Справа № 802/4521/13-а
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2014-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

03 лютого 2014 р.
Справа № 802/4521/13-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді
Дмитришеної Руслани Миколаївни,
розглянувши в порядку письмового
провадження матеріали справи за
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 до Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у Вінницькій області Міністерства
доходів і зборів України про визнання
правового акту індивідуальної дії
нечинним, визнання бездіяльності
незаконною та зобов'язання надати
податкову індивідуальну письмову
консультацію

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного
адміністративного суду звернулась
фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі
- ФОП ОСОБА_1) з позовом до Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у Вінницькій області
Міністерства доходів і зборів України
(далі - ГУ Міністерства доходів і зборів
України у Вінницькій області) про
визнання правового акту
індивідуальної дії не чинним, визнання
бездіяльності незаконною та
зобов'язання надати податкову
індивідуальну письмову консультацію.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 25
липня 2013 року позивач звернувся до ГУ
Міністерства доходів і зборів України
у Вінницькій області щодо надання
податкової консультації. 23 серпня 2013
року на вказаний запит позивач отримав
індивідуальну письмову податкову
консультацію №5215/Т/17-01-18 з питань
практичного використання податкового
законодавства. Проте, ФОП ОСОБА_1 вважає
надану індивідуальну письмову
податкову консультацію в частині не
включення до складу витрат витрат на
оплату суми сплачених відсотків, які
нараховані платнику податків за
користування кредитом, який
отримувався на здійснення
підприємницької діяльності та витрати,
що пов'язані з придбанням
автозапчастин, вартості ремонту
транспортних засобів для вантажних
автомобілів, що використовуються в
господарській діяльності (з
обов'язковим документальним
підтвердженням здійснення такої
господарської діяльності), які
здійснюють перевезення вантажів ФОП
ОСОБА_1 та не включення до складу витрат
амортизації на проведення ремонту,
реконструкції, модернізації та інших
видів поліпшення основних засобів, що
перевищують 10 відсотків сукупної
балансової вартості всіх груп основних
засобів фізичної особи-підприємця
підлягає визнанню як така, що є
недійсною. В обгрунтування наведених
вище підстав, позивач вважає, що вона
суперечить нормі та змісту податку з
доходів фізичних осіб.

Крім того, ненадання консультації
відповідачем з питань практичного
використання податкових норм щодо
включення до складу витрат ФОП ОСОБА_1
на оплату послуг страхових компаній, що
страхують майно, яке передається в
заставу по кредитному договору, витрат
на оплату послуг нотаріуса за вчинення
нотаріальних дій з нотаріального
посвідчення кредитного договору та
витрат на оплату за адміністрування
кредиту, що був укладений між банком і
фізичною особою-підприємцем
визначених в запиті фізичної
особи-підприємця слід розцінювати як
незаконну бездіяльність, оскільки
порушує право платника податку
визначене підпунктом 17.1.1 пункту 17.1 ст.
17 Податкового кодексу України на
безоплатне отримання в органах
державної податкової служби та в
митних органах, в тому числі через
мережу Інтернет, інформацію про
податки та збори і нормативно-правові
акти, що їх регулюють, порядок обліку та
сплати податків та зборів, права та
обов'язки платників податків,
повноваження контролюючих органів та
їх посадових осіб щодо здійснення
податкового контролю.

З підстав зазначених вище, позивач
просив суд:

1. Визнанати бездіяльность ГУ
Міністерства доходів і зборів України
у Вінницькій області щодо ненадання
податкової консультації з питань
практичного використання податкових
норм щодо включення до складу витрат
ФОП ОСОБА_1 витрат на оплату послуг
страхових компаній, що страхують майно,
яке передається в заставу по
кредитному договору, витрат на оплату
послуг нотаріуса за вчинення
нотаріальних дій з нотаріального
посвідчення кредитного договору та
витрат на оплату за адміністрування
кредиту, що був укладений між банком і
фізичною особою - підприємцем -
незаконною.

2. Зобов'язати ГУ Міндоходів України у
Вінницькій області надати податкову
консультацію з питань практичного
використання податкових норм щодо
включення до складу витрат ФОП ОСОБА_1
витрат на оплату послуг страхових
компаній, що страхують майно, яке
передається в заставу по кредитному
договору, витрат на оплату послуг
нотаріуса за вчинення нотаріальних дій
з нотаріального посвідчення
кредитного договору та витрат на
оплату за адміністрування кредиту, що
був укладений між банком і фізичною
особою - підприємцем.

