Справа № 826/1981/13-а
Суддя: Горбань Н.І.
Дата ухвалення: 2014-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/1981/13-а
Головуючий у 1-й інстанції: Донець В.А.
Суддя-доповідач: Горбань Н.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

28 січня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді:
Горбань Н.І.,

суддів:
Земляної Г.В., Сорочка
Є.О.,

при секретарі:
Алдановій К.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційні скарги
ОСОБА_2, Національного банку України та
первинної профспілкової організації
Всеукраїнської професійної спілки
«Захист справедливості Центрального
сховища Національного банку України на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 28.03.2013 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до
Національного банку України, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору, на стороні позивача:
Первинна профспілкова організація
Всеукраїнської професійної спілки
«Захист справедливості» Центрального
сховища Національного банку України,
про визнання звільнення з роботи
незаконним, скасування наказу про
звільнення, поновлення на роботі, -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач ОСОБА_2 20 вересня 2007 року
звернувся з вищевказаним позовом до
Окружного адміністративного суду м.
Києва, посилаючись на те, що 23 серпня 2007
року його незаконно звільнили з посади
інкасатора відділу перевезення
цінностей управління перевезення
цінностей Центрального сховища
Національного Банку України у зв'язку
із скороченням штату працівників за п. 1
ст. 40 КЗпП України та відмовою від
працевлаштування.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
04.04.2008 року в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 07 липня 2009
року постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 04
квітня 2008 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного
суду України від 29 січня 2013 року
касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.
Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 04 квітня 2008 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 07 липня 2009
року скасовано, а справу направлено на
новий розгляд до суду першої інстанції.

В ухвалі Вищого
адміністративного суду України від 29
січня 2013 року зазначено, в чому саме
полягала незаконність рішення.
Зокрема, судами попередніх інстанцій
не було встановлено, чи проводився
відповідачем порівняльний аналіз
продуктивності праці і кваліфікації
інкасаторів відділу перевезення
цінностей управління перевезення
цінностей Центрального сховища
Національного Банку України у
відповідності до Положення про порядок
проведення щорічної оцінки виконання
державними службовцями Національного
Банку України покладених на них
обов'язків і завдань, затверджених
постановою Правління Національного
Банку України від 25.11.2004 року № 69.

Не з'ясовано також, чи мав позивач
ОСОБА_2 переважне право на залишення на
роботі при скороченні штатної
чисельності працівників.

В судових рішеннях відсутні
відомості про те, коли та які саме
посади було запропоновано позивачу
перед його звільненням, чи відповідали
вони його освіті та кваліфікації та чи
була наявною у відповідача робота на
посаді за відповідною професією або
спеціальністю позивача.

Відповідно до частини 3 ст. 252 КЗпП
України звільнення членів виборного
профспілкового органу підприємства,
установи, організації (у тому числі
структурних підрозділів), його
керівників, профспілкового
представника (там, де не обирається
виборний орган професійної спілки),
крім випадків додержання загального
порядку, допускається за наявності
попередньої згоди виборного органу,
членами якого вони є, а також вищого
виборного органу цієї професійної
спілки (об'єднання професійних спілок).

Достовірно не з'ясовано, чи був
позивач членом виборного
профспілкового органу та не
спростовано його доводів про те, що
члени ревізійної комісії, до яких
належав і позивач, входять до складу
виборного профспілкового органу
підприємства (а. с. № № 36-39 т. 3).

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 28
березня 2013 року позов задоволено
частково. Скасовано наказ
Національного Банку України від 23
серпня 2007 року № 1073-к в частині
звільнення ОСОБА_2, інкасатора відділу
перевезення цінностей управління
перевезення цінностей Центрального
сховища Національного Банку України з
23 серпня 2007 року в зв'язку із
скороченням штату працівників та
відмовою від працевлаштування на
підставі пункту 1 ст. 40 КЗпП України.
Зобов'язано Національний Банк України
звільнити ОСОБА_2 з 17 листопада 2011 року.
В задоволенні решти адміністративного
позову відмовити (а. с. № № 215-223 т. 3).

При цьому на виконання вимог
Вищого адміністративного суду України
судом першої інстанції на підставі
протоколу зборів від 03 травня 2007 року
Первинної профспілкової організації
Всеукраїнської професійної спілки
«Захист справедливості» Центрального
сховища Національного Банку України
встановлено, що ОСОБА_2 обрано членом
ревізійної комісії (а. с. № № 41-42 т. 1).

