Справа № 801/1570.1/13-а
Суддя: Петренко В.В.
Дата ухвалення: 2014-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

16 січня 2014 р. Сімферополь
Справа №801/1570.1/13-а

Окружний адміністративний суд
Автономної Республіки Крим у складі
головуючого судді Петренко В.В., за
участю секретаря Коваленко Х.С.,
розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом

Товариства з обмеженою
відповідальністю "Криммаркет Центр"

до Державної податкової інспекції у м.
Сімферополі Головного управління
Міндоходів в АР Крим

про визнання нечинними та скасування
податкових повідомлень-рішень,

за участю представників сторін:

від позивача - не з'явився;

від відповідача - не з'явився.

Суть спору: Товариство з обмеженою
відповідальністю "Криммаркет Центр"
звернулось до Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим з адміністративним
позовом до Державної податкової
інспекції у м. Сімферополі АР Крим
Державної податкової служби про
визнання нечинними та скасування
податкових повідомлень-рішень №
та № від 18.12.2012 року.

Позивач явку свого представника у
судове засідання не забезпечив,
повідомлений належним чином, про що
свідчить повідомлення про відкладення
розгляду справи (т.3, а.с.40), надав
клопотання про розгляд справи за його
відсутності (т.3, а.с.41).

Відповідач явку свого представника у
судове засідання не забезпечив, про
день, час та місце судового розгляду
справи повідомлений належним чином,
про що свідчить повідомлення про
відкладення розгляду справи (т.3, а.с.40),
клопотань не надав, про поважність
причин неприбуття у судове засідання
суду не повідомив.

Приймаючи до уваги, що в матеріалах
справи достатньо доказів для
з'ясування обставин по справі, суд
вважає можливим на підставі статті 128
КАС України розглядати справу за
відсутністю представників позивача та
відповідача.

Розглянувши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору, суд

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Криммаркет Центр"
зареєстровано у якості юридичної особи
13.08.2003 року Виконавчим комітетом
Сімферопольської міської ради АР Крим,
про що свідчить Довідка з Єдиного
державного реєстру підприємств та
організацій України (т.1, а.с.13).

Як вбачається з матеріалів справи,
посадовими особами ДПІ в м. Сімферополі
АР Крим ДПС з 24.09.2012 року по 28.09.2012 року
проведена позапланова невиїзна
перевірка ТОВ "Криммаркет Центр"
() з питань дотримання вимог
податкового законодавства при
визначенні податку на прибуток та
податку на додану вартість по
взаємовідносинам з ТОВ «Бренд Строй»
(), ПП «Севелітстрой» () за період з 01.07.2009 року по 30.06.2012
року.

За результатами перевірки
відповідачем складено акт від 05.10.2012
року №7066/22-1/32624945 (далі - акт перевірки)
(т.1, а.с.15-30).

Відповідно до висновків акту перевірки
відповідачем були встановлені
порушення (т.1, зворотній бік а.с.30):

- пп. 5.1, пп. 5.2.1, п. 5.2, п. 5.3.9 пп. 5.3 ст. 5
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» та п.п.14.1.185,
п.п.14.1.191 п.14.1 ст.14, пп.138.1.1 п.138.1, п.138.2,
п.138.8 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового
кодексу України в результаті чого
занижено податок на прибуток на
загальну суму 618350,00грн.

- п.п. 3.1.1 п.3.1. ст. 3, пп. 7.4.1, пп. 7.4.5, п. 7.4, пп.
7.7.1, пп. 7.7 ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість» та п.14.1.181
п.14.1.191 ст.14, п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.188.1
ст.188, п.198.3, п.198.6 ст.198, ст.200, п.201.4, п.201.14,
п.201.15 ст.201 Податкового кодексу України
в результаті чого зменшено ряд.24
«Залишок від'ємного значення, який
після бюджетного відшкодування
включається до складу податкового
кредиту наступного податкового
періоду» за червень 2012 року у сумі
502013,00грн.