3. Визнати нечинною податкову
консультацію ГУ Міністерства доходів і
зборів України у Вінницькій області
надану ФОП ОСОБА_1 за вих. № 5215/Т/17-01-18
від 23 серпня 2013 року в частині надання
консультації щодо не включення до
складу витрат витрат на оплату суми
сплачених відсотків, які нараховані
платнику податків за користування
кредитом, який отримувався на
здійснення підприємницької діяльності
та витрати, що пов'язані з придбанням
автозапчастин, вартості ремонту
транспортних засобів для вантажних
автомобілів, що використовуються в
господарській діяльності (з
обов'язковим документальним
підтвердженням здійснення такої
господарської діяльності), які
здійснюють перевезення вантажів ФОП
ОСОБА_1 та не включення до складу витрат
амортизації на проведення ремонту,
реконструкції, модернізації та інших
видів поліпшення основних засобів, що
перевищують 10 відсотків сукупної
балансової вартості всіх груп основних
засобів фізичної особи-підприємця.

27.01.2014 року відповідач надав суду
письмові заперечення, згідно яких
проти позову заперечує та просить
відмовити в його задоволенні.

Ухвалою суду від 03.02.2014 р., відповідно до
п. 3 ч. 1 ст. 157 Кодексу адміністративного
судочинства України, задоволено
клопотання позивача про закриття
провадження в справі в частині пунктів
1, 2 позовних вимог.

03.02.2014 року до суду надійшла заява
представника позивача щодо розгляду
справи без його участі. Представник
відповідача, також, подав заяву щодо
розгляду справи без його участі.

Відповідно до положень частини 4 статті
122 КАС України особа, яка бере участь у
справі, має право заявити клопотання
про розгляд справи за її відсутності.
Якщо таке клопотання заявили всі особи,
які беруть участь у справі, судовий
розгляд справи здійснюється в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами.

Враховуючи те, що сторонами подані
клопотання про розгляд справи за їх
відсутності, суд вважає за можливе
розглянути справу в порядку письмового
провадження. При цьому, відповідно до
положень статті 41 КАС України технічна
фіксація судового процесу не
здійснюється.

Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, оцінивши докази,
які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд, встановив наступне.

ФОП ОСОБА_1 направив до ГУ Міністерства
доходів і зборів України у Вінницькій
області запит щодо надання податкової
консультації, в якому поставив
наступні питання: чи включаються до
складу витрат фізичної
особи-підприємця: суми сплачених
відсотків, які нараховані платнику
податків за користування кредитом,
який отримувався на здійснення
підприємницької діяльності; фіксована
плата за зобов'язаннями з надання
кредиту; оплата послуг страхових
компаній, що страхують майно, яке
передається в заставу по кредитному
договору; оплата послуг нотаріуса за
вчинення нотаріальних дій з
нотаріального посвідчення кредитного
договору; плата за адміністрування
кредиту, що був укладений між банком і
фізичною особою-підприємцем; витрати,
що пов'язані з придбанням
автозапчастин, вартості ремонту
транспортних засобів для вантажних
автомобілів (з обов'язковим
документальним підтвердженням
здійснення такої господарської
операції), які здійснюють перевезення
вантажів ФОП ОСОБА_1

ГУ Міністерства доходів і зборів
України у Вінницькій області
розглянуто звернення позивача та
надано податкову консультацію листом
№5215/Т/17-01-18 від 23.08.13 року.

Вищезазначеною консультацією
відповідач пояснив, що фізична особа на
загальній системі оподаткування не має
права включати до складу витрат
витрати на погашення кредиту та суми
сплачених відсотків, які нараховуються
платнику податків за користуванням
даним кредитом, незалежно від того, що
кредит отримувався на здійснення
підприємницької діяльності та те, що
фізична особа-підприємець не може
формувати в своєму податковому обліку
об'єкти основних засобів, нараховувати
податкову амортизацію, тому не може
віднести до складу податкових витрат
витрати з ремонту основних засобів.

Надаючи правову оцінку спірним
правовідносинам, що виникли між
сторонами у справі, суд виходить з
наступного.

Відповідно до приписів пункту 52.1
статті 52 Податкового кодексу України
за зверненням платників податків
контролюючі органи надають безоплатно
консультації з питань практичного
використання окремих норм податкового
законодавства протягом 30 календарних
днів, що настають за днем отримання
такого звернення даним контролюючим
органом.

Згідно пункту 52.4 статті 52 Податкового
кодексу України консультації
надаються органом державної
податкової служби, в якому платник
податків перебуває на обліку, або
митним органом за місцем митного
оформлення товарів, або вищим органом
державної податкової служби або вищим
митним органом, якому такий орган
адміністративно підпорядкований, а
також центральним органом виконавчої
влади, що реалізує державну податкову
політику, або центральним органом
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері митної справи.