Пунктом 5.4 статуту Всеукраїнської
професійної спілки «Захист
справедливості» передбачено, що в
первинній організації зборами
(конференцією) обираються виборний
орган - профспілковий комітет (профком)
та ревізійна комісія (а. с. № № 72-73 т. 1).

Відповідач дійсно не звертався до
вищого виборного органу для отримання
попередньої згоди.

Водночас Вищий адміністративний
суд України в ухвалі від 29 січня 2013 року
не вказав про безпідставність
висновків попередніх судів щодо
необґрунтованості висновку первинної
профспілкової організації
Всеукраїнської професійної спілки
«Захист справедливості» Центрального
сховища Національного Банку України
про відмову в наданні згоди на
звільнення ОСОБА_2

Зважаючи на правовий висновок
Вищого адміністративного суду України,
викладений в ухвалі від 29 січня 2013 року,
суд першої інстанції дійшов висновку
про недотримання відповідачем
проаналізованих судом положень КЗпП
України, невжиття можливих заходів
щодо працевлаштування позивача під час
скорочення штату працівників
управління перевезення цінностей та
організації інкасації Головного
управління Національного Банку
України по м. Києву і Київської області
та управління перевезення цінностей
Центрального сховища Національного
Банку України, що призвело до
безпідставного звільнення позивача
наказом від 23 серпня 2007 року № 1073-к з
посади інкасатора відділу перевезення
цінностей управління перевезення
цінностей Центрального сховища
Національного банку України в зв'язку
із скороченням штату працівників та
відмовою від працевлаштування на
підставі пункту 1 ст. 40 КЗпП України,
тому оскаржуваний наказ в зазначеній
частині відповідно до п. 1 частини
другої ст. 162 КАС України є протиправним
та підлягає скасуванню з часу його
видання.

В рішенні суду першої інстанції
від 28 березня 2013 року зроблено
висновок, що позовна вимога про
скасування наказу від 23 серпня 2007 року
№ 1073-к, яким позивача звільнено з
роботи в зв'язку із скороченням штату
працівників та відмовою від
працевлаштування на підставі пункту 1
ст. 40 КЗпП України, підлягає
задоволенню, тому наказ Національного
банку України від 23 серпня 2007 року №
1073-к в частині звільнення ОСОБА_2 з 23
серпня 2007 року на підставі пункту 1 ст. 40
КЗпП України підлягає скасуванню.

Позовна вимога про визнання
незаконним звільнення позивача з
роботи 23 серпня 2007 року в зв'язку із
скороченням штату працівників та
відмовою від працевлаштування на
підставі пункту 1 ст. 40 КЗпП України, то
суд вважає, що така вимога задоволенню
не підлягає з огляду на компетенцію
адміністративного суду, встановлену
ст. 162 КАС України. При цьому судом
першої інстанції враховано, що факт
протиправності наказу, на підставі
якого звільнено позивача, судом було
вже встановлено.

Судом першої інстанції також
встановлено, що відділ перевезення
цінностей управління перевезення
цінностей Центрального сховища
Національного Банку України
ліквідовано. Відповідно до даних
трудової книжки ОСОБА_2, то він з 18
листопада 2011 року прийнятий на роботу в
ПАТ «Київенерго».

За таких обставин суд першої
інстанції дійшов висновку про
неможливість поновлення позивача на
посаді інкасатора відділу перевезення
цінностей управління перевезення
цінностей Центрального сховища
Національного банку України, який
ліквідовано, тому вважає, що належним
способом захисту порушеного права
позивача в зв'язку з його протиправним
звільненням на підставі наказу від 23
серпня 2007 року № 1073-к, який судом
скасовано з часу його видання, є
зобов'язання відповідача звільнити
позивача з посади інкасатора
Національного Банку України з 17
листопада 2011 року, тобто з дати, яка
передує даті працевлаштування
позивача.

17 квітня 2013 року сторони по справі
подали апеляційні скарги на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 28 березня 2013 року.

