Справа № 336/4626/13-а
Суддя: Галущенко Ю. А.
Дата ухвалення: 2013-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

№ 336/4626/13-а

2-а/336/113/13

26 грудня 2013 року

Шевченківський районний суд м.
Запоріжжя в складі головуючого

судді Галущенко Ю.А., розглянувши в
порядку скороченого

провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Головного Управління
пенсійного фонду України в Запорізькій
області про визнання дій протиправними
та зобов'язання здійснити виплату
пенсії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до
Головного управління Пенсійного фонду
України в Запорізькій області про
визнання дій протиправними та
зобов'язання здійснити виплату пенсії,
уточненому в процесі розгляду справи, в
якому зазначає, що він є пенсіонером,
мешкав за адресою: АДРЕСА_1 та отримував
пенсію у встановленому законом
порядку. З 1996 року він виїхав на
постійне місце проживання до держави
Ізраїль. На підставі ст. 49, 51 Закону
України «Про загальнообов'язкове
пенсійне страхування» виплата пенсії
йому не проводилася, у зв'язку з його
виїздом за кордон. Рішенням
Конституційного суду України від 07.10.2009
року визнані неконституційними
положення закону. На звернення ОСОБА_1
щодо поновленні виплати пенсії
Головне управління пенсійного фонду
України в Запорізькій області надало
лист згідно якого питання призначення
пенсії за віком може бути вирішено у
разі звернення до УПФУ за місцем
проживання із відповідною заявою,
паспортом громадянина України, що
засвідчує особу громадянина України та
іншими документами, необхідними для
призначення пенсії.

Позивач просить визнати протиправними
дії відповідача Головного управління
Пенсійного фонду України в Запорізькій
області щодо відмови в поновленні
виплати пенсі з урахуванням Закону
України «Про загальнообов'язкове
пенсійне страхування», Рішення
Конституційного суду від 07.10.2009 року та
зобов'язати Головне управління
пенсійного фонду України в
Запорізькій області поновити виплату
пенсії починаючи з 07.09.2009 року..

Повідомлення про отримання
відповідачем копії позовної заяви, яка
неодноразово направлялася, до суду не
надходило у зв'язку з чим суд не мав
можливості розглянути справу у
встановлені законом строки. Лише 26.12.2013
року представник відповідача
Головного управління Пенсійного фонду
України в Запорізькій області надав до
суду письмове заперечення на
адміністративну позовну заяву, в якій
зазначив, що Головне управління
Пенсійного фонду України в Запорізькій
області не вчинив жодних дій, які б
порушували права позивача. Припинення
виплати пенсії позивачу було здійснено
на законних підставах.

По суті заперечень представник
відповідача просив суд в задоволенні
позовних вимог відмовити у повному
обсязі.

Розгляд справи здійснювався суддею
одноособово, без проведення судового
засідання та виклику осіб, які беруть
участь у справі, на підставі ч. 4 ст. 183-2
КАС України, оскільки суд прийшов до
висновку про можливість ухвалення
законного судового рішення без
проведення судового засідання та
виклику осіб, які беруть участь у
справі.

Всебічно вивчивши обставини справи,
дослідивши надані докази, суд вважає,
що позов не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 виїхав на
постійне місце проживання до Держави
Ізраїль. З 21.01.2000 року та по теперішній
час мешкає в Ізраїлі, що
підтверджується реєстраційною
випискою Управління реєстрації
населення від 23.12.2013 року. До виїзду
закордон ОСОБА_1 проживав за адресою:
Україна, АДРЕСА_1. 3 05.10.1992 року отримував
пенсію за вислугою років, що
підтверджується копією пенсійного
посвідчення НОМЕР_1.

Згідно ст. 51 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», у разі виїзду пенсіонера
на постійне місце проживання за кордон
пенсія, призначена в Україні, за заявою
пенсіонера може бути виплачена йому за
шість місяців наперед перед від'їздом,
рахуючи з місяця, що настає за місяцем
зняття з обліку за місцем постійного
проживання. Під час перебування за
кордоном пенсія виплачується в тому
разі, якщо це передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України.