Відповідно до статті 53 Податкового
кодексу України, не може бути
притягнуто до відповідальності
платника податків, який діяв
відповідно до податкової консультації,
наданої йому у письмовій або
електронній формі, а також
узагальнюючої податкової
консультації, зокрема, на підставі
того, що у майбутньому така податкова
консультація або узагальнююча
податкова консультація була змінена
або скасована (п. 53.1).

Судом з'ясовано, що нормами статті 53
Податкового кодексу України визначено
права позивача щодо можливості діяти
певним чином, отримавши певну
податкову консультацію, тобто
встановлено право щодо застосування
отриманої консультації, зі звільненням
від відповідальності у випадку дій на
підставі отриманої консультації.

Натомість, вищезазначеними нормами не
встановлено обов'язку позивача діяти
саме таким чином, як це зазначено у
податковій консультації. Відтак,
податкова консультація не породжує
обов'язків позивача щодо певного
застосування норм чинного
законодавства.

Отже, надана позивачу податкова
консультація не визначає обов'язку
позивача діяти саме таким чином, як це
зазначено у податковій консультації.

Відповідно до приписів пункту 53.3
статті 53 Податкового кодексу України,
платник податків може оскаржити до
суду як правовий акт індивідуальної
дії податкову консультацію
контролюючого органу, викладену в
письмовій або електронній формі, яка,
на думку такого платника податків,
суперечить нормам або змісту
відповідного податку чи збору.
Визнання судом такої податкової
консультації недійсною є підставою для
надання нової податкової консультації
з урахуванням висновків суду.

Суд вважає, що зазначеною нормою
визначено право платника податку на
оскарження, проте, не передбачено
наявності чи відсутності порушеного
такою консультацією права платника
податку за умови сформованої позиції
податкового органу.

Відповідно до частини другої статті 2
КАС України, до адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Зазначений принцип полягає у захисті
порушеного права від порушення, що вже
відбулося, тобто в наявності
матеріально-правового інтересу
позивача відносно дій (бездіяльності)
суб'єкта владних повноважень.

Виключення з такої передумови для
оскарження рішень (дій, бездіяльності),
як наявність порушеного права, нормами
Кодексу адміністративного судочинства
України передбачена для справ щодо
оскарження нормативно-правових актів,
які можуть оскаржувати ті особи, щодо
яких можливе застосування акту.

До того ж, з аналізу вищезазначених
норм Податкового кодексу України
видно, що податкові консультації не
мають сили нормативно-правового акта, а
тому не можуть вступати в конкуренцію з
іншими рішеннями (нормативно-правовими
актами чи правовими актами
індивідуальної дії) суб'єкта владних
повноважень, оскільки за юридичною
природою є відмінними від останніх.

Така форма оприлюднення офіційного
розуміння окремих положень
законодавства, що регулює податкові
правовідносини, не породжує для
відповідних суб'єктів настання
будь-яких юридичних наслідків, не
впливає на їхні права та обов'язки, а
також не є обов'язковою для виконання.

Окрім того, необхідною ознакою
податкової консультації як предмету
оскарження в судовому порядку є її
відповідність визначенню рішення
(акта) суб'єкта владних повноважень в
розумінні Кодексу адміністративного
судочинства України, зокрема,
породження юридичних наслідків для
кола суб'єктів, яким це рішення
адресовано.

Спірна податкова консультація з
приводу практичного застосування норм
податкового законодавства, яка надана
у відповідь податковим органом, не
носить юридичного обов"язку для особи,
тобто безпосередня залежність
виникнення, зміни чи припинення прав та
обов'язків особи від такого рішення
суб'єкта владних повноважень не має
юридичної значущості для неї.

У даному випадку оскаржувана податкова
консультація не має наведеної ознаки
як рішення, оскільки не носить
обов'язкового характеру, не породжує
для позивача жодних правових наслідків
та не порушує його прав, свобод та
інтересів.

Таким чином, під час розгляду справи не
встановлено наявності порушеного
права позивача, що є підставою для
відмови в позові.

Відповідно до ст. 94 КАС України,
оскільки у задоволенні позову
відмовлено, а також за відсутності
витрат позивача, пов'язаних із
залученням свідків та проведенням
судових експертиз, судові витрати
(судовий збір) стягненню з відповідача
не підлягають.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили в порядку,
визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України,
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя./підпис/.
Дмитришена Руслана Миколаївна

Копія вірна.

Суддя:

Секретар: