Справа № 1570/6299/2012
Суддя: Романішин В.Л.
Дата ухвалення: 2014-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2014 р.м.ОдесаСправа № 1570/6299/2012

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції:
Соколенко О. М.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Романішина В.Л.,

суддів: Димерлія О.О.,
Єщенка О.В.,

за участю секретаря
Фурмана А.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в місті
Одесі апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
науково-виробнича фірма «Хімагро» на
постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 14 жовтня 2013
року у справі за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю
науково-виробнича фірма «Хімагро» до
Державної податкової інспекції у
Комінтернівському районі Головного
управління Міндоходів в Одеській
області про скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2012р. ТОВ «НВФ «Хімагро»
звернулося до Одеського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до ДПІ у
Комінтернівському районі Головного
управління Міндоходів в Одеській
області про скасування податкових
повідомлень-рішень від 15.10.2012р. №
та №.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що висновки податкового
органу про те, що усі операції
купівлі-продажу з контрагентом ТОВ
«Агропартнер» не спричиняють
реального настання правових наслідків
та є нікчемними по ланцюгу до
вигодонабувача, є безпідставними,
оскільки у позивача у наявності всі
первинні документи, що підтверджують
реальність договірних відносин з
вказаним контрагентом. Органи
державної податкової служби не мають
повноважень визнавати правочини
фіктивними і недійсними, так як це
являється прерогативою суду. При
укладенні договору купівлі-продажу
мінеральних добрив ТОВ «Агропартнер»
мало Свідоцтво про державну реєстрацію
суб'єкта господарювання та Свідоцтво
платника ПДВ. Загальне посилання в акті
перевірки на порушення податкового
законодавства ТОВ «Агропартнер» не
може бути підставою для твердження про
відсутність права на податковий
кредит у ТОВ науково-виробнича фірма
«Хімагро» при дотриманні останнім
вимог законодавства.

ДПІ у Комінтернівському районі
Головного управління Міндоходів в
Одеській області проти позову
заперечила, зазначивши, що проведеною
перевіркою встановлено, що
взаємовідносини між ТОВ «НВФ «Хімагро»
та ТОВ «Агропартнер» у вересні 2011 року
не спричиняють реального настання
правових наслідків, а тому позивачем
безпідставно сформовано податковий
кредит по таких договірних відносинах.
Податковий кредит від ТОВ
«Агропартнер» не підтверджується
первинними документами, проводилось
лише документування господарських
операцій без фактичного їх здійснення.
В задоволенні позову відповідач просив
відмовити.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 14.10.2013р.
позов ТОВ «НВФ «Хімагро» залишено без
задоволення.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням, ТОВ «НВФ «Хімагро» подало
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції як таку, що прийнята із
порушенням норм матеріального та
процесуального права, без повного
з'ясування обставин справи, та прийняти
нову постанову, якою його позов
задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, на
підставі наказу ДПІ у
Комінтернівському районі Головного
управління Міндоходів в Одеській
області від 19.09.2012р. №336, відповідно до
п.п.75.1.2 п.75.1, п.79.2 ст.79, п.п.78.1.1 п.78.1 ст.78
Податкового кодексу України, у період з
24.09.2012р. по 28.09.2012р. службовою особою
відповідача було проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку з питань взаємовідносин ТОВ
«НВФ «Хімагро» (код ЄДРОПУ 32067134) з ТОВ
«Агропартнер» (код за ) за
період ІІІ квартал (за вересень 2011
року), за результатами якої складено
акт перевірки №704/22-32067134 від 04.10.2012р.

