Справа № 820/9319/13-а
Суддя: Рєзнікова С.С.
Дата ухвалення: 2014-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2014 р.Справа № 820/9319/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Рєзнікової С.С.

Суддів: Катунова В.В. , Ральченка І.М.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Індустріальної об`єднаної
державної податкової інспекції м.
Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області на
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 14.11.2013р.
по справі № 820/9319/13-а

за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1

до Індустріальної об`єднаної
державної податкової інспекції м.
Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області

про скасування податкового
повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Фізична особа-підприємець
ОСОБА_1, звернувся до Харківського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом в якому, з
урахуванням уточнення позовних вимог
(том 3 а.с. 45), просив суд:

- скасувати податкове повідомлення -
рішення Індустріальної ОДПІ м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області від 23.09.2013р. №
.

В обґрунтування позову позивач
зазначив, що при проведенні
документальної позапланової невиїзної
перевірки фінансово-господарської
діяльності ФО-П ОСОБА_1 та при
оформленні її результатів
працівниками Індустріальної ОДПІ м.
Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області мало
місце не дотримання вимог податкового
законодавства, висновки акту перевірки
базуються на припущеннях і не
підтверджуються об'єктивними даними а
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення від 23.09.2013р. №
є безпідставним, необґрунтованим
та таким, яке прийнято без урахування
всіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення, тобто не
відповідають вимогам ч.3 ст.2 КАС
України, а тому підлягає скасуванню.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 14.11.13 року
позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
до Індустріальної об'єднаної державної
податкової інспекції м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області про скасування
податкового повідомлення-рішення
задоволено.

Скасовано податкове повідомлення -
рішення Індустріальної об'єднаної
державної податкової інспекції м.
Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області від
23.09.2013 року №.

Відповідач, не погодившись з
постановою суду першої інстанції,
подав апеляційну скаргу, в якій просив
скасувати вказану постанову та
прийняти нову, якою відмовити позивачу
у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги відповідач посилається на
порушення судом першої інстанції при
прийнятті рішення норм матеріального
та процесуального права, що призвело до
неправильного, на його думку, вирішення
спору судом першої інстанції.

У відповідності до ч. 1 ст. 197 КАС
України, колегія суддів вважає за
можливе розглянути справу у порядку
письмового провадження за наявними у
справі доказами.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши доводи
апеляційної скарги, рішення суду
першої інстанції, дослідивши матеріали
справи, вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено у суді апеляційної
інстанції, що ФО-П ОСОБА_1
зареєстрований 28.08.1996 р., рішенням
виконкому Фрунзенської районної ради
м. Харкова за № 41870. Свідоцтво про
державну реєстрацію від 28.08.1996р., про що
зроблено запис в журналі обліку
реєстрації за номером № 41870.
Реєстраційний номер облікової картки
платника податків № НОМЕР_2. Взятий на
податковий облік в ДПІ у Фрунзенському
районі м. Харкова 28.08.1996р. за № 726, станом
на 04.12.2012р. перебуває на обліку в
Індустріальній ОДПІ м. Харкова.
Відповідно до Свідоцтва про
реєстрацію платника податку на додану
вартість від 11.10.2005р. НОМЕР_3, виданого
ДПІ у Фрунзенському районі м. Харкова
та довідки від 04.09.2003р. за формою № 4-ОПП
№ 726, ФО-П ОСОБА_1 зареєстрований
платником ПДВ з 11.10.2005р. по теперішній
час.

