Справа № 817/265/14
Суддя: Борискін С.А.
Дата ухвалення: 2014-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/265/14

06 лютого 2014 року 16год. 28хв. м.
РівнеРівненський окружний
адміністративний суд у складі судді
Борискіна С.А. за участю секретаря
судового засідання Вавелюк А.І та
сторін і інших осіб, які беруть участь у
справі:

позивача: представник Грицак А.В.

відповідача: представник Юсенко А.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

Прокурор Березнівського району
до Березнівська міська
рада про визнання протиправним
та скасування рішення від 29.01.2014 року
"Про заяву депутатів Березнівської
міської ради щодо останніх подій в
Україні" ВСТАНОВИВ:

Прокурор Березнівського району
Рівненської області звернувся з
позовом до Березнівської міської ради
про визнання протиправним та
скасування рішення від 29.01.2014 року №457
«Про заяву депутатів Березнівської
міської ради щодо останніх подій в
Україні».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
приймаючи рішення, яке є предметом
оскарження у даній справі, відповідач
вийшов за межі повноважень, наданих
Конституцією та Законом України «Про
місцеве самоврядування в Україні». В
судовому засіданні представник
позивача адміністративний позов
підтримав з викладених у ньому підстав
та просив позовні вимоги задовольнити
повністю.

Представник відповідача позов не
визнав та у судовому засіданні пояснив,
що рада діяла в межах повноважень,
визначених чинним законодавством.
Депутати міської ради не позбавленні
права як громадяни України відповідно
до вимог Закону України «Про звернення
громадян» звертатись з заявами до усіх
державних органів та їх посадових осіб,
а відтак рішенням міської ради лише
було схвалено спільну заяву депутатів
Березнівської міської ради щодо
останніх подій в Україні. Відтак
просив суд у задоволенні позовних
вимог відмовити.

Заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача, дослідивши
подані суду письмові докази, оцінивши
їх за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді у судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, суд дійшов висновку, що
позов підлягає до задоволення з таких
підстав.

Судом встановлено, що 29.01.2014 року
Березнівською міською радою прийнято
рішення №457 «Про заяву депутатів
Березнівської міської ради щодо
останніх подій в Україні» (а.с.10).

Так, відповідно до заяви від 29.01.2014 року
депутати Березнівської міської ради
вимагають негайно внести зміни до
закону про вибори Президента України,
переформувати ЦВК та оголосити
дострокові вибори Президента та
Верховної ради, притягнути до
кримінальної відповідальності усіх
винних у заподіянні смерті мирним
мітингувальникам, звільнити усіх
політв'язнів та повністю амністувати
усіх учасників революційного
протистояння (а.с.11).

Відповідно до резолютивної частини
оскарженого рішення рада вирішила:

1. Схвалити заяву депутатів
Березнівської міської ради щодо
останніх подій в Україні.

2. Секретарю міської ради опублікувати
текст звернення в районній газеті
«Надслучанський вісник».

3. Контроль за виконанням рішення
покласти на першого заступника
міського голови з питань діяльності
виконавчого комітету Тарасюка В.В. та
постійну комісію міської ради з питань
захисту прав людини, законності,
правопорядку, розвитку місцевого
самоврядування, депутатської
діяльності, етики (Рачок П.Т.)

У січні 2014 року на підставі постанови
від 29.01.2014 року про проведення
перевірки у порядку нагляду за
додержанням і застосуванням законів,
яка була вручена уповноваженому
представнику відповідача у день
винесення, прокуратурою
Березнівського району проведена
перевірка додержання та застосування
законів в Березнівській міській раді
(а.с.12-13).

Перевіркою встановлено порушення
Березнівською міською радою норм
Конституції України та Закону України
«Про місцеве самоврядування в
Україні», що виявилось у прийнятті
рішення від 29.01.2014 року №457 «Про заяву
депутатів Березнівської міської ради
щодо останніх подій в Україні». За
результатами проведеної перевірки
прокурор Березнівського району
звернувся до суду з позовом про
визнання рішення відповідача
протиправним та його скасування.