При цьому, Рішенням Конституційного
Суду України від 07.10.2009 року № 25-рп/2009
друге речення статті 51 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» визнано таким,
що не відповідає Конституції України
(є неконституційними). Положення Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»,
визнані неконституційними, втрачають
чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України цього
Рішення.

Отже, особи мають право на призначення
пенсії за віком, не зважаючи на
укладення/неукладення міжнародних
договорів Україною.

Згідно п. 1 Положення про Пенсійний фонд
України, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 24.10.2007
року № 1261, Пенсійний фонд України є
центральним органом виконавчої влади,
діяльність якого спрямовується і
координується Кабінетом Міністрів
України через Віце-прем'єр-міністра
України - Міністра соціальної політики
України.

Відповідно до п. 2 Положення, Пенсійний
фонд України у своїй діяльності
керується Конституцією України та
законами України, актами Президента
України та Кабінету Міністрів України.

Згідно п. 17 Положення, Пенсійний фонд
України здійснює свої повноваження
безпосередньо та через утворені в
установленому порядку головні
управління Фонду в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі, управління в районах,
містах і районах у містах.

Згідно Положення Пенсійний фонд
України, як центральний орган
виконавчої влади, відповідно до
покладених на нього завдань лише
організовує, координує та контролює
роботу його органів щодо призначення
(перерахунку) та виплати пенсій.
Спеціальних підрозділів, які
безпосередньо призначають та
виплачують пенсію, в Пенсійному фонді
України, не створено.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до п. 2.2 Положення про
управління Пенсійного фонду України в
районах, містах і районах у містах,
затвердженого постановою правління
Пенсійного фонду України від 30.04.2002
року № 8-2, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 21.05.2002
року за № 442/6730, призначає (здійснює
перерахунок) і виплачує пенсії
управління Фонду в районі, місті і
районах у містах, а не Пенсійний фонд
України.

Позивач звертався до Головного
Управління Пенсійного Фонду України в
Запорізькій області із проханням
поновити виплату пенсію, проте,
останній не відмовляв у поновлені
такої, а надав лист інформаційно -
роз'яснювального характеру щодо
необхідності звернення до Головного
управління пенсійного фонду України в
Запорізькій області із відповідною
заявою, паспортом та іншими
документами необхідними для
призначення пенсії.

За таких обставин, судом не встановлено
порушення прав позивача з боку
Пенсійного фонду України, зазначені у
позовній заяві обставини нічим не
підтверджені.

Оскільки позивач зазначає, що до виїзду
на постійне місце проживання до
Держави Ізраїль він проживав за
адресою: АДРЕСА_1, то для поновлення
виплати пенсії ОСОБА_1 повинен був
особисто звернутись із відповідною
заявою про поновлення виплати пенсії
до Управління Пенсійного фонду України
в Шевченківському районі м. Запоріжжя.

Судом встановлено, що доказів
звернення до Управління Пенсійного
фонду України в Шевченківському районі
м. Запоріжжя із відповідної заявою про
поновлення виплати пенсії згідно п. 16
Порядку подання та оформлення
документів для призначення
(перерахунку) пенсій ОСОБА_1 не надав.

Відповідно до частини 1 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги є необґрунтованими та
не підлягають задоволенню, оскільки
відсутній спір про право, позивачу
понесені ним судові витрати не
відшкодовуються.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 19
Конституції України, Законом України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», т.ст. 2, 21, 71, 87, 94,
99, 102, 105, 158-163, 183-2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні ОСОБА_1 до
Головного Управління пенсійного фонду
України в Запорізькій області про
визнання дій протиправними та
зобов'язання здійснити виплату пенсії.

Постанова може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду протягом
десяти днів з дня отримання її копії
шляхом подання апеляційної скарги
через суд першої інстанції.

Суддя
Ю.А. Галущенко