Зокрема, позивач ОСОБА_2 вважає, що
при повторному розгляді справи суд в
цілому вірно встановив фактичні
обставини справи, однак допустив деякі
помилки, які вплинули на прийняття
частково незаконного та
необґрунтованого рішення в частині
незадоволених вимог та прийнятого з
власної ініціативи суду рішення про
зобов'язання Національного банку
України звільнити його з 17 листопада 2011
року. Просить скасувати постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 28 березня 2013 року та ухвалити
нове рішення, яким повністю
задовольнити позовні вимоги: визнання
звільнення з роботи незаконним;
визнання протиправним та скасування
наказу Національного Банку України №
1073-к від 23 серпня 2007 року в частині його
звільнення з роботи 23 серпня 2007 року в
зв'язку із скороченням штату
працівників та відмовою від
працевлаштування на підставі пункту 1
ст. 40 КЗпП України; поновити його на
роботі на посаді інкасатора управління
перевезення цінностей залізничним
транспортом відділу перевезення
цінностей Центрального сховища
Національного Банку України з 23 серпня
2007 року; виплатити йому середній
заробіток за час вимушеного прогулу з 23
серпня 2007 року по день поновлення на
роботі; постановити окрему ухвалу про
порушення закону відповідними
посадовими особами Національного
Банку України.

Відповідач Національний Банк
України не погоджується з висновками
суду першої інстанції і просить
скасувати постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 28
березня 2013 року, посилаючись на те, що
правила ст. 42 КЗпП України щодо
переважного права на залишенні на
роботі у такому випадку не діють,
оскільки скорочувалися всі посади
підрозділу, що ліквідовувався; позивач
не відповідає вимогам ст. 5 Закону
України «Про державну службу»,
виходячи з пріоритетності цієї норми
перед нормами ст. 42 КЗпП України;
результати щорічної оцінки не дають
позивачеві переважного права перед
іншими інкасаторами; Національним
Банком України було вжито всіх
необхідних заходів щодо уникнення
звільнення позивача та його
працевлаштування. Крім того, вимога
ОСОБА_2 про поновлення його на посаді
інкасатора відділу перевезення
цінностей у новоствореному управлінні
перевезення цінностей залізничним
транспортом суперечить ч. 1 ст. 235 КЗпП
України, відповідно до якої працівник
має право вимагати лише поновлення на
попередній роботі, та означає вимогу
про призначення його на нову посаду,
яку він раніше не обіймав.

В ході розгляду вищевказаних
апеляційних скарг третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, на стороні позивача: Первинна
профспілкова організація
Всеукраїнської професійної спілки
«Захист справедливості» Центрального
сховища Національного Банку України
приєдналася до апеляційної скарги
ОСОБА_2

В ході судового розгляду позивач
та третя особа підтримали апеляційну
скаргу ОСОБА_2 та просили суд її
задовольнити з підстав, які в ній
викладені, а також заперечували проти
апеляційної скарги Національного
Банку України.

Представники відповідача
заперечували проти апеляційної скарги
позивача та підтримали свою апеляційну
скаргу з наведених вище підстав.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення позивача, представників
відповідача, третьої особи,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційних скарг та заперечення на
них, колегія суддів вважає за необхідне
апеляційні скарги позивача та третьої
особи задовольнити частково, постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 28.03.2013 року - скасувати та
прийняти нове рішення про часткове
задоволення позову, в задоволенні
апеляційної скарги відповідача
відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 159 КАС України
судове рішення повинно бути законним і
обгрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обгрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

У відповідності до ст. 202 КАС
України суд апеляційної інстанції
скасовує рішення суду першої інстанції
та ухвалює нове, якщо встановить
порушення норм матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи або
питання.

Приймаючи рішення про
задоволення позовних вимог ОСОБА_2
частково, суд першої інстанції виходив
з того, що недотримання відповідачем
проаналізованих судом положень КЗпП
України, невжиття можливих заходів
щодо працевлаштування позивача під час
скорочення штату працівників
управління перевезення цінностей та
організації інкасації Головного
управління Національного Банку
України по м. Києву і Київської області
та управління перевезення цінностей
Центрального сховища Національного
Банку України, що призвело до
безпідставного звільнення позивача
наказом від 23 серпня 2007 року № 1073-к з
посади інкасатора відділу перевезення
цінностей управління перевезення
цінностей Центрального сховища
Національного банку України в зв'язку
із скороченням штату працівників та
відмовою від працевлаштування на
підставі пункту 1 ст. 40 КЗпП України,
тому оскаржуваний наказ в зазначеній
частині відповідно до п. 1 частини
другої ст. 162 КАС України є протиправним
та підлягає скасуванню з часу його
видання.

Колегія суддів погоджується із
зазначеним висновком суду першої
інстанції, оскільки він є законним та
обгрунтованим.