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд зазначає
наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-XII
(далі - Закону № 1789-XII) прокурорський
нагляд за додержанням і правильним
застосуванням законів Кабінетом
Міністрів України, міністерствами та
іншими центральними органами
виконавчої влади, органами державного
і господарського управління та
контролю, Радою міністрів Автономної
Республіки Крим, місцевими Радами, їх
виконавчими органами, військовими
частинами, політичними партіями,
громадськими організаціями, масовими
рухами, підприємствами, установами і
організаціями, незалежно від форм
власності, підпорядкованості та
приналежності, посадовими особами та
громадянами здійснюється Генеральним
прокурором України і підпорядкованими
йому прокурорами.

В силу частини першої статті 19 Закону
№1789-XII предметом нагляду за
додержанням і застосуванням законів є:
відповідність актів, які видаються
всіма органами, підприємствами,
установами, організаціями та
посадовими особами, вимогам
Конституції України та чинним законам;
додержання законів про
недоторканність особи,
соціально-економічні, політичні,
особисті права і свободи громадян,
захист їх честі і гідності, якщо
законом не передбачений інший порядок
захисту цих прав; додержання законів,
що стосуються економічних,
міжнаціональних відносин, охорони
навколишнього середовища, митниці та
зовнішньоекономічної діяльності. При
цьому, перевірка виконання законів
проводиться за заявами та іншими
повідомленнями про порушення
законності, що вимагають
прокурорського реагування, а за
наявності приводів - також з власної
ініціативи прокурора.

Згідно зі статтею 23 Закону №1789-XII
прокурор має право внесення подань, які
є актами реагування на виявлені
порушення закону.

Відповідно до пункту 2 частини 5 статті
23 Закону №1789-XII у разі відхилення
подання в цілому чи частково або
неповідомлення прокурора про
результати розгляду подання, а також
якщо подання не вносилося, прокурор
може звернутися до суду щодо: визнання
незаконним нормативно-правового акта
відповідного органу повністю чи в
окремій його частині; визнання
протиправним рішення чи окремих його
положень і щодо скасування або
визнання нечинним рішення чи окремих
його положень; визнання протиправними
дій чи бездіяльності, зобов'язання
вчинити певні дії або утриматися від
вчинення певних дій.

Ці вимоги кореспондують положенню
частини п'ятої статті 105 та абзацу
одинадцятому частини другої статті 162
Кодексу адміністративного судочинства
України, відповідно до яких
адміністративний позов суб'єкта
владних повноважень може містити інші
вимоги у випадках, встановлених
законом, а суд за адміністративним
позовом суб'єкта владних повноважень
може прийняти іншу постанову у
випадках, встановлених законом.

Тобто, невнесення подання не виключає
можливості звернення прокурора до
суду. А тому, звертаючись до суду з
вимогами, передбаченими частиною
п'ятою статті 23 Закону №1789-XII, прокурор
діє як посадова особа органу державної
влади.

У разі, якщо подання не вносилося,
прокурор може звернутися до суду щодо:
визнання незаконним
нормативно-правового акта
відповідного органу повністю чи в
окремій його частині; визнання
протиправним рішення чи окремих його
положень і щодо скасування або
визнання нечинним рішення чи окремих
його положень; визнання протиправними
дій чи бездіяльності, зобов'язання
вчинити певні дії або утриматися від
вчинення певних дій (частина 5 статті 23
Закону №1789-XII).

З огляду на зазначене такі справи,
незалежно від статусу відповідача,
предметно підсудні окружним
адміністративним судам. Відтак, суд
вважає, що прокурор правомірно, в межах
повноважень звернувся до Рівненського
окружного адміністративного суду з цим
позовом.

Відповідно до статті 6 Конституції
України державна влада в Україні
здійснюється на засадах її поділу на
законодавчу, виконавчу та судову.
Органи законодавчої, виконавчої та
судової влади здійснюють свої
повноваження у встановлених цією
Конституцією межах і відповідно до
законів України.

