Справа № 2а-3563/12/2070
Суддя: Моторний О.А.
Дата ухвалення: 2014-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2014 року
м. Київ К/800/1726/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого
Моторного О.А.,

Суддів
Борисенко І.В.,

Кошіля В.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційні скарги
Дергачівської виправної колонії
управління Державної пенітенціарної
служби України у Харківській області
(№109) та Дергачівської міжрайонної
державної податкової інспекції
Харківської області Державної
податкової служби

на постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 23.08.2012

та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 11.12.2012

у справі № 2а-3563/12/2070

за позовом Дергачівської міжрайонної
державної податкової інспекції
Харківської області Державної
податкової служби

до Дергачівської виправної колонії
управління Державної пенітенціарної
служби України у Харківській області
(№109)

про стягнення податкового боргу,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 23.08.2012, яка
залишена без змін ухвалою Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 11.12.2012, позов задоволено частково:
стягнуто з відповідача на користь
місцевого бюджету податковий борг в
сумі 11 287,32 грн.; в задоволенні решти
позовних вимог, а саме стягнення з
відповідача податкового боргу в сумі 5
680,27 грн. - відмовлено.

В касаційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення судів першої
та апеляційної інстанцій в частині
стягнення з відповідача 7513,52 грн. суми
податкового боргу.

Позивач в касаційній скарзі просив
скасувати рішення судів попередніх
інстанцій та прийняти нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позову в
повному обсязі.

В запереченнях на касаційну скаргу
відповідача позивач просив відмовити у
задоволенні скарги.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційні скарги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідачем до
податкової інспекції було подано
розрахунки суми податку з власників
транспортних засобів та інших
самохідних машин і механізмів на 2009
рік, в якому визначено суму податку до
сплати за 1-4 квартали 2009 року в розмірі
2107,25 грн. та суми податку з власників
транспортних засобів та інших
самохідних машин і механізмів на 2010
рік, в якому визначено суму податку до
сплати за 1-4 квартали 2010 року в розмірі
1311,75 грн.

Наявні в матеріалах справи копії
платіжних доручень свідчать про те, що
платіжні доручення щодо часткового
перерахування сум податку з власників
транспортних засобів за 2009 та 2010 роки
відповідачем надано до банку в межах
граничного строку сплати податку,
передбаченого законодавством, із
зазначенням призначення платежу.

Кошти, перераховані відповідачем
вказаними платіжними дорученнями з
призначенням конкретного платежу, були
спрямовані позивачем на погашення
податкового боргу, який виник у минулих
періодах.

Колегія суддів, переглядаючи
оскаржувані рішення судів попередніх
інстанцій в касаційному порядку,
погоджується з висновками судів про
часткове задоволення позовних вимог,
враховуючи наступне.

Підпунктом 5.3.1 п.5.3 ст.5 Закону України
"Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами" (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) встановлено, що
платник податків зобов'язаний
самостійно сплатити суму податкового
зобов'язання, зазначену у поданій ним
податковій декларації, протягом десяти
календарних днів, наступних за
останнім днем відповідного граничного
строку, передбаченого підпунктом 4.1.4
пункту 4.1 статті 4 цього Закону для
подання податкової декларації.

Позивач, в обґрунтування правомірності
своїх дій щодо зарахування сплачених
сум на сплату боргу, що виник у минулих
періодах, посилається на п.87.9 ст.87
Податкового кодексу України,
відповідно до якого у разі наявності у
платника податків податкового боргу
органи державної податкової служби
зобов'язані зарахувати кошти, що
сплачує такий платник податків, в
рахунок погашення податкового боргу
згідно з черговістю його виникнення
незалежно від напряму сплати,
визначеного платником податків.
Спрямування коштів платником податків
на погашення грошового зобов'язання
перед погашенням податкового боргу
забороняється, крім випадків
спрямування цих коштів на виплату
заробітної плати та єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

Проте, як вірно зазначено судами
попередніх інстанцій, оскільки
Податковий кодекс України набрав
чинності з 1 січня 2011 року, платіжні
доручення щодо часткового
перерахування сум податку з власників
транспортних засобів за 2009 та 2010 роки
подано до банку в 2009-2010 роках, до
правовідносин щодо зарахування сум
податку з власників транспортних
засобів за 2009 та 2010 роки, зазначених у
вказаних платіжних дорученнях,
підлягають застосуванню приписи
законодавства, що діяло на час подання
позивачем платіжних доручень до
установи банку.

Відповідно до пп.7.1.1 п.7.7 ст.7 Закону
України "Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами", джерелами самостійної сплати
податкових зобов'язань або погашення
податкового боргу платника податків є
будь-які власні кошти, у тому числі
отримані від продажу товарів (робіт,
послуг), майна і немайнових цінностей,
випуску цінних паперів, у тому числі
корпоративних прав, отримані у позику
(кредит), а також з інших джерел з
урахуванням особливостей, визначених
цією статтею.