Разом з тим, висновок суду першої
інстанції про неможливість поновлення
позивача на посаді інкасатора відділу
перевезення цінностей управління
перевезення цінностей Центрального
сховища Національного банку України,
який ліквідовано, суперечить вимогам
Закону та не відповідає фактичним
обставинам справи. Колегія суддів не
вважає, що належним способом захисту
порушеного права позивача може бути
зобов'язання відповідача звільнити
ОСОБА_2 з посади інкасатора
Національного Банку України з 17
листопада 2011 року, тобто з дати, яка
передує даті працевлаштування
позивача, яке відбулося 18 листопада 2011
року в ПАТ «Київенерго».

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з 02
січня 1992 року працював в Національному
Банку України на посаді інкасатора.
Присягу державного службовця прийняв 15
листопада 1999 року.

Згідно наказу Національного
Банку України від 23 серпня 2007 року №
1073-к ОСОБА_2, інкасатора відділу
перевезення цінностей управління
перевезення цінностей Центрального
сховища Національного Банку України,
звільнено з 23 серпня 2007 року в зв'язку
із скороченням штату працівників та
відмовою від працевлаштування на
підставі пункту 1 ст. 40 КЗпП України. Цим
же наказом ОСОБА_2 вирішено виплатити
вихідну допомогу у розмірі середнього
місячного заробітку на підставі ст. 44
КЗпП України.

Підставами для прийняття такого
наказу були наступні документи, а саме:
постанова Правління Національного
Банку України від 29 березня 2007 року № 101
«Про вдосконалення діяльності
Національного Банку України з
перевезення цінностей та використання
приміщень» (із змінами); наказ
Національного Банку України від 18
травня 2007 року № 67 «Про скорочення
штату працівників управління
перевезення цінностей та організації
інкасації Головного управління
Національного Банку України по м. Києву
і Київської області та управління
перевезення цінностей Центрального
сховища Національного Банку України»;
попередження про вивільнення ОСОБА_2
від 31 травня 2007 року; рішення
профспілкового комітету Первинної
профспілкової організації
Всеукраїнської професійної спілки
«Захист справедливості» Центрального
сховища Національного Банку України
від 10 серпня 2007 року № 32.

На виконання постанови Правління
Національного Банку України від 29
березня 2007 року № 101 «Про вдосконалення
діяльності Національного Банку
України з перевезення цінностей та
використання приміщень» (із змінами)
Національним Банком України було
видано наказ від 18 травня 2007 року № 67
«Про скорочення штату працівників
управління перевезення цінностей та
організації інкасації Головного
управління Національного Банку
України по м. Києву і Київської області
та управління перевезення цінностей
Центрального сховища Національного
Банку України», яким наказано:
скоротити штат та чисельність
працівників управління перевезення
цінностей та організації інкасації
Головного управління Національного
Банку України по м. Києву і Київської
області та управління перевезення
цінностей Центрального сховища
Національного Банку України (пункт 1);
департаменту персоналу попередити
працівників для укомплектування посад
та професій підрозділів з перевезення
працівників, які підлягають
вивільненню, про їх скорочення та вжити
інших організаційних заходів
відповідно до вимог законодавства
України (пункт 2); створити комісію з
відбору працівників для
укомплектування посад та професій
підрозділів з перевезення цінностей у
Центральному сховищі та Головному
управлінні Національного Банку
України по м. Києву і Київської області
(пункт 3); комісії з відбору працівників
для укомплектування посад та професій
підрозділів з перевезення цінностей у
Центральному сховищі та Головному
управлінні Національного Банку
України по м. Києву і Київській області
до 10 червня 2007 року забезпечити розгляд
кандидатур, які претендують на
заміщення посад, укомплектування
робітничих професій, і подати
керівництву Національного Банку
України пропозиції щодо призначення
цих працівників у Центральному сховищі
та Головному управлінні Національного
Банку України по м. Києву і Київської
області.

Судом першої інстанції
встановлено, що комісія з відбору
працівників для укомплектування посад
та професій підрозділів з перевезення
цінностей у Центральному сховищі та
Головному управлінні Національного
Банку України по м. Києву і Київської
області створена не була, відповідно
відбір працівників згідно наказу
Національного Банку України від 18
травня 2007 року № 67 не здійснювався.

