку) не відповідає
запису в трудовій книжці ОСОБА_4

Так, статтею 1 Основ встановлено, що
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - це система
прав, обов'язків і гарантій, яка
передбачає надання соціального
захисту, що включає матеріальне
забезпечення громадян у разі хвороби,
повної, часткової або тимчасової
втрати працездатності, втрати
годувальника, безробіття з незалежних,
від них обставин, а також у старості та
в інших випадках, передбачених законом,
за рахунок грошових фондів, що
формуються шляхом сплати страхових
внесків власником або уповноваженим
ним органом, громадянами, а також
бюджетних та інших джерел,
передбачених законом.

Відповідно до статті 4 Основ залежно
від страхового випадку є такі види
загальнообов'язкового державного
соціального страхування: пенсійне
страхування; страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням;
медичне страхування; страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності;
страхування на випадок безробіття;
інші види страхування, передбачені
законами України. Відносини, що
виникають за зазначеними у частині
першій цієї статті видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, регулюються
окремими законами, прийнятими
відповідно до цих Основ.

Відповідно до статті 12 Основ
законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування спори, що
виникають із правовідносин за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням, вирішуються в
судовому порядку, якщо законом не
встановлено досудовий порядок їх
розгляду.

За пенсійним страхуванням згідно зі
статтею 25 Основ надаються такі види
соціальних послуг та матеріального
забезпечення: пенсії за віком, по
інвалідності внаслідок загального
захворювання (в тому числі каліцтва, не
пов'язаного з роботою, інвалідності з
дитинства); пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, крім передбачених
пунктом 4 цієї статті; медичні
профілактично-реабілітаційні заходи;
допомога на поховання пенсіонерів.

Відповідно до пункту 4 цієї статті за
страхуванням від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання надаються такі види
соціальних послуг та матеріального
забезпечення: профілактичні заходи по
запобіганню нещасним випадкам на
виробництві та професійним
захворюванням; відновлення здоров'я та
працездатності потерпілого; допомога
по тимчасовій непрацездатності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; відшкодування збитків,
заподіяних працівникові каліцтвом чи
іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним
з виконанням ним своїх трудових
обов'язків; пенсія по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; пенсія у зв'язку із
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; допомога на поховання
осіб, які померли внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання.

У частині 4 статті 26 Основ встановлено,
що якщо після призначення
застрахованій особі матеріальної
допомоги чи надання соціальних послуг
між страховиками виник спір щодо
понесених витрат, виплата здійснюється
страховиком, до якого звернулася
застрахована особа. При цьому
неналежний страховик має право
звернутися до належного страховика
щодо відшкодування понесених ним
витрат.

Враховуючи те, що пенсія по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання є наслідком
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, належним страховиком,
тим, хто має надавати застрахованій
особі матеріальну допомогу чи
соціальні послуги відповідно до статті
25 Основ, є Фонд соціального страхування
від нещасних випадків.

Відповідно до пункту 3 розділу XI
(Прикінцеві положення) Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" відшкодування шкоди,
медична, професійна та соціальна
реабілітація провадяться Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків також зазначеним у статті 8
цього Закону особам, які потерпіли до
набрання ним чинності та мали право на
зазначені страхові виплати і соціальні
послуги.

Абзацом третім пункту 3 розділу XI
встановлено, що уся заборгованість
потерпілим на виробництві та членам їх
сімей, яким до набрання чинності цим
Законом підприємства, установи та
організації не відшкодували
матеріальної і моральної (немайнової)
шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я,
виплачується цими підприємствами,
установами і організаціями, а в разі їх
ліквідації без правонаступника -
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків.

Отже, за змістом наведеної норми
обов'язок Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України відшкодувати
потерпілим на виробництві та членам їх
сімей матеріальну і моральну
(немайнову) шкоду, заподіяну
ушкодженням здоров'я, не залежить від
того, чи сплачували Фонду страхові
платежі підприємства, що ліквідувалися
та на яких було ушкоджено здоров'я
потерпілого.

