Справа № 810/3545/13-а
Суддя: Троян Н.М.
Дата ухвалення: 2014-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
810/3545/13-а Головуючий у
1-й інстанції: Василенко Г.Ю.
Суддя-доповідач: Троян Н.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді
- Троян Н.М.,

суддів
- Бужак Н.П., Твердохліб В.А.,

за участю секретаря
- Золотоверх І.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 26 вересня
2013 року у справі за адміністративним
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 до Київської митниці
Міністерства доходів і зборів України
про визнання протиправним та
скасування рішення,-

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 26 вересня
2013 року у задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

Позивач, не погоджуючись із зазначеною
постановою, подав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить суд
скасувати постанову та прийняти нову,
якою позовні вимоги задовольнити.

Згідно до частини четвертої ст. 196
Кодексу адміністративного судочинства
України, неприбуття у судове засідання
сторін або інших осіб, які беруть
участь у справі, належним чином
повідомлених про дату, час і місце
апеляційного розгляду, не перешкоджає
судовому розгляду справи.

Відповідно до частини першої ст. 41
Кодексу адміністративного судочинства
України, у разі неявки у судове
засідання всіх осіб, які беруть участь
у справі, чи якщо відповідно до
положень цього Кодексу розгляд справи
здійснюється за відсутності осіб, які
беруть участь у справі (у тому числі при
розгляді справи в порядку письмового
провадження), фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши матеріали справи та
апеляційну скаргу, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Як свідчать матеріали справи, 18.03.2013
року між ОСОБА_2 та Компанією «Extra Tyre
Company Limited» (Китай) укладено
зовнішньоекономічний договір -
контракт № Е-R13, предметом якого є
поставка шин.

Для проведення митного оформлення
зазначеного товару, 3 червня 2013 року
позивач подав до митного поста
«Святошин» Київської митниці
Міндоходів (Київської обласної
митниці) декларацію митної вартості
товару № 125130005/2013/159030 в якій товар було
заявлено до оформлення за 1 методом
визначення митної вартості товарів - за
ціною договору на загальну суму 144 392,50
грн.

На підтвердження митної вартості
товару позивачем надано митному органу
пакет документів, перелік яких
зазначений в гр.44 митної декларації від
03.06.2013 № 125130005/2013/159030.

Митним органом прийнято рішення про
коригування заявленої митної вартості
від 04.06.2013 № 125130005/2013/610118/2.

Приймаючи рішення про відмову в
задоволенні вимог адміністративного
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що дії відповідача щодо прийняття
картки відмови в прийнятті митної
декларації та рішення митного органу
про корегування митної вартості
товарів є правомірними та такими, що
відповідають нормам чинного
законодавства України.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції з
огляду на таке.

Основним нормативно-правовим актом,
яким врегульовані спірні
правовідносини є Митний кодекс України
від 13.03.2012 року №4495-VI (далі - Митний
кодекс України, МК України).

За змістом частини першої ст. 246 Митного
кодексу України метою митного
оформлення є забезпечення дотримання
встановленого законодавством України
порядку переміщення товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення через митний кордон
України, а також забезпечення
статистичного обліку ввезення на митну
територію України, вивезення за її межі
і транзиту через її територію товарів.

Відповідно до частини першої ст.257
Митного кодексу України, декларування
здійснюється шляхом заявлення за
встановленою формою (письмовою, усною,
шляхом вчинення дій) точних відомостей
про товари, мету їх переміщення через
митний кордон України, а також
відомостей, необхідних для здійснення
їх митного контролю та митного
оформлення. При застосуванні письмової
форми декларування можуть
використовуватися як електронні
документи, так і документи на
паперовому носії.

Згідно частини шостої ст. 264 Митного
кодексу України, митна декларація
приймається для митного оформлення,
якщо вона подана за встановленою
формою, підписана особою, яка її подала,
і перевіркою цієї декларації
встановлено, що вона містить всі
необхідні відомості і до неї додано всі
документи, визначені цим Кодексом. Факт
прийняття митної декларації
засвідчується посадовою особою
митного органу, яка її прийняла, шляхом
проставлення на ній відбитка
відповідного митного забезпечення та
інших відміток (номера декларації, дати
та часу її прийняття тощо), у тому числі
з використанням інформаційних
технологій.