У висновках акту перевірки вказується
на порушення позивачем: ст.ст. 203, 215, 228
Цивільного кодексу України в частині
недодержання правочинів, які не
спрямовані на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ними,
в результаті чого правочини, виражені в
укладанні угод між ТОВ «НВФ «Хімагро»
та ТОВ «Агропартнер» мають ознаки
нікчемності та є нікчемними в силу
приписів закону; п.138.4, п.138.6 ст.138
Податкового кодексу України, в
результаті чого встановлено заниження
податку на прибуток в третьому
кварталі на 271678 грн.; ст.188, п.198.3 ст.198 ПК
України, в результаті чого зменшено
залишок від'ємного значення рядка 24 на
суму 236241 грн.

Зокрема, в акті перевірки зазначено, що
згідно з даними додатку 5 до декларації
за вересень 2011 року та Системи
автоматизованого співставлення
податкових зобов'язань та податкового
кредиту у розрізі контрагентів на
рівні ДПС України, одним з
контрагентів-постачальників позивача
є ТОВ «Агропартнер» на суму ПДВ у
вересні 2011 року 236241,17 грн. ДПІ у
Комінтернівському районі Головного
управління Міндоходів в Одеській
області отримано від ДПІ у м.Чернігові
ДПС акт від 03.08.2012р. №1453/22/31818929 про
результати документальної виїзної
позапланової перевірки ТОВ
«Агропартнер» з питань достовірності,
повноти нарахування податку на додану
вартість по податковій декларації ПДВ
за вересень 2011 року, що перебував у
фінансово-господарських відносинах з
ТОВ «НВФ «Хімагро» за період вересень
2011 року. Зазначеним актом встановлено
завищення податкового кредиту в сумі
ПДВ 592348 грн. при проведенні
господарських взаємовідносин з ТОВ
«Агрохімсервіс» при купівлі
мінеральних добрив (товару), який у
подальшому був реалізований у вересні
2011 року, в тому числі ТОВ «НВФ
«Хімагро». Також, в акті зазначається,
що ТОВ «Агропартнер», на порушення
ст.ст.185, 188 ПК України, завищено суму
податкових зобов'язань за вересень 2011
року на суму 236241,17 грн., враховуючи
відсутність реальності факту
здійснення господарських операцій.
Податковий орган дійшов висновку, що
правочини, укладені ТОВ «Агропартнер»,
в тому числі з позивачем, є нікчемними,
порушують публічний порядок,
суперечать інтересам держави та
суспільства, та вчинені удавано з метою
приховування сплати податків третіх
осіб. Для контрагентів ТОВ
«Агропартнер» зазначені операції
несуть податкову вигоду, тобто ТОВ «НВФ
«Хімагро» є вигодонабувачем, а отже
особою, на користь якої укладено угоди
з контрагентами за період вересень 2011
року.

В акті перевірки зазначено, що
позивачем безпідставно завищено у ІІІ
кварталі 2011 року (вересень 2011 року)
витрати в розмірі 1181206 грн. та
податковий кредит у розмірі 236241,17 грн.

На підставі вказаного акту перевірки
15.10.2012р. ДПІ у Комінтернівському районі
Головного управління Міндоходів в
Одеській області прийнято податкові
повідомлення-рішення:

- №, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
податок на прибуток приватних
підприємств в розмірі 271678 грн. (в т.ч. за
основним платежем - 271678 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями - 0
грн.);

- №, яким товариству зменшено
розмір від'ємного значення суми ПДВ в
розмірі 236241 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову ТОВ
«НВФ «Хімагро» про скасування вказаних
податкових повідомлень-рішень суд
першої інстанції дійшов висновку, що
позивачем не доведено факту реальної
поставки товару від ТОВ «Агропартнер»,
а сама лише формальна наявність у
позивача первинних документів не є
достатнім і беззаперечним
підтвердженням фактичного виконання
робіт та отримання товару, і не дає
можливості дійти обґрунтованого й
переконливого висновку про фактичне
проведення господарських операцій.
Колегія суддів погоджується з таким
висновком Одеського окружного
адміністративного суду.

Відповідно до п.188.1 ст.188 ПК України база
оподаткування операцій з постачання
товарів/послуг визначається виходячи з
їх договірної вартості (у разі
здійснення контрольованих операцій -
не нижче звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу) з
урахуванням загальнодержавних
податків та зборів (крім податку на
додану вартість та акцизного податку
на спирт етиловий, що використовується
виробниками - суб'єктами
господарювання для виробництва
лікарських засобів, у тому числі
компонентів крові і вироблених з них
препаратів (крім лікарських засобів у
вигляді бальзамів та еліксирів), а
також збору на обов'язкове державне
пенсійне страхування, що справляється
з вартості послуг стільникового
рухомого зв'язку).

До бази оподаткування включаються
вартість товарів/послуг, які
постачаються (за виключенням суми
компенсації на покриття різниці між
фактичними витратами та регульованими
цінами (тарифами) у вигляді виробничої
дотації з бюджету та/або суми
відшкодування орендодавцю - бюджетній
установі витрат на утримання наданого
в оренду нерухомого майна, на
комунальні послуги та на енергоносії),
та вартість матеріальних і
нематеріальних активів, що передаються
платнику податків безпосередньо
отримувачем товарів/послуг,
поставлених таким платником податку.

Згідно п.п.14.1.27 п.14.1 ст.14 ПК України,
витрати - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Відповідно до п.138.1 ст.138 ПК України
витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування
складаються з витрат операційної
діяльності та інших витрат.

Згідно п.п.138.1.1 п.138.1 ст.138 ПК України
витрати операційної діяльності
включають, зокрема собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та інші витрати
беруться для визначення об'єкта
оподаткування з урахуванням пунктів
138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5
статті 140, статей 142 і 143 та інших статей
цього Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку.

Пунктом 138.4 ст.138 ПК України визначено,
що витрати, що формують собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг, крім нерозподільних
постійних загальновиробничих витрат,
які включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

Згідно п.138.8 ст.138 ПК України
собівартість виготовлених та
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг складається з витрат,
прямо пов'язаних з виробництвом таких
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, а саме: прямих матеріальних
витрат; прямих витрат на оплату праці;
амортизації виробничих основних
засобів та нематеріальних активів,
безпосередньо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг;
загальновиробничі витрати, які
відносяться на собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
відповідно до положень (стандартів)
бухгалтерського обліку; вартості
придбаних послуг, прямо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг; інших прямих
витрат, у тому числі витрат з придбання
електричної енергії (включаючи
реактивну).

Підпунктом 138.8.1 п.138.8 ст.138 ПК України
визначено, що до складу прямих
матеріальних витрат включається
вартість сировини та основних
матеріалів, що утворюють основу
виготовленого товару, виконаної
роботи, наданої послуги, придбаних
напівфабрикатів та комплектувальних
виробів, допоміжних та інших
матеріалів, які можуть бути
безпосередньо віднесені до
конкретного об'єкта витрат. Прямі
матеріальні витрати зменшуються на
вартість зворотних відходів, отриманих
у процесі виробництва, які оцінюються у
порядку, визначеному в положеннях
(стандартах) бухгалтерського обліку.

Пунктом 138.2 статті 138 Податкового
кодексу України визначено, що витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України не
включаються до складу витрат витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Відповідно до п.198.1 ст.198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г)
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Згідно п.198.2 ст.198 Кодексу датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг чи
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до п.198.3 ст.198 Кодексу
податковий кредит звітного періоду
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Згідно п.198.6 Кодексу не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У
разі коли на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, попередньо
включені до складу податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до ст.201 ПК України платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну.

Форма та порядок заповнення податкової
накладної затверджуються центральним
органом державної податкової служби (п.
201.2 ст.201 ПК України).

Податкова накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг (п. 201.4 ст.201 ПК
України).

Податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця. Органи державної
податкової служби за даними реєстрів
виданих та отриманих податкових
накладних, наданих в електронному
вигляді, повідомляють платника податку
про наявність у такому реєстрі
розбіжностей з даними контрагентів.
При цьому платник податку протягом 10
днів після отримання такого
повідомлення має право уточнити
податкові зобов'язання без
застосування штрафних санкцій,
передбачених розділом II цього Кодексу
(п. 201.6 ст.201 ПК України).