Відповідно до ст. 3 Закону України
від 12.09.1991 року "Про правонаступництво
України" закони Української РСР та інші
акти, ухвалені Верховною радою
Української РСР, діють на території
України, оскільки вони не суперечать
законам України, ухваленим після
проголошення незалежності України.

Стаття 9 зазначеного Закону
передбачає, що всі громадяни Союзу РСР,
які на момент проголошення
незалежності України постійно
проживали на території України, є
громадянами України. Україна гарантує
забезпечення прав людини кожному
громадянину України незалежно від
національної приналежності та інших
ознак відповідно до
міжнародно-правових актів про права
людини.

Відповідно до Угоди про гарантії
прав громадян держав-учасниць СНД в
галузі пенсійного забезпечення від
13.03.1992 року держави-учасниць
Співдружності мають зобов'язання щодо
непрацездатних осіб, які отримали
право на пенсійне забезпечення на
їхній території або на території інших
республік за період їх входження до
складу СРСР і реалізують це право на
території держав-учасниць Угоди.

Відповідно до статті 5 Угоди про
гарантії прав громадян держав -
учасниць СНД у галузі пенсійного
забезпечення від 13.03.1992 року, ця Угода
поширюється на всі види пенсійного
забезпечення громадян, які встановлені
або будуть встановлені законодавством
держав - учасниць Угоди.

Статтею 1 Угоди про гарантії прав
громадян держав-учасниць
Співдружності Незалежних Держав у
сфері пенсійного забезпечення від 13
березня 1992 року встановлено, що
пенсійне забезпечення громадян
держав-учасниць даної Угоди та членів
їх сімей здійснюється за
законодавством держави, на території
якої вони проживають.

Статтею 3 цієї Угоди передбачено, що
всі витрати, пов'язані зі здійсненням
пенсійного забезпечення за даною
Угодою, несе держава, яка надає
забезпечення.

За змістом цієї норми взаємні
розрахунки між державами можуть
проводитися лише на підставі
двосторонніх договорів.

Таким чином, страховиком, який має
виплачувати пенсію по інвалідності
особі, яка стала інвалідом від
нещасного випадку на виробництві на
території колишніх республік СРСР, а в
разі такої виплати органами Пенсійного
фонду України - відшкодувати
останньому витрати, є Фонд соціального
страхування від нещасних випадків.

Тому підстави, щодо відмови
відшкодовувати витрати на виплату та
доставку основного розміру пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання
пенсіонерам, які отримали трудове
каліцтво на території Росії та
Республіки Узбекистан, тобто республік
колишнього СРСР є необґрунтованими.

В той же час, страховиком, який має
виплачувати пенсію по інвалідності
особі, яка стала інвалідом від
нещасного випадку на виробництві на
території колишніх республік СРСР, а в
разі виплати такої органами Пенсійного
фонду України - відшкодовувати
останньому витрати, є Фонд соціального
страхування від нещасних випадків.

Матеріали справи свідчать, що виплата
пенсії ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_11, ОСОБА_9 здійснюється на
підставі належних документів,
передбачених діючим пенсійним
законодавством.

Таким чином, відповідач повинен
відшкодувати позивачу суму витрат на
виплату основного розміру пенсії та
виплат на її доставку за червень 2013
року на загальну суму 692,29 грн.

Стосовно відмови у відшкодуванні
витрат на виплату та доставку пенсії по
інвалідності ОСОБА_4 у сумі 92,53 грн. слід
зазначити наступне.