Статтею 7 Конституції України
встановлено, що в Україні визнається і
гарантується місцеве самоврядування.

Частиною 1 статті 140 Конституції
України визначено, що місцеве
самоврядування є правом
територіальної громади - жителів села
чи добровільного об'єднання у сільську
громаду жителів кількох сіл, селища та
міста - самостійно вирішувати питання
місцевого значення в межах Конституції
і законів України.

Частиною 3 вказаної статті передбачено,
що місцеве самоврядування
здійснюється територіальною громадою
в порядку, встановленому законом, як
безпосередньо, так і через органи
місцевого самоврядування: сільські,
селищні, міські ради та їх виконавчі
органи.

Таким чином, місцеве самоврядування є
одним із проявів здійснення народом, у
формі територіальної громади, влади,
яка, в свою чергу, не належить до жодної
із гілок державної влади, що
характеризується самостійністю у
вирішенні певного кола питань.

Водночас, предметом відання місцевого
самоврядування є не будь-які питання
суспільного життя, а питання саме
місцевого значення, тобто ті, що
пов'язані передусім із життєдіяльністю
територіальних громад.

Виходячи з вказаних конституційних
положень в їх системному зв'язку з
положеннями статті 6 Конституції
України, Конституційний Суд України у
своєму рішенні від 16 квітня 2009 року №
7-рп/2009 вказав на те, що гарантоване
державою місцеве самоврядування
здійснюється територіальною громадою
через сільські, селищні, міські ради та
їх виконавчі органи і передбачає
правову, організаційну та
матеріально-фінансову самостійність,
яка має певні конституційно-правові
межі, встановлені, зокрема, приписами
статей 19, 140, 143, 144, 146 Основного Закону
України. З аналізу вказаних
конституційних положень вбачається, що
ці органи місцевого самоврядування,
здійснюючи владу і самостійно
вирішуючи питання місцевого значення,
віднесені законом до їх компетенції, та
приймаючи рішення, які є обов'язковими
до виконання на відповідній території,
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України. Такі ж положення закріплені у
статті 4 Європейської хартії місцевого
самоврядування, яка встановлює, що
головні повноваження і функції органів
місцевого самоврядування визначаються
конституцією або законом; органи
місцевого самоврядування в межах
закону мають повне право вільно
вирішувати будь-яке питання, яке не
вилучене із сфери їхньої компетенції і
вирішення якого не доручене жодному
іншому органу.

Таким чином, для вирішення тих чи інших
питань орган місцевого самоврядування
повинен бути наділений відповідними
повноваженнями Конституцією України
та законами України.

Закон України «Про місцеве
самоврядування в Україні» від 21.05.1997
року за №280/97-ВР, зі змінами та
доповненнями (надалі - Закон №280/97-ВР),
відповідно до Конституції України
визначає систему та гарантії місцевого
самоврядування в Україні, засади
організації та діяльності, правового
статусу і відповідальності органів та
посадових осіб місцевого
самоврядування.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону
№280/97-ВР місцеве самоврядування в
Україні - це гарантоване державою право
та реальна здатність територіальної
громади - жителів села чи добровільного
об'єднання у сільську громаду жителів
кількох сіл, селища, міста - самостійно
або під відповідальність органів та
посадових осіб місцевого
самоврядування вирішувати питання
місцевого значення в межах Конституції
і законів України.

Частиною 2 цієї ж статті визначено, що
місцеве самоврядування здійснюється
територіальними громадами сіл, селищ,
міст як безпосередньо, так і через
сільські, селищні, міські ради та їх
виконавчі органи, а також через районні
та обласні ради, які представляють
спільні інтереси територіальних
громад сіл, селищ, міст.

Згідно з частиною 1 статті 10 Закону
№280/97-ВР місцева рада є органом
місцевого самоврядування, що
представляють відповідні
територіальні громади та здійснюють
від їх імені та в їх інтересах функції і
повноваження місцевого
самоврядування, визначені
Конституцією України, цим та іншими
законами.