Виходячи зі змісту наведених вище норм
законодавства, право на віднесення сум
ПДВ, сплачених при придбанні товару, до
податкового кредиту виникає у суб'єкта
господарювання у разі дотримання ним
наступних умов: 1) фактичності
придбання такого товару, тобто,
реальності відповідної господарської
операції; 2) наявності податкових
накладних, складених особою,
зареєстрованою платником податку, чи
митних декларацій на підтвердження
придбання такого товару та сплати
відповідної суми ПДВ; 3) подальшого
використання придбаного товару в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності
підприємства.

При цьому, згідно з ч.1 ст.9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
21.04.2011р. між ТОВ «Агропартнер»
(Продавець) та ТОВ «НВФ «Хімагро»
(Покупець) укладено договір №АП-0000094/04,
за умовами якого Продавець поставляє,
а Покупець приймає мінеральні добрива
(товар), кількість номенклатура, ціна,
строк і умови поставки якого
визначаються в специфікаціях, які є
доповненнями до договору та його
невід'ємною частиною. Договором
визначено, що відвантаження товару
здійснюється залізничним або іншим
видом транспорту, а також без їх
використання відповідно до умов
доповнення до договору. За умови
відвантаження залізничним
транспортом, Покупець зобов'язаний
протягом двох календарних днів з
моменту оплати надати Продавцю
транспортну інструкцію на поставку
конкретної партії товару, яка повинна
містити: номер договору, доповнення до
нього, кількість товару для
відвантаження, станцію призначення,
код станції призначення, залізницю
призначення, найменування
вантажоодержувача, його код та повну
адресу; особливі відмітки (у разі
необхідності). Транспортна інструкція
є невід'ємною частиною договору та
підтверджує намір покупця на
відвантаження товару. Покупець
зобов'язаний направити зі станції
вантажоодержувача на станцію
вантажовідправника телеграму про
готовність прийняття товару за два дні
до строку відвантаження товару,
зазначеного в доповненнях до Договору.
Товар вважається прийнятим Покупцем у
кількості згідно із специфікацією
(залізничною накладною), якість товару
підтверджується відповідним
сертифікатом заводу-виробника.

В матеріалах справи, також, містяться
доповнення №№1-4, 6-11 до договору від
21.04.2011р. №АП-0000094/04, згідно яких
продавець ТОВ «Агропартнер» передає у
власність покупцю ТОВ «НВФ «Хімагро», а
Покупець приймає та оплачує на умовах,
визначених даними доповненнями,
наступний товар: нітроаммофоска,
виробництва Росії; аміачна селітра,
виробництва України; аммофос NP,
виробництва України, у кількості та за
ціною, з урахуванням ПДВ, що визначені у
вказаних доповненнях до договору.

На підтвердження здійснення
господарських операцій з придбання
товару у спірний період між ТОВ «НВФ
«Хімагро» та ТОВ «Агропартнер» в
матеріалах справи містяться видаткові
накладні, рахунки-фактури, платіжні
доручення, податкові накладні,
залізничні накладні, паспорти на
селітру аміачну та сертифікати на
амофос.

Крім цього, з матеріалів справи
вбачається, що між ТОВ «Агропартнер»
(Повірений) та ТОВ «НВФ «Хімагро»
(Довіритель) було укладено договір
доручення від 14.07.2011р. №129/07, відповідно
до умов якого Повірений зобов'язується
від імені Довірителя приймати участь у
підготовці та оформлені документів для
митного очищення імпортного товару,
який прибув на адресу повіреного по
зовнішньоекономічному контракту,
контрактоутримувачем якого є
довіритель.