Відповідно до ч.1 ст.49 МК України,
визначено, митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно 2.ст. 52 МК України, декларант або
уповноважена ним особа, які заявляють
митну вартість товару, зобов'язані:
подавати митному органу достовірні
відомості про визначення митної
вартості, які повинні базуватися на
об'єктивних, документально
підтверджених даних, що піддаються
обчисленню.

За приписами ст. 54 Митного кодексу
України, контроль правильності
визначення митної вартості товарів
здійснюється митним органом під час
проведення митного контролю і митного
оформлення шляхом перевірки числового
значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення
митної вартості товарів за основним
методом - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється митним органом
шляхом перевірки розрахунку,
здійсненого декларантом, за
відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 цього
Кодексу. За результатами здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості товарів митний орган
визнає заявлену декларантом або
уповноваженою ним особою митну
вартість чи приймає письмове рішення
про її коригування відповідно до
положень ст. 55 цього Кодексу.

Відповідно до п.5.ст.54 МК України, митний
орган з метою здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості товарів має право:1)
упевнюватися в достовірності або
точності будь-якої заяви, документа чи
розрахунку, поданих для цілей
визначення митної вартості; 2) у
випадках, встановлених цим Кодексом,
письмово запитувати від декларанта або
уповноваженої ним особи встановлені
статтею 53 цього Кодексу додаткові
документи та відомості, якщо це
необхідно для прийняття рішення про
визнання заявленої митної вартості;3) у
випадках, встановлених цим Кодексом,
здійснювати коригування заявленої
митної вартості товарів; 4) проводити в
порядку, визначеному статтями 345 - 354
цього Кодексу, перевірки правильності
визначення митної вартості товарів
після їх випуску; 5) звертатися до
митних органів інших країн із запитами
щодо надання відомостей, необхідних
для підтвердження достовірності
заявленої митної вартості; 6)
застосовувати інші передбачені цим
Кодексом форми митного контролю.

Судом першої інстанції встановлено,
для проведення митного оформлення
зазначеного товару, 3 червня 2013 року
позивач подав до митного поста
«Святошин» Київської митниці
Міндоходів (Київської обласної
митниці) декларацію митної вартості
товару № 125130005/2013/159030 в якій товар -
«Покришки для
вантажно-розвантажувальних машин,
гумові пневматичні нові» було заявлено
до оформлення за 1 методом визначення
митної вартості товарів - за ціною
договору на загальну суму 144 392, 50 грн.

Митний орган може вимагати, а декларант
має надати лише належні документи для
перевірки та підтвердження
правильності зазначеної митної
вартості товару. Дана правова позиція
підтверджується постановою Верховного
суду України від 10.04.2012 року у справі
№К-20026/10 в якій визначено, що «надання
неналежних документів не може
вважатися виконанням вимог Митниці
щодо підтвердження митної вартості
товарів».

Відтак, митні органи мають виключну
компетенцію в питаннях перевірки та
контролю правильності обчислення
декларантом митної вартості, зокрема,
при здійсненні перевірки правильності
визначення митної вартості товару та
наявності впливу на його ціну факту
пов'язаності продавця і покупця, а
також, як наслідок, упевнюватися в
достовірності або точності будь-якої
заяви, документа чи розрахунку, поданих
для цілей визначення митної вартості
та запитувати додаткові документи та
відомості.

Перелік документів, які подаються
декларантом або уповноваженою ним
особою для підтвердження заявленої
митної вартості товару, визначений ч. 2
ст. 53 Митного кодексу України, а саме: 1)
декларація митної вартості, що
подається у випадках, визначених у
частинах п'ятій і шостій статті 52 цього
Кодексу, та документи, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості, на підставі яких проводився
розрахунок митної вартості;2)
зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу);4) якщо
рахунок сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару;5) за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;6)
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів;7) копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню;8) якщо здійснювалося
страхування, - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування.У випадках,
встановлених Кодексом, митний орган
має право запитувати у декларанта або
уповноваженої ним особи додаткові
документи, визначені частинами третьою
- четвертою ст. 53 цього Кодексу.