Відповідно до ст. 25 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні" від
21.05.1997 року №280/97-ВР, сільські, селищні,
міські ради правомочні розглядати і
вирішувати питання, віднесені
Конституцією України, цим та іншими
законами до їх відання (загальна
компетенція).

Згідно з ст. 26 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні" від
21.05.1997 року №280/97-ВР, сільські, селищні,
міські ради на пленарних засіданнях
вирішують визначений перелік питань,
які віднесено до їх виключної
компетенції.

Вказані статті не відносять ні до
загальної, ні до виключної компетенції
міських рад повноваження щодо
схвалення заяв депутатів з вимогами
про внесення змін до законів України,
оголошення дострокових виборів
Президента та Верховної ради,
притягнення до кримінальної
відповідальності усіх винних у
заподіянні смерті мирним
мітингувальникам, що мало місце у м.
Києві, звільнення політв'язнів та
амністування усіх учасників
революційного протистояння.

Крім того, Конституцією України та
законами України визначено інший
порядок вирішення зазначених питань.

Так, щодо вимог про оголошення
позачергових виборів Президента
України та депутатів Верховної ради
України необхідно зазначити наступне.

Відповідно до статті 103 Конституції
України Президент України обирається
громадянами України на основі
загального, рівного і прямого
виборчого права шляхом таємного
голосування строком на п'ять років.
Відповідно до ст.108 Конституції України
підстави дострокового припинення
повноважень Президента України є: 1)
відставка; 2) неможливість виконання
своїх повноважень за станом здоров'я; 3)
усунення з поста в порядку імпічменту;
4) смерть.

Однією з процедур дострокового
припинення повноважень Президента
України є процедура усунення його з
поста в порядку імпічменту, тобто
відсторонення від посади, поста.
Відповідно до ст. 111 Конституції
України Президент України може бути
усунений з поста Верховною Радою
України в порядку імпічменту в разі
вчинення ним державної зради або
іншого злочину.

Ініціювання питання про усунення
Президента України з поста у порядку
імпічменту здійснюється більшістю від
конституційного складу Верховної Ради
України. Рішення про усунення
Президента України з поста в порядку
імпічменту приймається Верховною
Радою України не менш як трьома
четвертями від її конституційного
складу.

Крім того, відповідно до ст. 90
Конституції України, повноваження
Верховної Ради України припиняються у
день відкриття першого засідання
Верховної Ради України нового
скликання. Президент України може
достроково припинити повноваження
Верховної Ради України.

Також суд зазначає, що відповідно до
статті 93 Конституції України право
законодавчої ініціативи у Верховній
Раді України належить Президентові
України, народним депутатам України,
Кабінету Міністрів України і
Національному банку України.

Таким чином, Березнівська міська рада
не уповноважена на ініціювання питання
про дострокові вибори Президента
України та Верховної Ради України,
позбавлена права законодавчої
ініціативи.

Що стосується питання про притягнення
до відповідальності осіб винних у
заподіянні смерті мирним
мітингувальникам, то розділом VIII
Конституції України, передбачено, що
вирішення питання про притягнення до
кримінальної відповідальності,
засудження та покарання винних осіб та
звільнення від кримінальної
відповідальності є виключною
компетенцією судів, а ініціювати
питання про таку відповідальність
мають право виключно органи досудового
розслідування шляхом проведення
розслідування в порядку Кримінального
процесуального кодексу України.

Окрім цього, відповідно до ст.1 Закону
України «Про амністію в Україні»,
амністія є повне або часткове
звільнення від відбування покарання
певної категорії осіб, визнаних
винними у вчиненні злочину, або
кримінальні справи стосовно яких
розглянуті судами, але вироки стосовно
цих осіб не набрали законної сили.

Рішення про застосування чи
незастосування амністії приймається
судом стосовно кожної особи
індивідуально після ретельної
перевірки матеріалів особової справи
та відомостей про поведінку
засудженого за час відбування
покарання (ст. 3).

Відповідно до ст.154 Конституції України
законопроект про внесення змін до
Конституції України може бути поданий
до Верховної Ради України Президентом
України або не менш як третиною
народних депутатів України від
конституційного складу Верховної Ради
України.

Таким чином, Березнівська районна рада
не уповноважена вирішувати питання про
оголошення амністії та ініціювати
зміни до Конституції України.

Крім того, при прийнятті рішення суд
зазначає, що зміст статті 11 Закону
України "Про статус депутатів місцевих
рад" від 11.07.2002 року №93-ІV (далі - Закон
№93) містить перелік прав депутата
місцевої ради у виборчому окрузі.

Пунктом 1 частини першої статті 11
Закону №93 передбачено, що у виборчому
окрузі депутат місцевої ради має право
офіційно представляти виборців свого
виборчого округу та інтереси
територіальної громади в місцевих
органах виконавчої влади, відповідних
органах місцевого самоврядування,
підприємствах, установах і
організаціях незалежно від форми
власності з питань, що належать до
відання органів місцевого
самоврядування відповідного рівня.

Відповідно до пункту 3 частини першої
статті 11 Закону №93 депутат місцевої
ради має право порушувати перед
органами і організаціями,
передбаченими пунктом 1 частини першої
цієї статті, та їх посадовими особами,
а також керівниками правоохоронних та
контролюючих органів питання, що
зачіпають інтереси виборців, та
вимагати їх вирішення.

Згідно з пунктом 5 частини першої
статті 11 Закону №93 депутат місцевої
ради має право вносити на розгляд
органів і організацій, передбачених
пунктом 1 частини першої цієї статті,
та їх посадових осіб пропозиції з
питань, пов'язаних з його депутатськими
повноваженнями у виборчому окрузі
відповідно до закону, брати участь у
їх розгляді.

Відповідно до частини 2 статті 11 Закону
№93 при здійсненні депутатських
повноважень депутат місцевої ради має
також право на "депутатське звернення",
"депутатський запит", "депутатське
запитання", на невідкладний прийом,
вимагати усунення порушень
законності і встановлення правового
порядку.

Тобто законодавець виокремлює три
різні види документа, це - "депутатське
звернення", "депутатський запит" та
"депутатське запитання".

Стаття 13 Закону №93 надає визначення
"депутатське звернення". Так,
відповідно до частини першої закону
депутатське звернення, це викладена в
письмовій формі вимога депутата
місцевої ради з питань, пов'язаних з
його депутатською діяльністю, до
місцевих органів виконавчої влади,
органів місцевого самоврядування та їх
посадових осіб, а також керівників
правоохоронних та контролюючих
органів, підприємств, установ та
організацій незалежно від форми
власності, розташованих на території
відповідної ради, здійснити певні дії,
вжити заходів чи дати офіційне
роз'яснення з питань, віднесених до їх
компетенції.

Відповідно до частини першої статті 21
Закону України "Про статус депутатів
місцевих рад" від 11.07.2002 року №93-ІV
"депутатський запит" - це підтримана
радою вимога депутата місцевої ради до
посадових осіб ради і її органів,
сільського, селищного, міського
голови, керівників підприємств,
установ і організацій незалежно від
форми власності, які розташовані або
зареєстровані на відповідній
території, а депутата міської (міста
обласного значення), районної, обласної
ради - також до голови місцевої
державної адміністрації, його
заступників, керівників відділів і
управлінь з питань, які віднесені до
відання ради.

Частина друга статті 21 Закону №93 дає
тлумачення "депутатському запитанню" -
це засіб одержання депутатом місцевої
ради інформації або роз'яснення з тієї
чи іншої проблеми. Відповідь на
запитання може бути оголошено на сесії
ради або дано депутату місцевої ради в
індивідуальному порядку. Запитання не
включається до порядку денного сесії,
не обговорюється і рішення по ньому не
приймається.

Однак, стаття 22 Закону №93 визначає
порядок розгляду "депутатського
запиту". Так, відповідно до частини
першої цієї статті "запит" підлягає
включенню до порядку денного
пленарного засідання ради. Крім того,
пункт другий частини 5 статті 22 цього
закону зобов'язує раду за результатами
розгляду відповіді на "запит" приймати
відповідне рішення.