На підтвердження виконання даного
договору в матеріалах справи
містяться: копія акту виконаних робіт
від 30.09.2011р. №61 на загальну суму 5520 грн.
(в тому числі ПДВ у розмірі 920 грн.),
копії актів прийому-передачі виконаних
робіт за вересень 2011 року від 30.09.2011р.
№б/н на загальну суму 38770,32 грн. (в тому
числі ПДВ у розмірі 2803,32 грн.) та за
серпень 2011 року №б/н на загальну суму
88246,20 грн. (в тому числі ПДВ у розмірі
11049,30 грн.), копії податкових накладних
від 30.09.2011р. згідно договору доручення
від 14.07.2011р. №129/07; копії рахунків-фактур
від 31.08.2011р. та від 06.09.2011р., копії
платіжних доручень від 14.09.2011р. №82, від
06.09.2011р. №26 на суму 60000 грн.

Податкові накладні, виписані ТОВ
«Агропартнер» позивачем включено до
реєстру отриманих та виданих
податкових накладних за вересень 2011
року. Суми податку на додану вартість
відповідно до вищевказаних податкових
накладних позивач включив до складу
податкового кредиту за вересень 2011
року, що підтверджується податковою
декларацією з податку на додану
вартість за вересень 2011 року та
додатком №5 до неї по контрагенту ТОВ
«Агропартнер» та суми валових витрат
за вказаними операціями за спірний
період позивач відніс до податкової
декларацій з податку на прибуток за 3
квартал 2011 року.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги апелянт посилається на те, що
позивачем до суду було надано всі
первинні документи, що підтверджують
факт реального виконання умов договору
з ТОВ «Агропартнер» на придбання
товару, факт його оприбуткування,
поставки, а також його подальшої
реалізації. Вказане, на думку апелянта,
свідчить про доведеність ним
реальності договірних відносин з ТОВ
«Агропартнер».

Колегія суддів критично ставиться до
таких тверджень апелянта, оскільки
наявність податкових накладних,
складених особою, зареєстрованою
платником податку на додану вартість,
та інших первинних документів, не є
єдиною умовою формування податкового
кредиту та валових витрат. При цьому
будь-які документи, складені на
підтвердження факту здійснення
окремої господарської операції,
набувають статусу документа за своїм
суттєвим навантаженням лише у разі
фактичності здійснення господарської
операції, з приводу якої складається
відповідний документ, тобто, зміст
господарської операції превалює над її
формою.

Згідно з п. 2.1., 2.2. Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24 травня 1995 року № 88, первинні
документи - це документи, створені у
письмовій або електронній формі, що
фіксують та підтверджують
господарські операції, включаючи
розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення. Первинні документи повинні
бути складені у момент проведення
кожної господарської операції або,
якщо це неможливо, безпосередньо після
її завершення. При реалізації товарів
за готівку допускається складання
первинного документа не рідше одного
разу на день на підставі даних касових
апаратів, чеків тощо.

Відповідно до п.п.2.15, 2.16 вищевказаного
Положення забороняється приймати до
виконання первинні документи на
операції, що суперечать законодавчим
та нормативним актам, а відтак, для
надання юридичної сили і доказовості,
первинні документи повинні бути
складені відповідно до вимог чинного
законодавства та не порушувати
публічний порядок, встановлений
Законом України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», Положенню про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку.

Таким чином, із системного аналізу
вищенаведених приписів чинного
законодавства вбачається, що будь-які
документи (у тому числі договори,
накладні, рахунки, акти приймання -
передачі товарів (робіт, послуг), тощо)
мають силу первинних документів лише у
разі фактичного здійснення
господарської операції. Якщо ж
фактичного здійснення господарської
операції не було, відповідні документи
не можуть вважатися первинними
документами для цілей ведення
податкового обліку навіть за наявності
усіх формальних реквізитів таких
документів, що передбачені чинним
законодавством.