Зазначені порушення були встановлені в
результаті того, що перевіркою
визначення скоригованих валових
витрат та витрат, що враховуються при
визначенні об'єкта оподаткування з
питань дотримання вимог податкового
законодавства при визначенні податку
на прибуток по взаємовідносинам з ТОВ
«Бренд Строй» (), ПП
«Севелітстрой» () за період
з 01.07.2009 року по 30.06.2012 року, встановлено
що відповідно до постанови слідчого
грипи слідчих - старшого слідчого з ОВС
ГСУ ДПС України Мазуркевича В.А. від
02.04.2012 року, винесеної в рамках
кримінальної справи №69-0146,
встановлено, що відносно директора ТОВ
"Союз КДС" порушено кримінальну справу
№69-0146 за фактом умисного ухилення від
сплати податків, за попередньою змовою
групою осіб, що призвело до фактичного
ненадходження до бюджету коштів в
особливо великих розмірах, за ознаками
складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 212
ККУ та відносно директора ТОВ БВП
"Строитель Плюс" ОСОБА_2, фізичних осіб
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 за
фактами фіктивного підприємництва -
створення та придбання суб'єктів
підприємницької діяльності: ТОВ БВП
"Строитель Плюс", КП "Альянс", з метою
прикриття незаконної діяльності, яка
полягла в сприянні директору ТОВ "Союз
КДС" ОСОБА_12 в мінімізації ним
податкових зобов'язань, скоєного
повторно, за попередньою змовою групою
осіб, що заподіяло велику матеріальну
шкоду державі, а також пособництва ними
в умисному ухиленні від сплати
податків директору ТОВ "Союз КДС"
ОСОБА_12, що призвело до фактичного
ненадходження до бюджету коштів в
особливо великих розмірах за ознаками
злочинів, передбачених ст. 28, ч.2 ст. 205,
ч. 2 ст. 27, ч.3 ст. 212 КК України.

Досудовим слідством встановлено, що
протягом 2009-2012 років, на території АР
Крим, діяла група осіб, яка, згідно
єдиного плану з розподілом ролей,
умисно, з корисливих мотивів,
переслідуючи мету, спрямовану на
здійснення тяжких та особливо тяжких
злочинів економічної спрямованості,
організувала злочинну схему
незаконної діяльності щодо сприяння
підприємствам в мінімізації ними
податкових зобов'язань, які підлягають
сплаті до бюджету, заволодіння
бюджетними коштами.

Для функціонування зазначеної схеми
вказані особи, діючи без наміру
здійснювати діяльність, пов'язану з
виробництвом та продажем ТМЦ,
виконанням робіт або наданням послуг, в
порушення встановленого
законодавством порядку здійснення
підприємницької діяльності
зареєстрували та придбали СПД
(юридичні особи), зареєстровані на
"підставних" осіб, зокрема: ПП "Ротонда
Торг", ПП "Габарит-Груп", ТОВ БВП
"Строитель-плюс", директором та
головним бухгалтером якого є ОСОБА_2,
через які здійснювали операції щодо
незаконного переведення безготівкових
коштів, перерахованих із поточних
рахунків підприємств різної форми
власності у готівку.

Також, в ході досудового слідства
порушено кримінальну справу за фактом
фіктивного підприємництва - створення
та придбання СПД (юридичних осіб),
зокрема: ПП «Севелітстрой» (), ТОВ «Бренд Строй» () з
метою прикриття незаконної діяльності,
за ознаками складу злочину,
передбаченого ст.ст. 28 ч.2, 205 ч.2 КК
України.

Використовуючи реквізити та
банківські рахунки зазначених
підприємств, вказана група осіб
документально оформлювала неіснуючі
операції, які нібито свідчили про
отримання товарно-матеріальних
цінностей, надання послуг виконання
робіт, після чого вказані завідомо
підроблені документи передавалися
замовникам "послуг" із конвертації в
готівку безготівкових коштів для їх
відображення в бухгалтерському і
податковому обліку, з метою
незаконного формування податкового
кредиту з податку на додану вартість та
валових витрат з податку на прибуток
підприємств для подальшого заниження
своїх податкових зобов'язань з податку
на додану вартість та податок на
прибуток підприємства.

Враховуючи вищевикладене,
відповідачем зроблено висновок, що ТОВ
«Криммаркет Центр» здійснило
видимість придбання товарів (робіт,
послуг) від ТОВ «Бренд Строй» (), ПП «Севелітстрой» ()
за період з 01.07.2009 року по 30.06.2012 року,
які в дійсності не реалізувалися, а
лише полягали в документальному
оформленні (шляхом складання
договорів, актів прийому-передачі,
рахунків-фактур, видаткових та
податкових накладних, інших
документів)з метою ухилення від сплати
податків та обов'язкових платежів.