Пунктом 1.7 Інструкції про безготівкові
розрахунки в Україні в національній
валюті, затвердженої постановою
Правління Національного банку України
від 21.01.2004 N22, зареєстрованою в
Міністерстві юстиції України 29.03.2004 за
N377/8976, передбачено, що кошти з рахунків
клієнтів банки списують лише за
дорученнями власників цих рахунків
(включаючи договірне списання коштів
згідно з главою 6 цієї Інструкції) або
на підставі платіжних вимог стягувачів
у разі примусового списання коштів
згідно з главою 5 цієї Інструкції.

Відповідно до п.3.8 зазначеної
Інструкції про безготівкові
розрахунки в Україні в національній
валюті, реквізит "Призначення платежу"
платіжного доручення заповнюється
платником так, щоб надавати повну
інформацію про платіж та документи, на
підставі яких здійснюється
перерахування коштів отримувачу.
Повноту інформації визначає платник з
урахуванням вимог законодавства
України. Платник відповідає за дані, що
зазначені в реквізиті платіжного
доручення "Призначення платежу". Банк
перевіряє заповнення цього реквізиту
на відповідність вимогам, викладеним у
цій главі, лише за зовнішніми ознаками.

Оскільки, право визначати призначення
платежу відповідно до чинного
законодавства України належить
виключно платнику, з урахуванням
п.п.16.5.2 п.16.5 ст.16 Закону України "Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами", суми
податкових зобов'язань або податкового
боргу слід вважати сплаченими у день
реєстрації банківською установою
платіжного документа із зазначеним у
ньому призначення платежу на сплату
відповідних податкових зобов'язань або
податкового боргу, визначених
платником податків.

Як встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій, сплата
відповідачем податку з власників
транспортних засобів (далі - податок) за
2009 та 2010 роки відбувалась так:

- за 1 квартал 2009 року податок не
сплачено, заборгованість складає 2107,25
грн.;

- за 2 квартал 2009 року сплачено 1000,00грн,
заборгованість складає 1107,25 грн.;

- за 3 квартал 2009 року сплачено 1000,00грн,
заборгованість складає 1107,25 грн.;

- за 4 квартал 2009 року податок не
сплачено, заборгованість складає 2107,25
грн.;

- за 1 квартал 2010 року податок не
сплачено, заборгованість складає 1311,75
грн.;

- за 2 квартал 2010 року сплачено 500,00грн.,
заборгованість складає 811,75 грн.;

- за 3 квартал 2010 року податок не
сплачено, заборгованість складає 1311,75
грн.;

- за 4 квартал 2010 року суму податку
сплачено в повному обсязі.

Судами вірно зазначено, що
законодавством України не передбачено
направлення податковими органами за
власною ініціативою (примусово та без
згоди на те платника податку) коштів
такого платника податків, сплачених
ним для погашення податкових
зобов'язань (про що зазначається
платником податків у відповідному
платіжному дорученні), для погашення за
відповідним податком нарахованого та
встановленого платнику податку
відповідним податковим органом
податкового боргу, у зв'язку із чим,
відповідачем виконано всі необхідні
дії, спрямовані на часткову сплату
податку з власників транспортних
засобів за 2009 та 2010 роки.

З урахуванням того, що податок з
власників транспортних засобів за 2009
та 2010 роки частково сплачений
відповідачем в порядку та у строк, що
були встановлені податковим
законодавством, чинним на час сплати
позивачем зазначених сум податку,
вірними є висновки судів попередніх
інстанцій про те, що позовні вимоги в
частині стягнення податкового боргу з
податку з власників транспортних
засобів за 2009 та 2010 роки в сумі 3811,75грн.
не підлягають задоволенню.

Разом із тим, матеріали справи
свідчать, що кошти, сплачені
відповідачем платіжним дорученням №165
від 20.04.2012 в сумі 3042,20 грн. на погашення
податкових зобов'язань з податку з
власників транспортних засобів, були
зараховані Дергачівською МДПІ
Харківської області в рахунок
погашення податкового боргу
відповідача згідно з черговістю його
виникнення, так само були зараховані
позивачем в рахунок погашення
податкового боргу відповідача згідно з
черговістю його виникнення кошти в
сумі 3048,25 грн., сплачені платіжним
дорученням №450 від 16.12.2010 на загальну
суму 4360,00 грн.

Кошти в сумі 1311,75 грн., сплачені
платіжним дорученням №450 від 16.12.2010,
повинні бути зараховані позивачем в
погашення податкових зобов'язань
відповідно до призначення платежу,
вказаного відповідачем у платіжному
дорученні, а саме: податок з власників
транспортних засобів за 4 квартал 2010
року.

Таким чином, як встановлено судами та
підтверджено матеріалами справи,
відповідачем не погашено податковий
борг з податку з власників
транспортних засобів за 2009 та 2010 роки в
сумі 9864,25 грн. Доказів щодо погашення
податкового боргу в зазначеній сумі
відповідачем надано не було.