За правилами пункту 3 ст.53 Митного
кодексу, у разі якщо документи,
зазначені у частині другій цієї статті,
містять розбіжності, наявні ознаки
підробки або не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари, декларант або
уповноважена ним особа на письмову
вимогу митного органу зобов'язані
протягом 10 календарних днів надати (за
наявності) такі додаткові документи:1)
договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається;2) рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом);3)
рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту);4) виписку з бухгалтерської
документації;5) ліцензійний чи
авторський договір покупця, що
стосується оцінюваних товарів та є
умовою продажу оцінюваних товарів;6)
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару;7) копію
митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

Частиною 4 ст. 53 Митного кодексу України
передбачено, що у разі якщо митний
орган має обґрунтовані підстави
вважати, що існуючий взаємозв'язок між
продавцем і покупцем вплинув на
заявлену декларантом митну вартість,
декларант або уповноважена ним особа
на письмову вимогу митного органу, крім
документів, зазначених у частинах
другій та третій цієї статті, подає (за
наявності) такі документи:1) виписку з
бухгалтерських та банківських
документів покупця, що стосуються
відчуження оцінюваних товарів,
ідентичних та/або подібних
(аналогічних) товарів на території
України;2) довідкову інформацію щодо
вартості у країні-експортері товарів,
що є ідентичними та/або подібними
(аналогічними) оцінюваним товарам;3)
розрахунок ціни (калькуляцію).

Згідно змісту графи 33 оскаржуваного
рішення митна вартість імпортованих
товарів не може бути визначена за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції):
документи, зазначені у частині 2 ст. 53
МКУ не містять всіх даних відповідно до
обраного декларантом методу
визначення митної вартості, неподання
основних документів, які підтверджують
відомості про заявлену митну вартість
товарів (згідно з переліком та
відповідно до умов, наведених у ст53
МКУ); невідповідність обраного
декларантом або уповноваженою ним
особою методу визначення митної
вартості товару, умовам наведеним у
главі 9 цього Кодексу, у митного органу
наявна інформація щодо числових
значень складових митної вартості та
інших умов, що могли вплинути на ціну
товарів яка призвела до виникнення
сумнівів у правильності визначення
митної вартості.

На підставі вищевикладених норм,
відповідачем під час контролю за
правильністю визначення митної
вартості була проаналізована
інформація, що містилась у
товаросупровідних документах, наданих
до митного оформлення, цінова
інформація на подібні/ідентичні
товари, що ввозились на митну територію
України, після аналізу яких виникли
сумніви стосовно заявленої
декларантом митної вартості.

Зважаючи на наведене вище,
керуючись статтею 53 Митного кодексу
України, 22.10.2012 року митний орган
витребував у позивача наступні
додаткові документи: договір з третіми
особами, пов'язаний з договором про
поставку товарів, митна вартість яких
визначається, рахунки про здійснення
платежів третім особам на користь
продавця, прайс-лист фірми-виробника,
копію митної декларації країни
відправлення, відповідну
бухгалтерську документацію (видаткові
накладні).

Дані вимоги зазначені у письмовому
вигляді на зворотному боці декларації
митної вартості № /2013/159030, про що
повідомлено під підпис декларанта
03.06.2013, який в подальшому заявив про
неможливість надання витребовуваних
документів у зв'язку із об'єктивними
причинами.

Також відповідачем було проведено
процедуру консультації з декларантом,
по застосуванню другорядних методів
визначення митної вартості товарів,
але позивач не скористався правом
надати митному органу витребувані
додаткові документи, про що свідчить
надпис про неможливість надати
додаткових документів, на зворотній
стороні аркушу декларації митної
вартості товарів.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Митного кодексу
України рішення про коригування
заявленої митної вартості товарів, які
ввозяться на митну територію України з
поміщенням у митний режим імпорту,
приймається митним органом у письмовій
формі під час здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості цих товарів як до, так і після
їх випуску, якщо митним органом у
випадках, передбачених частиною шостою
статті 54 цього Кодексу, виявлено, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі, невірно визначено митну
вартість товарів.