На підставі виявлених порушень, ДПІ в
м.Сімферополі АР Крим ДПС були винесені
податкові повідомлення-рішення:

- № від 18.12.2012 року, яким ТОВ
"Криммаркет Центр" збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
прибуток приватних підприємств за
основним платежем у сумі 618350,00грн. та за
штрафними (фінансовими) санкціями у
сумі 117160,75грн. (т.1, а.с.38);

- № від 18.12.2012 року, яким ТОВ
"Криммаркет Центр" зменшено розмір
від'ємного значення суми податку на
додану вартість за червень 2012 року у
сумі 502013,00грн. (т.1, а.с.39).

Суд зазначає, що постановою Окружного
адміністративного суду АР Крим від
17.10.2012 року у справі №2а-10540/12/0170/30 за
позовом ТОВ "Криммаркет Центр" до ДПІ в
м.Сімферополі АР Крим ДПС про визнання
нечинним та скасування наказу,
адміністративний позов задоволено;
визнано протиправним та скасовано
Наказ Державної податкової інспекції у
м. Сімферополі № 2187 від 19.09.2012 року "Про
проведення документальної
позапланової невиїзної перевірки ТОВ
"Криммаркет Центр"; стягнуто з
Державного бюджету України на користь
позивача - Товариства з обмеженою
відповідальністю "Криммаркет Центр"
() суму сплаченого
судового збору в розмірі 32,19 (тридцять
дві) грн. 19 коп.

Ухвалою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 06.06.2013 року у справі №2а-10540/12/0170/30
апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Сімферополі
АР Крим ДПС залишено без задоволення.
Постанову Окружного адміністративного
суду АР Крим від 17.10.2012 року у справі
№2а-10540/12/0170/30 залишено без змін.

Відповідно до ст.124 Конституції
України, ч.1 ст.255 КАС України постанова
або ухвала суду, яка набрала законної
сили, є обов'язковою для осіб, які
беруть участь у справі, для їхніх
правонаступників, а також для всіх
органів, підприємств, установ та
організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України.

Згідно з ч.2 ст.255 КАС України, обставини,
які були встановлені постановою, що
набрала законної сили, в одній
адміністративній справі не можуть
оспорюватися в іншій судовій справі за
участю тих самих сторін.

Аналогічне правило встановлено ч.1 ст.72
КАС України, а саме: обставини,
встановлені судовим рішенням в
адміністративній, цивільній або
господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Вирішуючи питання про правомірність
винесених оскаржуваних податкових
повідомлень - рішень та перевіряючи
обґрунтованість висновків, викладених
в акті перевірки, суд зазначає
наступне.

При вирішенні цієї справи суд
керувався положеннями Податкового
кодексу України, а також положеннями
нормативних актів, у редакціях, що
діяли на момент виникнення спірних
правовідносин.

Правові засади регулювання,
організації ведення бухгалтерського
обліку та складання фінансової
звітності в Україні визначає Закон
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні" від 16.07.99
р. № 996.

Згідно з статтею 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" від 16.07.1999 року №
996-XIV (далі - Закон № 996) бухгалтерський
облік - процес виявлення, вимірювання,
реєстрації, накопичення, узагальнення,
зберігання та передачі інформації про
діяльність підприємства зовнішнім та
внутрішнім користувачам для прийняття
рішень.

Частиною 2 ст. 3 Закону №996
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону №996
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, що фіксують факти
здійснення господарських операцій.

Необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначена також п.п.1.2 п.1,
п.п.2.1 п.2 Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 року № 88 та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України від 05.06.1995
року за № 168/704 (далі - Положення № 88) де
зазначено, що первинні документи - це
письмові свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації на їх проведення.

Статтею 9 Закону №996 встановлені вимоги
до первинних документів, які є
підставою для бухгалтерського та
податкового обліку. Згідно з даною
нормою, підставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо -безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Такі первинні документи повинні мати
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Згідно з пунктом 2.4 Положення № 88
первинні документи (на паперових і
машино зчитуваних носіях інформації)
для надання їм юридичної сили і
доказовості повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назва
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), код форми, дата і місце
складання, зміст господарської
операції та її вимірники (у
натуральному і вартісному виразі),
посади, прізвища і підписи осіб,
відповідальних за дозвіл та здійснення
господарської операції і складання
первинного документа.

Таким чином, реальність здійснення
будь-яких господарських операцій має
бути підтверджена відповідними
первинними документами
бухгалтерського та податкового обліку.
Документи (у тому числі договори,
накладні, рахунки тощо) мають силу
первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

Отже, для підтвердження даних
податкового обліку можуть братися до
уваги лише ті первинні документи, які
складені в разі фактичного здійснення
господарської операції.

Відповідно до ст.1 Закону №996
господарська операція є дія або подія,
яка викликає зміни в структурі активів
та зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Визначальною ознакою господарської
операції є те, що вона повинна
спричиняти реальні зміни майнового
стану платника податків.

Аналогічна думка викладена, у Листі
Вищого адміністративного суду України
від 02.06.2011 р. №742/11/13-11.

Судом досліджені документи, надані
позивачем в обґрунтування позовних
вимог та встановлено наступне.

У періоді, який охоплювався перевіркою,
між позивачем та ТОВ «Бренд Строй»
(), ПП «Севелітстрой» () укладено низку договорів (угод),
копії яких належним чином засвідчені
та містяться в матеріалах справи.

У виконання зазначених договорів (угод)
контрагентами виписані податкові
накладні, акти приймання виконаних
робіт, довідки про вартість виконаних
робіт, копії яких містяться в
матеріалах справи.

Сплата вартості товару за договорами
укладеними з ТОВ «Бренд Строй» (), ПП «Севелітстрой» ()
підтверджується належним чином
оформленими платіжними дорученнями
(т.1, а.с.147-159, т.2, а.с.32-65).

Під господарською діяльністю у
Господарському кодексі України (стаття
3) розуміється діяльність суб'єктів
господарювання у сфері суспільного
виробництва, спрямована на
виготовлення та реалізацію продукції,
виконання робіт чи надання послуг
вартісного характеру, що мають цінову
визначеність.

Відповідно до п. 14.1.36 статті 14
Податкового кодексу України
господарська діяльність - діяльність
особи, що пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

Відтак, обов'язковими ознаками
господарської діяльності у розумінні
вищенаведених норм є: здійснення її
суб'єктами господарювання у сфері
суспільного виробництва;
спрямованість на виготовлення та
реалізацію продукції, виконання робіт
чи надання послуг; результати
зазначеної діяльності (продукція,
роботи чи послуги), які мають вартісний
характер і цінове вираження.

Згідно з п. 5.1 та пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств" (далі - Закон №334) валовими
витратами виробництва та обігу є сума
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних як
компенсація вартості товарів (робіт,
послуг), які придбаваються
(виготовляються) таким платником
податку для їх подальшого використання
у власній господарській діяльності.

Відповідно до п.п.5.3.9 п. 5.3 ст.5 Закону №334
не належать до складу валових витрат
будь-які витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку.

В матеріалах справи наявні належним
чином оформлені первинні документи
бухгалтерського обліку, які
підтверджують здійснення
господарських операцій з придбання
товарів (робіт, послуг), які оцінені
судом та визнані такими, що оформлені у
відповідності до вимог чинного
законодавства.

Відповідно до пп. 14.1.27 Податкового
кодексу України, витрати - сума
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Згідно з п.п.14.1.191. п.14.1. ст.14 ПК України
постачання товарів - будь-яка передача
права на розпоряджання товарами як
власник, у тому числі продаж, обмін чи
дарування такого товару, а також
постачання товарів за рішенням суду.

Відповідно до пп. 138.1.1. п.138.1. ст.138 ПКУ
встановлено, що витрати операційної
діяльності включають, зокрема,
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та інші
витрати беруться для визначення
об'єкта оподаткування з урахуванням
пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів
140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших
статей цього Кодексу, які прямо
визначають особливості формування
витрат платника податку.

Згідно з п.138.2 ст.138 ПК України
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Відповідно до п.138.8 ст.138 ПК України
собівартість виготовлених та
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг складається з витрат,
прямо пов'язаних з виробництвом таких
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, а саме:

прямих матеріальних витрат;

прямих витрат на оплату праці;

амортизації виробничих основних
засобів та нематеріальних активів,
безпосередньо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг;

загальновиробничі витрати, які
відносяться на собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
відповідно до положень (стандартів)
бухгалтерського обліку;

вартості придбаних послуг, прямо
пов'язаних з виробництвом товарів,
виконанням робіт, наданням послуг;

інших прямих витрат, у тому числі
витрат з придбання електричної енергії
(включаючи реактивну).

Витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу п.138.2 ст.138 ПК України).

Відповідно до п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК
України не включаються до складу
витрат: витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

За своїм змістом наведені норми Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств" та Податкового кодексу
України передбачають як підставу для
не включення до валових витрат лише
випадок повної відсутності будь-яких
розрахункових, платіжних та інших
документів, а тому і неможливість
віднесення до складу валових витрат
підприємства сум, непідтверджених
будь-якими документами взагалі.

В матеріалах справи наявні належним
чином оформлені первинні документи
бухгалтерського обліку, які
підтверджують здійснення
господарських операцій з придбання
товарів, які оцінені судом та визнані
такими, що оформлені у відповідності до
вимог чинного законодавства.

Згідно з п.п.3.1.1. п.3.1 ст.3 Закону "Про
податок на додану вартість" (далі -
Закон № 168) об'єктом оподаткування
податком на додану вартість є операції
платників податку з поставки товарів
та послуг, місце надання яких
знаходиться на митній території
України, в тому числі операції з
передачі права власності на об'єкти
застави позичальнику (кредитору) для
погашення заборгованості
заставодавця, а також з передачі
об'єкта фінансового лізингу у
користування лізингоотримувачу
(орендарю)

Підпунктом 7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону №168
визначено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари (послуги) та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Якщо у подальшому такі товари (послуги)
починають використовуватися в
операціях, які не є об'єктом
оподаткування згідно зі статтею 3 цього
Закону або звільняються від
оподаткування згідно зі статтею 5 цього
Закону, чи основні фонди переводяться
до складу невиробничих фондів, то з
метою оподаткування такі товари
(послуги), основні фонди вважаються
проданими за їх звичайною ціною у
податковому періоді, на який припадає
початок такого використання або
переведення, але не нижче ціни їх
придбання (виготовлення, будівництва,
спорудження).

Відповідно до пп.7.2.6 п.7.2 ст.7 Закону №168
підставою для нарахування податкового
кредиту покупця є видана
постачальником податкова накладна.

Податкова накладна складається у
момент виникнення податкових
зобов'язань продавця у двох
примірниках. Оригінал податкової
накладної надається покупцю, копія
залишається у продавця товарів (робіт,
послуг). Податкова накладна
виписується на кожну повну або
часткову поставку товарів (робіт,
послуг) (п.п. 7.2.3. п.7.2 ст.7 Закону №168).

Підпунктом 7.3.1. п.7.3. ст.7 Закону №168
передбачено, що датою виникнення
податкових зобов'язань з поставки
товарів (робіт, послуг) вважається дата,
яка припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше:

або дата зарахування коштів від
покупця (замовника) на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів (робіт, послуг), що підлягають
поставці, а в разі поставки товарів
(робіт, послуг) за готівкові грошові
кошти - дата їх оприбуткування в касі
платника податку, а при відсутності
такої - дата інкасації готівкових
коштів у банківській установі, що
обслуговує платника податку;

або дата відвантаження товарів, а для
робіт (послуг) - дата оформлення
документа, що засвідчує факт виконання
робіт (послуг) платником податку.

Згідно з п.п.7.2.1 п.7.2 ст.7 Закону №168
податкова накладна повинна містити
наступні реквізити: порядковий номер,
дату виписування податкової накладної,
назву юридичної особи або прізвище,
ім'я та по батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник ПДВ,
податковий номер платника податку
(продавця, покупця), місце розташування
юридичної особи або місце податкової
адреси фізичної особи, зареєстрованої
як платник ПДВ, опис (номенклатуру)
товарів (робіт, послуг) та їх кількість
(обсяг, об'їм), повну назву отримувача,
ціну продажу без врахування податку,
ставку податку та відповідну суму у
цифровому значенні, загальну суму
коштів, що підлягають сплаті з
урахуванням податку.

Згідно із п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 вказаного
Закону не підлягають включенню до
складу податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг),
не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Підпунктом 7.5.1 п.7.5 статті 7 Закону №168
визначено, що датою виникнення права
платника податку на податковий кредит
вважається дата здійснення першої з
подій:

або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків;

або дата отримання податкової
накладної, що засвідчує факт придбання
платником податку товарів (робіт,
послуг).

Відповідно до п.185.1 ст.185 Податкового
Кодексу об'єктом оподаткування ПДВ є
операції платників податку з
постачання товарів, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу.