На суму податкового боргу з податку з
власників транспортних засобів
позивачем була нарахована пеня в сумі
3291,59грн., про що свідчить розрахунок
залишку несплаченої пені.

У відповідності із п.п.16.1.1 п.16.1 ст.16
Закону України "Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами", після закінчення
встановлених строків погашення
узгодженого податкового зобов'язання
на суму податкового боргу
нараховується пеня.

Згідно із пп. 15.1.1 п. 15.1 ст. 15 Закону
України "Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами", податковий орган має право
самостійно визначити суму податкових
зобов'язань платника податків у
випадках, визначених цим Законом, не
пізніше закінчення 1095 дня, наступного
за останнім днем граничного строку
подання податкової декларації, а у разі
коли така податкова декларація була
подана пізніше, - за днем її фактичного
подання. Якщо протягом зазначеного
строку податковий орган не визначає
суму податкових зобов'язань, платник
податків вважається вільним від такого
податкового зобов'язання, а спір
стосовно такої декларації не підлягає
розгляду в адміністративному або
судовому порядку.

Таким чином, позивачем нараховано пеню
в сумі 1868,52 грн. за період з 15.10.2005 по
31.07.2009, з 17.01.2006 по 31.07.2009, з 17.01.2006 по
26.11.2009, з 15.04.2006 по 26.11.2009, з 15.04.2006 по
10.02.2010, з 15.07.2006 по 10.02.2010 за межами строку
давності у 1095 днів, а тому, як вірно
зазначено судами попередніх інстанцій,
позовні вимоги про стягнення
податкового боргу з нарахованої пені в
сумі 1868,52 грн. не підлягають
задоволенню.

Матеріали справи свідчать про те, що
пеню, нараховану позивачем на суму
боргу з податку з власників
транспортних засобів, відповідно до
ст.16 Закону України "Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами", в сумі 1423,07 грн.
відповідачем не погашено.

Відповідно до п. 95.2, п. 95.3 ст. 95
Податкового Кодексу України, стягнення
коштів платника податків провадиться
не раніше ніж через 60 календарних днів
з дня надіслання такому платнику
податків вимоги та стягнення коштів з
рахунків платника податків у банках,
обслуговуючих такого платника
податків та здійснюється за рішенням
суду, яке направляється до виконання
органам державної податкової служби у
розмірі суми податкового боргу.

Згідно із п. 59.1 ст. 59 Податкового
кодексу України у разі, коли платник
податків не сплачує узгодженої суми
грошового зобов'язання в установлені
законодавством строки, орган державної
податкової служби надсилає (вручає)
йому податкову вимогу в порядку,
визначеному для надсилання (вручення)
податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога надсилається також
платникам податків, які самостійно
подали податкові декларації, але не
погасили суми податкових зобов'язань у
встановлені цим Кодексом строки, без
попереднього надсилання (вручення)
податкового повідомлення-рішення (п.
59.4. ст. 59 Податкового кодексу України.)

У разі якщо після направлення
(вручення) податкової вимоги сума
податкового боргу змінилася, але
податковий борг не був погашений в
повному обсязі, податкова вимога
додатково не надсилається (не
вручається) ( п. 59.5 ст. 59 Податкового
кодексу України).

З урахуванням наведеного, а також,
оскільки матеріали справи свідчать про
надсилання та вручення відповідачу
податкових вимог №1/415 від 24.05.2002 та №2/443
від 11.06.2002, суди дійшли вірних висновків
про обґрунтованість позовних вимог в
частині стягнення з відповідача
податкового боргу в сумі 11287,32 грн. та
про відсутність підстав для
задоволення позову в частині стягнення
з відповідача податкового боргу в сумі
5680,27 грн.

Доводи, наведені скаржниками в
касаційних скаргах, колегією суддів
відхиляються, оскільки вони не
спростовують обставин, що на підставі
належних та допустимих доказів
встановлені судами попередніх
інстанцій.

Враховуючи викладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку, що судами першої та
апеляційної інстанцій належним чином
з'ясовані обставини справи та дано їм
відповідну правову оцінку. Порушень
норм матеріального чи процесуального
права, які могли призвести до зміни чи
скасування рішень судів попередніх
інстанцій не встановлено.

Керуючись статтями 2201, 223, 224, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційні скарги Дергачівської
виправної колонії управління
Державної пенітенціарної служби
України у Харківській області (№109) та
Дергачівської міжрайонної державної
податкової інспекції Харківської
області Державної податкової служби -
відхилити.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 23.08.2012 та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 11.12.2012
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав і в
порядку, установленому статтями 237, 238,
239-1 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий суддя: (підпис) О.А.
МоторнийСудді(підпис) І.В. Борисенко
(підпис) В.В. Кошіль