Тобто, законодавець розмежував
визначення "депутатському зверненню",
"депутатському запиту" та
"депутатському запитанню" і надав їм
свій особливий статус та різних
процесуальних форм і методів
використання.

"Депутатське звернення" вимагає по
своїй суті обов'язкового надання
інформації на нього та вжиття
відповідних заходів з повідомленням
про такі заходи депутату, який
звернувся з "депутатським зверненням".

А саме, з частин 2, 3, 5 статті 13 Закону №93
вбачається, що місцеві органи
виконавчої влади, органи місцевого
самоврядування та їх посадові особи, а
також керівники правоохоронних та
контролюючих органів, підприємств,
установ та організацій незалежно від
форми власності, розташованих на
території відповідної ради, до яких
звернувся депутат місцевої ради,
зобов'язані у десятиденний строк
розглянути порушене ним питання та
надати йому відповідь, а в разі
необхідності додаткового вивчення чи
перевірки дати йому відповідь не
пізніш як у місячний строк. Якщо
депутатське звернення з об'єктивних
причин не може бути розглянуто у
встановлений строк, депутату місцевої
ради зобов'язані письмово повідомити
про це з обґрунтуванням мотивів
необхідності продовження строку
розгляду. Якщо депутат місцевої ради не
задоволений результатами розгляду
свого звернення або якщо місцеві
органи виконавчої влади, органи
місцевого самоврядування та їх
посадові особи, керівники підприємств,
установ та організацій незалежно від
форми власності, розташованих на
території відповідної ради, ухиляються
від вирішення порушеного у зверненні
питання у встановлений строк, він має
право внести депутатський запит
відповідно до статті 22 цього Закону.

Стаття 15 Закону №93 встановлює право
депутата місцевої ради вимагати
усунення порушення законності та і як
визначено статтею 12 цього закону
обов'язок місцевих органів виконавчої
влади, органів місцевого
самоврядування та їх посадових осіб, а
також керівників правоохоронних та
контролюючих органів, підприємств,
установ та організацій незалежно від
форми власності, розташованих на
території відповідної ради, до яких
звернувся депутат місцевої.

Відповідно до частин 2, 3 статті 15 Закону
№93 у разі виявлення порушення
законності депутат місцевої ради має
право на депутатське звернення до
керівників відповідних правоохоронних
чи контролюючих органів. Місцеві
органи виконавчої влади, органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи, об'єднання громадян, керівники
підприємств, установ, організацій
незалежно від форми власності, до яких
звернувся депутат місцевої ради,
зобов'язані негайно вжити заходів до
усунення порушення, а в разі
необхідності - до притягнення винних до
відповідальності з наступним
інформуванням про це депутата місцевої
ради.

Аналогічні вимоги встановлює
законодавець і до "депутатського
запиту" та "депутатському запитанню".

Статтею 19 Закону №93 визначено права
депутата місцевої ради у раді та її
органах.

Відповідно до пунктів 2-6, 14 частини 2
статті 19 Закону №93 депутат місцевої
ради має право офіційно представляти
виборців у відповідній раді та її
органах, пропонувати питання для
розгляду їх радою та її органами,
вносити пропозиції і зауваження до
порядку денного засідань ради та її
органів, порядку розгляду
обговорюваних питань та їх суті,
вносити на розгляд ради та її органів
пропозиції з питань, пов'язаних з його
депутатською діяльністю, вносити на
розгляд ради та її органів проекти
рішень з питань, що належать до їх
відання, поправки до них, оголошувати
на засіданнях ради та її органів тексти
звернень, заяв, пропозицій громадян
або їх об'єднань, якщо вони мають
суспільне значення.

Слід зазначити, що статтею 18 Закону №93
визначено і обов'язки депутата
місцевої ради у раді та її органах. Так,
пунктом 1 статті 18 Закону №93
передбачено, що депутат місцевої ради
зобов'язаний додержуватися
Конституції та законів України, актів
Президента України, Кабінету Міністрів
України, регламенту ради та інших
нормативно-правових актів, що
визначають порядок діяльності ради та
її органів.