На підставі службового посвідчення
серія НОМЕР_4, виданого ДПС у
Харківській області, головним
державним ревізором інспектором
відділу контрольно-перевірочної
роботи доходів і зборів з фізичних осіб
управління доходів і зборів з фізичних
осіб ОСОБА_2, згідно з вимогами п. 20.1.4.ст.
20, пп.. 75.1.2. п. 75.2. ст.. 75, ст.. 79 ПК України
та відповідно до наказу від 21.08.2013р. №
265, виданого начальником
Індустріальної ОДПІ м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області, проведена
документальна позапланова невиїзна
перевірка суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_1 (реєстраційний номер
облікової картки платника податків
самозайнятої особи НОМЕР_2) з питання
правомірності декларування заявленого
від'ємного значення з податку на додану
вартість та формування залишку
від'ємного значення за липень 2013 року,
за результатами якої складений акт №
604/ 17.2./11/НОМЕР_2 від 05.09.2013р. "Про
результати документальної
позапланової невиїзної перевірки ФО-П
ОСОБА_1" (реєстраційний номер облікової
картки платника податків самозайнятої
особи НОМЕР_2) з питання правомірності
декларування заявленого від'ємного
значення з податку на додану вартість
та формування залишку від'ємного
значення за липень 2013 року, відповідно
до висновків якого позивач порушив
вимоги п. 198.1 ст. 198 ПК України в частині
безпідставного включення до складу
податкового кредиту сум ПДВ у розмірі
439 275 грн.,00 коп., у зв'язку з придбанням
обладнання для виробництва
шкарпетко-панчішних виробів та п.п3.2 п. 3
розділу 5 Наказу Міністерства фінансів
України від 25.11.2011 року № 1492 та п. 187.1 ст.
187 Податкового кодексу України від
02.12.2010 року в результаті чого занижено
податкові зобов'язання з ПДВ за квітень
2013 року у розмірі 5255 грн.

В податковому повідомленні - рішенні
від 23.09.2013р. № зазначено, що на
підставі акту перевірки №
604/17.2-11/НОМЕР_2 від 05.09.2013р. встановлено
порушення пп. 3.2. п. 3 розділу 5 Наказу
Міністерства Фінансів України від
25.11.2011р. № 142 та п. 187.1 ст. 187, п. 198.1. ст. 198
ПКУ. В акті перевірки зазначено, що зі
сторони позивача порушено вимоги п. 198.1.
ст.. 198 ПКУ в частині безпідставного
включення до складу податкового
кредиту сум ПДВ у розмірі 439 275, 00 грн., у
зв'язку з придбанням обладнання для
виробництва шкарпетко - панчішних
виробів.

В повідомленні не має посилання на
корегування в акті перевірки № 604/
17.2./11/НОМЕР_2 від 05.09.2013р.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що податковим
повідомленням-рішенням від 23.09.2013 року
№ порушено права та охоронювані
законом інтереси позивача у сфері
публічно-правових відносин, а тому
вказане рішення підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції, з
огляду на наступне.

ФО-П ОСОБА_1 уклав контракт купівлі -
продажу з нерезидентом Lonati S.p.A. (
нерезидент, Італія) від 15.12.2009р. № 2,
згідно якого ФО-П ОСОБА_1 - Покупець, Lonati
S.p.A. - Продавець, на умовах якого
продавець зобов'язується передавати у
власність покупця, а покупець
зобов'язується прийняти та оплатити на
умовах даного контракту товар
найменування, модуль технічні
характеристики та вартість за одиницю,
кількість та загальна вартість якого
вказана в специфікації. (а.с.62, т.1).

Порядок оплати - 100% передоплата на
підставі специфікації до контракту.
Постачання товару здійснюється на
умовах CIP Харків, загальна сума
Контракту є наростаючою за всіма
поставками, що здійснюватимуться
протягом всього строку дії цього
Контракту.

Згідно умов контракту від 15.12.2009р. № 2
продавець продає, а покупець купує
обладнання для виробництва шкарпетко -
панчішних виробів.

ФО-П ОСОБА_1 у квітні 2013р. та у червні
2013р., згідно Контракту імпортував на
митну територію України обладнання для
виробництва шкарпетко - панчішних
виробів, які зазначені в Специфікації
№ 6 від 05.02.2013р., Специфікації № 7 від
26.02.2013р.