З матеріалів справи вбачається,
що позивач був попереджений про
наступне вивільнення у зв'язку із
скороченням штату чисельності
працівників, з яким він ознайомлений 16
червня 2007 року. Одночасно з
попередженням позивачу було
запропоновано посаду охоронника 5
розряду, від якої він відмовився. 22
червня 2007 року йому пропонувалися
наступні посади: охоронника 5 розряду,
охоронника 4 розряду, оператора мийної
установки 3 розряду, прибиральника
службових приміщень, підсобного
робітника, 23 серпня 2007 року позивач
відмовився від пропозиції посад
охоронника 5 розряду та старшого
комірника. Запропоновані ОСОБА_2
вищеназвані посади не передбачали
статусу державного службовця.

Судом також встановлено, що
вирішуючи питання про вивільнення
працівників у зв'язку із скороченням
штату чисельності, яке пов'язано зі
змінами в організації виробництва та
праці, відповідач не керувався
положеннями ст. 42 КЗпП України щодо
переважного права на залишення на
роботі, мотивуючи тим, що переважне
право на залишення на роботі
застосовується лише у випадку
звільнення одного з декількох
працівників, що займають однакові
посади. Порівняльний аналіз
продуктивності праці і кваліфікації
інкасаторів відділу перевезення
цінностей управління перевезення
цінностей Центрального сховища
Національного Банку України
відповідачем не проводився. Керівники
відповідних структурних підрозділів
на власний розсуд вирішували питання,
кому з працівників, які підлягали
вивільненню, пропонувати посади в
новоствореному підрозділі, враховуючи
їх кваліфікацію, ставлення до роботи та
інші особисті якості.

З матеріалів справи вбачається,
що відповідач відповідає
кваліфікаційним вимогам посади
інкасатора, має повну середню освіту,
підвищував кваліфікацію в 2005 році (а. с.
№ 3 т. 2), навчався у Львівському
банківському інституті, відповідно до
щорічної оцінки виконання
працівниками служби інкасації
покладених на них обов'язків за 2006 рік
ОСОБА_2 отримав «високий» рівень якості
виконання завдань та відповідав
займаній посаді.

Пунктом 5.4 Статуту Всеукраїнської
професійної спілки «Захист
справедливості» передбачено, що в
первинній організації зборами
(конференцією) обираються виборні
органи: профспілковий комітет (профком)
та ревізійна комісія.

Відповідно до ст. 252 КЗпП України,
згідно якої звільнення з ініціативи
власника або уповноваженого ним органу
працівників, які обиралися до складу
профспілкових органів підприємства,
установи, організації, не допускається
протягом року після закінчення строку,
на який обирався цей склад, а
допускається за наявності попередньої
згоди виборного органу цієї
професійної спілки.

Відповідно до п. 6.1 Статутними
виборними органами профспілок є з'їзд
профспілки, Центральна Рада профспілки
та Ревізійна комісія профспілки.
Пунктом 6.4 Статуту «Всеукраїнської
професійної спілки «Захист
справедливості» передбачено обирати
ревізійну комісію профспілки на термін
5 років.

Встановлено, що ОСОБА_2 був
обраний членом ревізійної комісії
Первинної профспілкової організації
Всеукраїнської професійної спілки
«Захист справедливості» Центрального
сховища Національного Банку України,
що підтверджується даними протоколу
зборів від 03 травня 2007 року (а. с. № № 41-42
т. 1).

За змістом пункту 1 частини першої
ст. 40 КЗпП України трудовий договір,
укладений на невизначений строк, а
також строковий трудовий договір до
закінчення строку його чинності можуть
бути розірвані власником або
уповноваженим ним органом, лише у
випадку змін в організації виробництва
і праці, в тому числі ліквідації,
реорганізації, банкрутства або
перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників.

Частиною другою ст. 40 КЗпП України
встановлено, що звільнення з підстав,
зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті,
допускається, якщо неможливо перевести
працівника, за його згодою, на іншу
роботу.

Однак, на момент звільнення
позивача в період часу червень-серпень
2007 року існували посади інкасаторів в
новоутвореному управлінні перевезення
цінностей залізничним транспортом в
межах Національного Банку України, що
передбачало можливість
працевлаштування позивача саме в межах
НБУ, де він працював у відділі
перевезення цінностей управління
перевезення цінностей Центрального
сховища Національного банку України.

З матеріалів справи вбачається,
що на момент звільнення ОСОБА_2 у
відповідача існували вакантні посади в
межах Національного Банку України,
проте в цьому випадку положення
частини 2 ст. 40 КЗпП України
передбачають можливість його
працевлаштування саме у межах
Національного Банку України.