Відповідно до статті 186 Податкового
Кодексу:

п.186.1. Місцем постачання товарів є:

а) фактичне місцезнаходження товарів
на момент їх постачання (крім випадків,
передбачених у підпунктах "б" і "в" цього
пункту);

б) місце, де товари перебувають на час
початку їх перевезення або
пересилання, у разі якщо товари
перевозяться або пересилаються
продавцем, покупцем чи третьою особою;

в) місце, де провадиться складання,
монтаж чи встановлення, у разі якщо
товари складаються, монтуються або
встановлюються (з випробуванням чи без
нього) продавцем або від його імені.

п.186.4. Місцем постачання послуг є місце
реєстрації постачальника.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПК України
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: або
дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг; або дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 ПК України
платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою податкову
накладну.

Пунктом 201.4 ст. 201 ПК України
передбачено, що податкова накладна
виписується у двох примірниках у день
виникнення податкових зобов'язань
продавця. Оригінал податкової
накладної видається покупцю, копія
залишається у продавця товарів/послуг.

Податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця (п. 201.6 ст. 201 ПК
України).

Відповідно до п. 201.8 ст. 201 ПК України
право на нарахування податку та
складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу.

Відповідно до положень п. 198.6 ст. 198 ПК
України не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог статті
201 цього Кодексу) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу. У разі коли на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, попередньо включені до
складу податкового кредиту,
залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до цього Кодексу.

Відповідно положень Порядку
заповнення податкової накладної,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 01.11. 2011р. № 1379,
зареєстрованим в Міністерстві юстиції
України 22.11.2011р. за № 1333/20071, податкова
накладна видається платником податку,
який поставляє товари (послуги), на
вимогу їх отримувача та надає право
покупцю, зареєстрованому як платник
податку, на включення до податкового
кредиту витрат по сплаті податку на
додану вартість.

Не дає права покупцю на віднесення сум
податку на додану вартість до
податкового кредиту: відсутність факту
реєстрації платником податку -
продавцем товарів/послуг податкових
накладних в Єдиному реєстрі податкових
накладних; порушення порядку
заповнення податкової накладної;
податкова накладна виписана платником,
звільненим від сплати податку за
рішенням суду, після набрання чинності
таким рішенням суду.

При цьому дані, наведені в накладній,
мають відповідати даним
бухгалтерського та податкового обліку
платника, що кореспондується із п. 2 ст. 3
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні".

Отже, зі змісту наведених норм слідує,
що необхідним первинним документом,
який дає право платнику податків на
формування податкового кредиту, є
належним чином оформлена податкова
накладна.

Таким чином податковий кредит для
цілей визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість має бути
підтверджений належним чином
складеними первинними документами, що
відображають реальність господарської
операції, яка є підставою для
формування податкового обліку
платника податків.

Згідно з положеннями Податкового
кодексу України існує один випадок не
включення до складу податкового
кредиту витрат по сплаті податку -
відсутність податкової накладної.
Інших підстав для не включення до
складу податкового кредиту витрат по
сплаті податку на додану вартість цим
кодексом не передбачено.

Всі податкові накладні, що
підтверджують здійснення позивачем
вищезазначеної господарської
операції, є в матеріалах справи,
оцінені судом та визнані такими, що
оформлені у відповідності до вимог
чинного законодавства.

Судом з'ясовано, що суми вартості
товарів (послуг) придбаних у ТОВ «Бренд
Строй» (), ПП «Севелітстрой»
() включені позивачем до
складу валових витрат з податку на
прибуток та податкового кредиту
податку на додану вартість за
відповідні податкові періоди.

Проаналізувавши всі матеріали справи
судом встановлено, що відповідачем не
надано суду доказів, що сторони при
оформленні документів мали умисел
направлений на несплату податків.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського
кодексу України учасник господарських
відносин відповідає за порушення
правил ведення господарської
діяльності, якщо не доведено, що ним
вжито усіх залежних від нього заходів
для недопущення господарського
правопорушення.

Припису цієї статті кореспондують
правила, закріплені у статті 18 Закону
України "Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних осіб
-підприємців", відповідно до частини 2
зазначеної статті якщо відомості, які
підлягають внесенню до Єдиного
державного реєстру є достовірними і
були внесені і до нього, то третя особа
може посилатися на них у спорі, як на
достовірні. Третя особа не може
посилатися на них у спорі у разі, якщо
вона знала або могла знати про те, що
такі відомості є недостовірними.

Суд також враховує, що відповідно до
чинного законодавства позивач - ТОВ
"Криммаркет Центр" не зобов'язано та не
має права перевіряти відповідність
законодавству установчих документів
своїх контрагентів по угодах, а також
правильність сплати ними податків.

Суд вважає безпідставними посилання
відповідача, в обґрунтування своїх
висновків, на акт про неможливість
проведення зустрічної звірки, оскільки
відповідно до п. 6 Порядку оформлення
результатів документальних перевірок
з питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства,
затвердженого наказом ДПА України № 984
від 22.12.2010р. та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 12 січня
2011 р. за № 34/18772, факти виявлених
порушень податкового, валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби,
викладаються в акті документальної
перевірки чітко, об'єктивно та в повній
мірі, із посиланням на первинні або
інші документи, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку,
що підтверджують наявність зазначених
фактів.

В той же час Акт про неможливість
проведення зустрічної перевірки, на
який посилається відповідач в
обґрунтування своїх висновків, не
відносяться до первинних або інших
документів, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку
платника податків, що перевіряється,
які достовірно підтверджують
наявність факту порушення.

Також суд зазначає, що встановлені
досудовим слідством по кримінальній
справі дані, які відображені в акті
перевірки відповідачем, не можуть
свідчити про невиконання
господарських операцій між позивачем
та контрагентами, оскільки наведені в
акті перевірки дані не містять
конкретної інформації щодо таких
відносин.

Слід відзначити, що відповідно до
положень ч. 4 ст. 72 КАС України, вирок
суду в кримінальній справі або
постанова суду у справі про
адміністративний проступок, які
набрали законної сили, є обов'язковими
для адміністративного суду, що
розглядає справу про правові наслідки
дій чи бездіяльності особи, щодо якої
ухвалений вирок або постанова суду,
лише в питаннях, чи мало місце діяння та
чи вчинене воно цією особою.

На час розгляду справи суду не наданий
вирок суду по вказаних кримінальних
справах, отже обставини встановлені у
ході досудового слідства судом не
можуть бути прийняті в якості доказів.

Позивач, як платник податків, діяв у
межах діючого законодавства, був не
обізнаний про умисел контрагента та не
відповідає за його звітність. При цьому
слід прийняти до уваги, що позивач не
має права витребувати у контрагента
документи з метою доведення, ким саме
виконувались прийняті ним роботи, або
перевіряти кількість працюючих осіб
контрагента, а відтак у діях позивача
відсутні порушення норм чинного
податкового законодавства з наведених
вище підстав.

Невиконання зобов'язань перед бюджетом
контрагентом позивача є підставою для
застосування заходів відповідальності
виключно до такого контрагенту, і само
по собі не свідчить про порушення
правил оподаткування позивачем.

У зв'язку із цим суд зазначає, що
законодавство України, чинне на час
виникнення спірних відносин, не
ставить виникнення у платника ПДВ
права на податковий кредит в
залежність від дотримання вимог
податкового законодавства іншим
суб'єктом господарювання.

Постановою Вищого адміністративного
суду від 03.04.2013р. № К/9991/38114/12, визначено,
що судова практика вирішення
податкових спорів виходить з
презумпції добросовісності платників
та інших учасників правовідносин у
сфері економіки. У зв'язку з цим
презюмується, що дії платника,
результатом яких є отримання
податкової вигоди, вважаються
економічно виправданими, а відомості,
що містяться у податковій та
бухгалтерській звітності платника, -
достовірні. Подання платником до
контролюючого органу усіх належним
чином оформлених первинних документів,
передбачених податковим
законодавством, з ціллю отримання
податкової вигоди є підставою для її
отримання, якщо податковий орган не
доведе неправдивість, недостовірність
або суперечливість відомостей, що
містяться у таких документах. При
дотриманні контрагентом законодавчо
встановлених вимог щодо оформлення
відповідних документів підстави для
висновку про недостовірність, або
суперечливість відомостей, зазначених
у таких податкових накладних, відсутні,
якщо не встановлені обставини, що
свідчать про обізнаність покупця про
зазначення продавцем недостовірних
відомостей.