Реальність здійснення господарської
операції за даним договором
підтверджується: копією міжнародної
товарно-транспортної накладної № 016202,
копією міжнародної
товарно-транспортної накладної А № 665295
копією міжнародною декларацією від
29.04.2013р., копією інвойсу від 08.04.2013р.,
копією міжнародною декларацією від
31.05.2013р., копією інвойсом від 23.05.2013р.,
попередньою оплатою за митне
оформлення ВМД (дата оплати 21.03.2013р.),
попередньою оплатою за митне
оформлення ВМД (дата оплати 29.04.2013р.),
копія ВМД (вантажна митна декларація)

Згідно копії виписки по рахунку №
6000 з 01.02.2013р. до 13.09.2013р., позивачем
на адресу Харківської обласної митниці
було зараховано передплату за митне
оформлення ВМД в сумі 2 500,00 грн. -
21.03.2013р., в сумі 335 000,00 грн. - 29.04.2013р. та в
сумі 102 300,00 грн.

На підтвердження використання
придбаного обладнання за допомогою
якого позивач здійснює виробництво та
реалізацію шкарпетко-напчішних
виробів позивачем надано до суду
наступні первинні документи:

- Договір постачання товару № 09122011
від 09.12.2011р. (а.с. 104-106, т.1).

- Договір постачання товару № 010211 від
01.02.2011р.(а.с.107-109, т.1).

- Договір постачання товару № 03122012 від
03.12.2012р. (а.с.110-112, т.1).

- Договір постачання товару № 04122012 від
04.12.2012р. (а.с.113-115, т.1).

- Договір постачання товару № 03102013 від
03.10.2013р. (а.с.116-118, т.1)

- Договір постачання товару № 03/09/2013
від 30.09.2013р. (а.с.119-121, т.1).

- Договір постачання товару № 13062013 від
13.06.2013р. (а.с.122-124, т.1).

- Договір постачання товару № 1 від
01.11.2005р. (а.с.101-103, т.1).

- Видаткові накладні за період з квітня
2013р. по теперішній час;

- Податкова накладна з квітня 2013р. по
теперішній час

- Реєстр отриманих та виданих
податкових накладних з квітня 2013р. по
теперішній час;

- Виписки по рахунку № 6000 з
01.02.2013р. по 13.09.2013р.;

- Розшифровки податкових зобов'язань та
податкового кредиту в розрізі
контрагента з квітня 2013р. по теперішній
час.

Транспортування товару здійснювалось
на підставі договору на
транспортно-експедиторські послуги та
відповідно до договору №29/08-1 на
організацію міжнародних перевезень
автомобільним транспортом (а.с.125-129, т.1).

Про правомірність включення сум ПДВ до
складу податкового кредиту
відповідних звітних податкових
періодів свідчать належним чином
складені первинні документи.

Зауваження щодо форми та змісту
наданих документів податкової та
бухгалтерської звітності, з боку
відповідача в Акті перевірки відсутні.

Податковим органом акті перевірки
зазначено, що суб'єкт підприємницької
діяльності фізична - особа підприємець
не може бути власником нерухомого
майна або рухомого майна, а придбання,
спорудження, будівництво такого майна
суб'єктом підприємницької діяльності
фізичною особою - підприємцем, який
зареєстрований платником ПДВ, може
здійснюватись ним виключно як фізичною
особою.

З таким висновком податкового органу
колегія суддів не погоджується з
огляду на наступне.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 2
Цивільного кодексу України учасниками
цивільних відносин та суб'єктами права
власності є фізичні особи.

Статтею 26 Цивільного кодексу України
встановлено, що фізична особа має усі
особисті немайнові права та здатна
мати усі майнові права, передбачені
Конституцією України, Цивільним
кодексом України та іншими законами.

Суб'єктом права приватної власності
відповідно до статті 325 Цивільного
кодексу України є фізичні особи.
Фізичні та юридичні особи можуть бути
власниками будь-якого майна, за
винятком окремих видів майна, які
відповідно до закону не можуть їм
належати.