Так, при рівних даних
кваліфікаційного рівня, щорічної
оцінки та атестації, але при меншому на
5 років стажу роботи в Національному
Банку України інкасатор відділу
перевезення цінностей управління
перевезення цінностей Центрального
сховища Національного Банку України
ОСОБА_5 наказом від 22.06.2007 року № 736-к
переведений на посаду інкасатора
управління перевезення цінностей
залізничним транспортом (а. с. № 126 т. 2),
в той час, як позивачеві саме 22.06.2007 року
пропонували посади охоронника,
оператора мийної установки та
прибиральника, від яких він відмовився.
Крім ОСОБА_5 аналогічні посади було
запропоновано інкасаторам ОСОБА_6,
ОСОБА_7 (а. с. № 81, 180 т. 2), які також 22.06.2007
року були переведені до управління
перевезення цінностей залізничним
транспортом. До звільнення позивача,
яке відбулося 23.08.2007 року, протягом
липня 2007 року наказами від 04.07.2007 року,
06.07.2007 року та від 20.07.2007 року переведено
до цього ж управління ОСОБА_8, ОСОБА_9 та
ОСОБА_10 (а. с. 103, 144, 158 т. 2), що свідчить
про те, що станом на червень-липень 2007
року посади інкасаторів існували в
управлінні перевезення цінностей
залізничним транспортом, але
позивачеві їх не пропонували.

Судом першої інстанції було
вірно встановлено, що наказ від 23
серпня 2007 року № 1073-к про звільнення
ОСОБА_2 з посади інкасатора відділу
перевезення цінностей управління
перевезення цінностей Центрального
сховища Національного Банку України з
23 серпня 2007 року в зв'язку із
скороченням штату працівників та
відмовою від працевлаштування на
підставі пункту 1 ст. 40 КЗпП України, є
протиправним та підлягає скасуванню з
моменту його видання, однак суд
помилково дійшов висновку про
неможливість поновлення позивача на
посаді інкасатора відділу перевезення
цінностей управління перевезення
цінностей Центрального сховища
Національного банку України та вибрав
спосіб захисту порушеного права
позивача шляхом зобов'язання
відповідача змінити дату його
звільнення на 17 листопада 2011 року, не
дивлячись на те, що Національний Банк
України не виконав свої зобов'язання по
працевлаштуванню позивача, порушивши
його трудові гарантії.

У відповідності до частини першої
ст. 235 КЗпП України у разі звільнення
без законної підстави або незаконного
переведення на іншу роботу працівник
повинен бути поновлений на попередній
роботі органом, який розглядає
трудовий спір.

З огляду на те, що частина перша
ст. 235 КЗпП України містить пряму
вказівку на те, що незаконно звільнений
працівник підлягає поновленню на
попередній, а не будь-якій іншій роботі,
колегія суддів вважає необхідним
адміністративний позов ОСОБА_2
задовольнити частково та поновити його
на посаді саме інкасатора відділу
перевезення цінностей Управління
перевезення цінностей Центрального
сховища Національного Банку України з
дня незаконного звільнення, тобто з
23.08.2007 року.

З огляду на викладене, колегія
суддів дійшла висновку, що судом першої
інстанції було порушено норми
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи. В зв'язку з цим колегія суддів
вважає необхідним апеляційні скарги
ОСОБА_2 та третьої особи задовольнити
частково, постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 28
березня 2013 року скасувати в частині
зобов'язання НБУ звільнити ОСОБА_2 з
17.11.2011 року та прийняти нове рішення про
часткове задоволення позову.

На підставі викладеного, ст. ст. 40
ч. 1 п. 1, ч. 2, 42, 235 ч. 1, 252 КЗпП України,
керуючись ст. ст. 158, 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205,
207, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та первинної
профспілкової організації
Всеукраїнської професійної спілки
«Захист справедливості Центрального
сховища Національного Банку України -
задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 28.03.2013 року - скасувати
в частині зобов'язання НБУ звільнити
ОСОБА_2 з 17.11.2011 року, постановивши в цій
частині нове рішення, яким поновити
ОСОБА_2 на посаді інкасатора відділу
перевезення цінностей Управління
перевезення цінностей Центрального
сховища Національного Банку України з
23.08.2007 року.

В решті постанову залишити без змін.

В задоволенні апеляційної скарги
Національного Банку України-
відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:
Н.І.Горбань

Судді:
Г.В.Земляна

Є.О. Сорочко

Головуючий суддя

Горбань Н.І.

Судді:

Земляна Г.В.

Сорочко Є.О.