Відтак, витрати для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток, а також податковий кредит для
цілей визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість мають бути
фактично здійснені і підтверджені
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків. При цьому, за
відсутності факту придбання товарів чи
послуг або в разі, якщо придбані товари
чи послуги не призначені для
використання у господарській
діяльності платника податку
відповідні суми не можуть включатися
до складу витрат для цілей
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість навіть за наявності
формально складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.

В оскаржуваній постанові судом першої
інстанції здійснено детальний аналіз
наданих позивачем первинних
документів, відповідність їх форми та
змісту вимогам чинного законодавства.
Зокрема, судом першої інстанції
встановлено, що в наданих позивачем
копіях актів здачі-прийняття виконаних
робіт, в порушення ст.9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та звітність
в Україні», не міститься вичерпної,
детальної інформації щодо змісту
господарських операцій - конкретних
видів робіт, внаслідок чого неможливо
достовірно визначити перелік
конкретних наданих робіт, їх об'єм, яким
чином визначено вартість наданих
робіт, не можливо визначити одиницю
виміру таких робіт для розрахунку їх
вартості, визначити осіб, які
виконували такі послуги. Види, наданих
згідно з актами приймання робіт, носять
загальний характер і фактично
відтворюють умови договору доручення
стосовно зобов'язань виконавця за цим
договором та містять загальну вказівку
про надання таких робіт. Тобто,
фактично акти виконаних робіт та
приймання робіт не містять
обов'язковий реквізит первинного
документа: «зміст та обсяг
господарської операції». Також, суд
дійшов висновку, що документально не
підтверджено, що понесені позивачем
витрати з виконання робіт пов'язані з
їх подальшим використанням у
господарській діяльності. В наданих
товариством видаткових накладних не
зазначені прізвище, посада осіб,
відповідальних за отримання товару з
боку позивача; не зазначено номеру
довіреності та її дати на особу, що
отримувала товар; підпис, наявний у
вказаних накладних у графі «Отримав
(ла)» не дає змогу ідентифікувати особу,
яка брала участь у здійсненні
господарської операції по отриманню
товару з боку позивача.

Ні в апеляційній скарзі, а ні в судовому
засіданні суду апеляційної інстанції
апелянтом не надано пояснень чи
спростувань зазначених висновків суду
першої інстанції щодо не доведеності
первинними документами факту
товарності та дійсності господарських
операцій між ТОВ «НВФ «Хімагро» та ТОВ
«Агропартнер».

Колегія суддів вважає, що наданими
документами ТОВ «НВФ «Хімагро» ні суду
першої, а ні суду апеляційної інстанцій
не доведено факту дійсності та
легальності оподатковуваних
господарських операцій. Подані
позивачем, як докази своїх позовних
вимог,первинні фінансові та
бухгалтерські документи не є
достатніми для беззаперечного
твердження про дійсне виконання
господарських операцій з
контрагентами, тобто такими, що дають
право позивачу віднести відповідні
суми до податкового кредиту.

Як наслідок, колегія суддів
погоджується з висновком Одеського
окружного адміністративного суду про
непідтвердженість позивачем
податкового кредиту належними
первинними документами. А відтак,
підстав для скасування податкових
повідомлень-рішень від 15.10.2012р. №
та № не вбачається.

При розгляді справи судом першої
інстанції правильно застосовано норми
матеріального та процесуального права,
вірно встановлено фактичні обставини
справи та дана відповідна правова
оцінка. Доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують,
підстав для скасування рішення суду та
задоволення апеляційної скарги не
вбачається.

В силу ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 185, 195, 196, 198 ч.1 п.1, 200, 205
ч.1 п.1, 206 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
науково-виробнича фірма «Хімагро»
залишити без задоволення, а постанову
Одеського окружного адміністративного
суду від 14 жовтня 2013 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили
негайно після її проголошення та може
бути оскаржена безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів.

Повний текст ухвали виготовлено
07.02.2014р.

Головуючий суддя
Романішин В.Л.

Судді
Димерлій О.О.

Єщенко О.В.