Доводи ж податкового органу про
отримання платником необґрунтованої
додаткової вигоди мають ґрунтуватись
на сукупності доказів, що безспірно
підтверджують існування обставин, які
виключають право платника, зокрема, на
формування податкового кредиту. Проте,
будь-які докази в Акті перевірки не
викладені.

Як вбачається з первинних
бухгалтерських документів, наданих до
перевірки, угоди між позивачем та ТОВ
«Бренд Строй» (), ПП
«Севелітстрой» () були
реально виконані сторонами, що зокрема
підтверджується договорами,
податковими накладними, актами
приймання виконаних робіт, довідками
про вартість виконаних робіт,
платіжними дорученнями.

Відповідно до частини першої статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Згідно з частиною другою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Виходячи зі змісту наведеної норми,
саме на податкові органи покладається
обов'язок надати достатні докази на
обґрунтування висновків про порушення
платником податків норм податкового
законодавства, на підставі яких такому
платникові визначено відповідні
грошові зобов'язання.

Всупереч вимогам вказаної норми,
відповідачем належних доказів на
підтвердження доводів правомірності
висновків про порушення позивачем норм
Податкового кодексу України,
викладених в акті перевірки, які
покладено в основу податкового
повідомлення-рішення, на вимогу статті
71 КАС України, суду не надано, як і не
надано інших доказів, на підтвердження
правомірності прийняття оскаржуваних
податкових повідомлень-рішень, якими
позивачу збільшено суму грошових
зобов'язань.

Відповідно п.123.1 ст. 123 Податкового
кодексу України, у разі якщо
контролюючий орган самостійно
визначає суму податкового
зобов'язання, зменшення суми
бюджетного відшкодування та/або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість платника податків на
підставах, визначених п.п. 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4,
54.3.5, 54.3.6 п. 54.3 ст. 54 цього Кодексу, тягне
за собою накладення на платника
податків штрафу в розмірі 25 відсотків
суми визначеного податкового
зобов'язання, завищеної суми
бюджетного відшкодування.

При повторному протягом 1095 днів
визначенні контролюючим органом суми
податкового зобов'язання з цього
податку, зменшення суми бюджетного
відшкодування - тягне за собою
накладення на платника податків штрафу
у розмірі 50 відсотків суми
нарахованого податкового зобов'язання,
завищеної суми бюджетного
відшкодування.

Враховуючи що висновки акту перевірки,
на підставі яких були прийняті спірні
повідомлення-рішення є
необґрунтованими, тобто відсутні і
підставі для застосування штрафних
(фінансових) санкцій.

Таким чином, податкове
повідомлення-рішення № від 18.12.2012
року, яким ТОВ "Криммаркет Центр"
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на прибуток приватних
підприємств за основним платежем у
сумі 618350,00грн. та за штрафними
(фінансовими) санкціями у сумі 117160,75грн.
та податкове повідомлення-рішення
№ від 18.12.2012 року, яким ТОВ
"Криммаркет Центр" зменшено розмір
від'ємного значення суми податку на
додану вартість за червень 2012 року у
сумі 502013,00грн. не можуть бути визнані
такими, що прийняті на підставі та
відповідно до діючого законодавства,
тому позовні вимоги є правомірними,
обґрунтованими і підлягають
задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Суд вважає необхідним стягнути на
користь позивача судовий збір у сумі
2294,00грн.

Керуючись ст.ст. 11, 71, 94, 158, 161-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у м.
Сімферополі АР Крим Державної
податкової служби № від 18.12.2012
року.

3. Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у м.
Сімферополі АР Крим Державної
податкової служби № від 18.12.2012
року.

4.Стягнути на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Криммаркет Центр" () судові
витрати по сплаті судового збору у сумі
2294,00грн. (дві тисячі двісті дев'яносто
чотири гривні) з Державного бюджету
України.

Постанова набирає законної сили через
10 днів з дня її проголошення. Якщо
проголошено вступну та резолютивну
частину постанови або справу
розглянуто у порядку письмового
провадження, постанова набирає
законної сили через 10 днів з дня її
отримання у разі неподання апеляційної
скарги.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду через Окружний
адміністративний суд Автономної
Республіки Крим протягом 10 днів з дня
проголошення. У разі проголошення
вступної та резолютивної частини
постанови або розгляду справи у
порядку письмового провадження,
апеляційна скарга подається протягом 10
днів з дня отримання.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду.

Суддя підпис В.В.Петренко