Згідно ч. 2 ст. 50 ЦК України, фізична
особа здійснює своє право на
підприємницьку діяльність за умови її
державної реєстрації в порядку,
встановленому законом.

Відповідно до п. 2 ч. 2. ст. 55
Господарського кодексу України,
суб'єктами господарювання, зокрема, є
громадяни України, іноземці та особи
без громадянства, які здійснюють
господарську діяльність та
зареєстровані відповідно до закону як
підприємці.

До підприємницької діяльності
фізичних осіб застосовуються
нормативно-правові акти, що регулюють
підприємницьку діяльність юридичних
осіб, якщо інше не встановлено законом
або не випливає із суті відносин (ч. 1 ст.
51 ЦК України).

Згідно п. 177.1. ст. 177 Податкового кодексу
України, доходи фізичних осіб -
підприємців, отримані протягом
календарного року від провадження
господарської діяльності,
оподатковуються за ставками,
визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього
Кодексу. Згідно із п. 177.2. ст. 177 ПК
України об'єктом оподаткування
фізичних осіб-підприємців є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та не грошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної особи -
підприємця.

Відповідно п. 177.4. ст. 177 ПК України, до
переліку витрат фізичних
осіб-підприємців, безпосередньо
пов'язаних з отриманням доходів,
належать документально підтверджені
витрати, що включаються до витрат
операційної діяльності згідно з
розділом III цього Кодексу ("Податок на
прибуток підприємств").

Тобто, норма п. 177.4. ст. 177 ПК України є
відправною нормою, яка вказує на те, що
витрати суб'єкта господарювання, який
не є платником податку на прибуток, але
надає звітність про доходи від заняття
підприємницької діяльністю,
формуються у тому ж порядку як у
платників податку на прибуток.

Згідно із п.п. 139.1.5. п. 139.1. ст. 139 розділу
III ПК України, не включаються до складу
витрат витрати на придбання,
виготовлення, будівництво,
реконструкцію, модернізацію та інше
поліпшення основних засобів та
витрати, пов'язані з видобутком
корисних копалин, а також з придбанням
(виготовленням) нематеріальних
активів, які підлягають амортизації
згідно зі статтями 144 - 148 цього Кодексу,
з урахуванням пунктів 146.11 і 146.12 статті
146 та пункту 148.5 статті 148 цього Кодексу.

Згідно із п. 138.1. 138 ПК України, витрати,
що враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті.

Відповідно до абз. "в" пп. 138.10.2. п. 138.10. ст.
138 ПК України, до складу інших витрат
включаються адміністративні витрати,
спрямовані на обслуговування та
управління підприємством, зокрема, це
витрати на витрати на утримання
основних засобів, до яких відноситься і
амортизація.

Таким чином, з наведених норм
вбачається, що до складу витрат не
включаються витрати на придбання,
виготовлення, будівництво,
реконструкцію, модернізацію та інше
поліпшення основних засобів. Разом з
тим, ці витрати підлягають амортизації
у порядку, визначному статтями 144 - 146 ПК
України та включаються до валових
витрат у вигляді амортизаційних
відрахувань.

Пунктом 198.1. ст. 198 ПК України, визначено,
що право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає, зокрема, у
разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Згідно п. 198.2. ст. 198 ПК України Датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Для операцій із ввезення на митну
територію України товарів датою
виникнення права на віднесення сум
податку до податкового кредиту є дата
сплати (нарахування) податку за
податковими зобов'язаннями згідно з
пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а
для операцій з постачання послуг
нерезидентом на митній території
України - дата сплати (нарахування)
податку за податковими зобов'язаннями,
що були включені отримувачем таких
послуг до податкової декларації
попереднього періоду.

Пунктом 187.8. ст. 187 ПК України
встановлено, що датою виникнення
податкових зобов'язань у разі ввезення
товарів на митну територію України є
дата подання митної декларації для
митного оформлення.