Щодо посилання відповідача на форму
звернення, яке затверджене
оскаржуваним рішенням, то суд зазначає,
що статтею 40 Конституції України
визначено "Права, свободи та обов'язки
людини і громадянина", визначено, що усі
мають право направляти індивідуальні
чи колективні письмові звернення або
особисто звертатися до органів
державної влади, органів місцевого
самоврядування та посадових і
службових осіб цих органів, які
зобов'язані розглянути звернення і
дати обґрунтовану відповідь у
встановлений законом строк.

Як вбачається з Повного словника
антонімів Української мови (редакція
Полюга Л.М„ 2006,
видавництво "Довіра", 2006) визначення
"звернення" носить характер
сповіщення, розпорядження або заклику,
привітальної промову тощо, адресованої
народові, якомусь колективові,
організації та ін., звернення до народу,
звернення до селян. За змістом воно є
власним виразом бачення будь яких
подій, або висвітлювання своєї думки,
отримання інформації щодо своїх
міркувань, бачень.

В розумінні статті 3 Закону України "Про
звернення громадян" від 02.10.1996 № 393/96-ВР
під зверненнями громадян слід
розуміти викладені в письмовій або
усній формі пропозиції (зауваження),
заяви (клопотання) і скарги.

Під пропозицією (зауваження)
законодавець розуміє звернення
громадян, де висловлюються порада,
рекомендація щодо діяльності органів
державної влади і місцевого
самоврядування, депутатів усіх рівнів,
посадових осіб, а також висловлюються
думки щодо врегулювання суспільних
відносин та умов життя громадян,
вдосконалення правової основи
державного і громадського життя,
соціально-культурної та інших сфер
діяльності держави і суспільства.
Тобто, пропозиція - це порада.

Під заявою (клопотанням) розуміється
звернення громадян із проханням про
сприяння реалізації закріплених
Конституцією та чинним законодавством
їх прав та інтересів або повідомлення
про порушення чинного законодавства чи
недоліки в діяльності підприємств,
установ, організацій незалежно від
форм власності, народних депутатів
України, депутатів місцевих рад,
посадових осіб, а також висловлення
думки щодо поліпшення їх діяльності.

Тобто заява (клопотання) - це звернення
із проханням про сприяння реалізації
своїх прав та інтересів (суд звертає
увагу що мова йдеться саме щодо прав
заявника) або повідомлення про
порушення чинного законодавства чи
недоліки в діяльності підприємств,
установ, організацій, а також
висловлення думки щодо поліпшення їх
діяльності (мається на увазі саме те
підприємство, установа чи організація
до якої звертається заявник) .

Під клопотанням законодавець розуміє
письмове звернення з проханням про
визнання за особою відповідного
статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга, як вбачається з закону, це
звернення з вимогою про поновлення
прав і захист законних інтересів
громадян, порушених діями
(бездіяльністю), рішеннями державних
органів, органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, об'єднань громадян,
посадових осіб.

Тобто скарга - це висловлення щодо
можливих порушень в діях
(бездіяльності), рішеннях державних
органів, органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, об'єднань громадян,
посадових осіб та вимога про захист
інтересів громадян.

Як вбачається з статті 4 Закону України
"Про звернення громадян" від 02.10.1996 №
393/96-ВР до рішень, дій (бездіяльності),
які можуть бути оскаржені, належать
такі у сфері управлінської діяльності,
внаслідок яких: порушено права і
законні інтереси чи свободи
громадянина (групи громадян); створено
перешкоди для здійснення громадянином
його прав і законних інтересів чи
свобод; незаконно покладено на
громадянина які-небудь обов'язки або
його незаконно притягнуто до
відповідальності.