Протягом 80 днів з дня випуску товарів
декларант або уповноважена ним особа
може надати митному органу додаткові
документи для підтвердження заявленої
ним митної вартості товарів, що
декларуються. (п.8 ст.55 МК України).

Беручи до уваги виключну компетенцію
митних органів в питаннях перевірки та
контролю правильності обчислення
декларантом митної вартості, право
упевнюватися в достовірності або
точності будь-якої заяви, документа чи
розрахунку, поданих для цілей
визначення митної вартості, відповідач
мав право вимагати надання позивачем
додаткових документів.

Відповідно до ч.1. ст.57 МК України,
визначення митної вартості товарів,
які ввозяться в Україну відповідно до
митного режиму імпорту, здійснюється
за такими методами:1) основний - за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції);2)
другорядні:а) за ціною договору щодо
ідентичних товарів;б) за ціною договору
щодо подібних (аналогічних) товарів;в)
на основі віднімання вартості;г) на
основі додавання вартості (обчислена
вартість);ґ) резервний.б) за ціною
договору щодо подібних (аналогічних)
товарів;в) на основі віднімання
вартості;г) на основі додавання
вартості (обчислена вартість);ґ)
резервний.

Метод визначення митної вартості
товарів за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні. (п.2 ст.58 МК України).

Згідно п.2. ст.59 Митного кодексу, при
застосуванні цього методу визначення
митної вартості за основу береться
прийнята митним органом вартість
операції з ідентичними товарами з
дотриманням умов, зазначених у цій
статті. При цьому під ідентичними
розуміються товари, однакові за всіма
ознаками з оцінюваними товарами, у тому
числі за такими, як:1) фізичні
характеристики;2) якість та репутація
на ринку;3) країна виробництва;4)
виробник.

Враховуючи, що позивачем у
встановленому порядку не підтверджено
заявлену митну вартість товару, як того
вимагає закон, а саме: не усунення
невідповідності обраного декларантом
або уповноваженою ним особою методу
визначення митної вартості товару
умовам, наведеним у главі 9 цього
Кодексу, беручи до уваги наявну у
митниці цінову інформацію та вимоги ст.
58 Митного кодексу України, застосувати
перший метод визначення митної
вартості було неможливо.

Відтак, судом апеляційної інстанції
встановлено неможливість застосування
відповідачем при визначенні митної
вартості товару першого, другого,
третього, четвертого та п'ятого
методів, оскільки позивачем не було
надано документів, які були визначені
митним органом у ході митних
консультацій, саме тому відповідачем
було застосовано шостий (резервний)
метод визначення митної вартості.

На підставі викладеного, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про правомірність
прийняття спірного рішення, а тому
відсутні підстави для скасування
рішення № 125130005/2013/610118/2 від 04.06.2013
Київської митниці Міндоходів
(Київської обласної митниці) про
коригування митної вартості.

Таким чином, колегія суддів дійшла до
висновку про те, що судом першої
інстанції було вірно встановлено
фактичні обставини справи, правильно
застосовано норми матеріального та
процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції, тому
підстав для задоволення апеляційної
скарги та скасування постанови суду не
вбачається.

Відповідно до статті 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Приймаючи до уваги те, що судом
першої інстанції правильно
встановлені обставини справи, судове
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
висновки суду доводами апелянта не
спростовані, колегія суддів дійшла
висновку про відсутність правових
підстав для задоволення апеляційної
скарги.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 195, 196, 198, 202,
205, 207, 212, 254 КАС України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а постанову Київського
окружного адміністративного суду від 26
вересня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
в порядку та строки, передбачені ст. 212
КАС України.

Головуючий суддя:
Н.М. Троян

Судді:
Н.П. Бужак,

В.А. Твердохліб

.

Головуючий суддя
Троян Н.М.

Судді:
Бужак Н.П.

Твердохліб В.А.