Відповідно до п. 198.3. ст. 198 ПК України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу (п. 198.6. ст. 198 Податкового
кодексу України).

Згідно п. 201.6. ст. 201 ПК України,
податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Податкова накладна виписується на
кожне повне або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс) (п. 201.7. ст. 200 ПК
України).

Податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту (п.
201.10. ст. 201 ПК України).

Відповідно до п. 201.12. ст. 200 ПК України у
разі ввезення товарів на митну
територію України документом, що
посвідчує право на віднесення сум
податку до податкового кредиту,
вважається митна декларація, оформлена
відповідно до вимог законодавства, яка
підтверджує сплату податку.

Згідно п. 200.1. ст. 200 ПК України сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Пунктом 200.4. ст. 200 ПК України визначено,
що у разі якщо в наступному податковому
періоді сума, розрахована згідно з
пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне
значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх податкових періодах
постачальникам таких товарів/послуг
або до Державного бюджету України, а в
разі отримання від нерезидента послуг
на митній території України - сумі
податкового зобов'язання, включеного
до податкової декларації за попередній
період за отримані від нерезидента
послуги отримувачем послуг;

б) залишок від'ємного значення
попередніх податкових періодів після
бюджетного відшкодування включається
до складу сум, що відносяться до
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Пунктом 200.5. ст. 200 ПК України
встановлено вичерпний перелік осіб,
які не мають права на отримання
бюджетного відшкодування, а саме особи,
які:

- були зареєстровані як платники цього
податку менш ніж за 12 календарних
місяців до місяця, за наслідками якого
подається заява на бюджетне
відшкодування (крім нарахування
податкового кредиту внаслідок
придбання або спорудження
(будівництва) основних фондів);

- мали обсяги оподатковуваних операцій
за останні 12 календарних місяців менші,
ніж заявлена сума бюджетного
відшкодування (крім нарахування
податкового кредиту внаслідок
придбання або спорудження
(будівництва) основних фондів).

Відповідно до п. 200.6. ст. 200 ПК України,
платник податку може прийняти
самостійно рішення про зарахування в
повному обсязі належної йому суми
бюджетного відшкодування або її
частини у зменшення податкових
зобов'язань з цього податку, що виникли
протягом наступних звітних
(податкових) періодів, за наявності
умов, передбачених пунктом 200.4 цієї
статті. Зазначене рішення
відображається платником податку у
податковій декларації, яку він подає за
результатами звітного (податкового)
періоду, в якому виникає право на
подання заяви про отримання бюджетного
відшкодування згідно з нормами цієї
статті. У разі прийняття такого рішення
зазначена сума не враховується при
розрахунку сум бюджетного
відшкодування наступних звітних
(податкових) періодів.

Згідно з п. 200.7. ст. 200 ПК України, платник
податку, який має право на отримання
бюджетного відшкодування та прийняв
рішення про повернення суми бюджетного
відшкодування, подає відповідному
органу державної податкової служби
податкову декларацію та заяву про
повернення суми бюджетного
відшкодування, яка відображається у
податковій декларації.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про недоведеність факту
порушення податкового законодавства з
боку позивача та про неправомірність
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень.

Суд першої інстанції належним чином
оцінив надані докази і на підставі
встановленого, обґрунтовано
задовольнив адміністративний позов.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним та
обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова
суду першої інстанції від 14.11.13 р.
відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а
тому відсутні підстави для її
скасування та задоволення апеляційних
вимог відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія
суддів, погоджуючись з висновками суду
першої інстанції, вважає, що суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення фактичних обставин
справи і правильно застосував до
спірних правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 197, п.1 ч.1
ст.198, ч.1 ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, 206, 209, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Індустріальної
об`єднаної державної податкової
інспекції м. Харкова Головного
управління Міндоходів у Харківській
області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 14.11.2013р. по
справі № 820/9319/13-а залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Рєзнікова
С.С.Судді(підпис) (підпис) Катунов В.В.
Ральченко І.М.