Відповідно до статті 28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності"
страховими виплатами є грошові суми,
які згідно із статтею 21 цього Закону,
Фонд соціального страхування від
нещасних випадків виплачує
застрахованому чи особам, які мають на
це право, у разі настання страхового
випадку. Зазначені грошові суми
складаються із: 1) страхової виплати
втраченого заробітку (або відповідної
його частини) залежно від ступеня
втрати потерпілим професійної
працездатності (далі - щомісячна
страхова виплата); 2) страхової виплати
в установлених випадках одноразової
допомоги потерпілому (членам його сім'ї
та особам, які перебували на утриманні
померлого); 3) страхової виплати пенсії
по інвалідності потерпілому; 4)
страхової виплати пенсії у зв'язку з
втратою годувальника; 5) страхової
виплати дитині, яка народилася
інвалідом внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання її матері під час
вагітності; 6) страхових витрат на
медичну та соціальну допомогу.
Страхові виплати здійснюються за умови
настання страхового випадку.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону
України № 1105 страховим випадком є
нещасний випадок на виробництві або
професійне захворювання, що спричинили
застрахованому професійно зумовлену
фізичну чи психічну травму за обставин,
зазначених у статті 14 цього Закону, з
настанням яких виникає право
застрахованої особи на отримання
матеріального забезпечення та/або
соціальних послуг.

Тобто обов'язковою умовою настання
страхового випадку є причинний зв'язок
між нещасним випадком та виробничими
функціями, які у час настання
останнього виконував постраждалий.

Факт отримання трудового каліцтва
зазначеною особою підтверджується
відповідним актом про нещасний
випадок, пов'язаний з виробництвом. Так,
з акта №1 від 22.05.1982 вбачається, що
нещасний випадок з ОСОБА_4 стався 20.05.1982
р. о 9 год. 40 хв. у відділенні № 2 поля № 7
під час виконання ним трудових
обов'язків комбайнера. Внаслідок цього,
у зв'язку з трудовим каліцтвом ОСОБА_4
безстроково встановлена інвалідність
3-ої групи, про що свідчить виписка з
акту огляду МСЕК сер. Д-70 № 535534.

З трудової книжки серії НОМЕР_1
вбачається, що згідно наказу 121137к від
28.08.1979р. ОСОБА_4 прийнятий на роботу в
радгосп "Красноперекопський"
електрозварником, однак, у зв'язку з
виробничою необхідністю, робітника
тимчасово з 15.05.1982 р. переведено
комбайнером на комбайн Ск-18 "Вихрь", про
що свідчить відповідна виписка з
наказу № 68.

Зазначаючи про невідповідність
даних щодо посади працівника в акті Н-1
та трудовій книжці, відповідачем не
було враховано наказ № 68, на підставі
якого ОСОБА_4 в момент нещасного
випадку (20.05.1982 р.) виконував обов'язки
комбайнера.

Враховуючи належне оформлення,
наявність всіх необхідних реквізитів у
вищезазначених документах пенсійного
обліку, відсутність розбіжностей в
даних, відображених в актів Н-1 та
трудовій книжці пенсіонера, а також
наявність причинного зв'язку між
нещасним випадком та виробничими
функціями, які у час настання
останнього виконував постраждалий,
колегія суддів дійшла висновку щодо
наявності у ОСОБА_4 права на отримання
пенсії та, відповідно, на
обґрунтованість позовних вимог в
частині стягнення з відповідача витрат
на виплату та доставку пенсії ОСОБА_4

Відповідно до частини 1 статті 200
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судова колегія дійшла до висновку, що
судом першої інстанції правильно
встановлені обставини справи, рішення
суду ухвалене з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
тому підстав для задоволення
апеляційної скарги та скасування
судового рішення не вбачається.

Керуючись статтями 195, 197, 198, 205, 206, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Керч АР Крим
залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим від
03.12.2013 року по справі №801/10242/13-а
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення їх копій
особам, які беруть участь у справі.

Ухвалу може бути оскаржено до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя підпис
О.В.Кучерук

Судді підпис
О.Е.Єланська

підпис М.В. Кукта

З оригіналом згідно

Головуючий суддя
О.В.Кучерук