Також статтею 5 Закону України "Про
звернення громадян" від 02.10.1996 № 393/96-ВР
визначено вимоги до звернення. А саме:
звернення адресуються органам
державної влади і місцевого
самоврядування, підприємствам,
установам, організаціям незалежно від
форм власності, об'єднанням громадян
або посадовим особам, до повноважень
яких належить вирішення порушених у
зверненнях питань. У зверненні має бути
зазначено прізвище, ім'я, по батькові,
місце проживання громадянина,
викладено суть порушеного питання,
зауваження, пропозиції, заяви чи
скарги, прохання чи вимоги. Звернення
може бути усним (викладеним
громадянином і записаним посадовою
особою на особистому прийомі) чи
письмовим, надісланим поштою або
переданим громадянином до
відповідного органу, установи особисто
чи через уповноважену ним особу, якщо
ці повноваження оформлені відповідно
до чинного законодавства. Звернення
може бути подано як окремою особою
(індивідуальне), так і групою осіб
(колективне). Письмове звернення
повинно бути підписано заявником
(заявниками) із зазначенням дати.

Судом встановлено, що досліджена в
судовому засіданні "заява депутатів" є
за своєю формою "депутатським
зверненням", тобто, це викладена в
письмовій формі "вимога" - суворе
побажання виконати щось, домагання,
(категорично) ультиматум (Повний
словник антонімів Української мови,
редакція Полюга Л.М., видавництво
"Довіра", 2006), яка покликає до
обов'язкового вжиття заходів щодо її
виконання - здійснити певні дії, вжити
заходів чи дати офіційне роз'яснення з
питань, віднесених до їх компетенції.
Таке твердження підтверджується і
встановленим законом зобов'язанням
розглянути питання, порушене депутатом
у вимозі та надати йому відповідь у
відповідні строки. Крім того,
законодавець встановив зобов'язання
повідомлення депутату з
обґрунтуванням мотивів про
неможливість розглянути відповідну
вимогу у встановлений строк та
необхідності продовження строку
розгляду.

Таким чином, спірне рішення сесії про
схвалення заяви депутатів не має
правового обґрунтування, відтак є
протиправним та підлягає скасуванню.

При цьому суд зазначає, що депутати, як
і кожен громадянин України, не
позбавлені права до виразу свого
власного заклику, промови, думки, тощо,
адресованої народові, якомусь
колективові, організації та ін.,
звернення до народу. Однак, такі
звернення не потребують затверджень в
органах місцевого самоврядування. Це є
власним закликом без встановлення
вимог та обов'язковості виконання чи
ні. Такі звернення розраховані саме на
донесення та підтримку власної або
колективної думки, міркувань
громадянина, громади тощо. А тому такі
звернення не підлягають затвердженню
та не мають нічого спільного з формою
"депутатського звернення", яке
затверджене в оскаржуваному рішенні.

Відтак п.1 рішення Березнівської
міської ради Рівненської ради від
29.01.2014 року №457 «Про заяву депутатів
Березнівської міської ради щодо
останніх подій в Україні», яким
схвалено заяву депутатів ради,
прийнятий всупереч вимогам чинного
законодавства, є протиправним та
підлягає скасуванню.

Оскільки судом визнається
протиправним спірне рішення в частині
схвалення заяви депутатів
Березнівської міської ради (пункт 1),
тому підлягають скасуванню і пункти 2 - 3
рішення від 29.01.2014 року №457, якими
доручено опублікувати спірне рішення
та покласти контроль за його
виконанням на певних осіб.

Згідно із частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З огляду на встановлені судом
обставини відповідач не довів
правомірності прийнятого рішення від
29.01.2014 року №457 «Про заяву депутатів
Березнівської міської ради щодо
останніх подій в Україні», а відтак
воно підлягає визнанню протиправним та
скасуванню повністю.

Судові витрати по справі згідно ч.1 ст.94
КАС України не стягуються, оскільки
органи прокуратури звільнені від
сплати судового збору.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати
рішення Березнівської міської ради від
29 січня 2014 року №457 "Про заяву депутатів
Березнівської міської ради щодо
останніх подій в Україні".

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Борискін
С.А.