Справа № 2а-5408/11/0109
Суддя: Ситников О.Ф.
Дата ухвалення: 2014-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" лютого 2014 р. м. Київ
К/9991/4560/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Ситникова О.Ф.(суддя-доповідач),

Весельської Т.Ф.,

Малиніна В.В.,

провівши попередній розгляд
адміністративної справи за позовом
Прокурора м. Сімферополя
Автономної Республіки Крим в інтересах
Сімферопольського міського центру
зайнятості Автономної Республіки Крим
до ОСОБА_4 про стягнення грошових
коштів за касаційною скаргою
Сімферопольського міського центру
зайнятості Автономної Республіки Крим
на постанову Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 13 грудня 2011 року, -

ВСТАНОВИВ:

Прокурор м. Сімферополя Автономної
Республіки Крим в інтересах
Сімферопольського міського центру
зайнятості Автономної Республіки Крим
звернувся до Севастопольського
апеляційного адміністративного суду з
адміністративним позовом про
стягнення з ОСОБА_4 безпідставно
отриманої допомоги по безробіттю.

Постановою Київського районного суду
м. Сімферополя Автономної Республіки
Крим від 01 червня 2011 року у задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

Постановою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 13 грудня 2011 року скасовано
постанову Київського районного суду м.
Сімферополя Автономної Республіки
Крим від 01 червня 2011 року та прийнято
нову про відмову у задоволенні позову,
з підстав порушення судом першої
інстанції предметної підсудності,
встановленої ч. 2 ст. 18 КАС України.

Позивач, Сімферопольський міський
центр зайнятості Автономної
Республіки Крим не погодився з
постановою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 13 грудня 2011 року і звернувся до суду
з касаційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення судів попередніх
інстанцій та ухвалити нове, яким
задовольнити позовні вимоги,
посилаючись на порушення норм
матеріального права, що призвело до
ухвалення незаконних судових рішень.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, суд, в межах ст. 220 КАС України,
прийшов до висновку про залишення
касаційної скарги без задоволення з
таких підстав.

Судом апеляційної інстанції
встановлені наступні обставини:

На підставі заяви відповідача від 05
грудня 2007 року відповідачу з 12 грудня
2007 року був наданий статус
безробітного та призначена виплати
допомога по безробіттю. 23 лютого 2009
року відповідач був знятий з обліку у
Сімферопольському міському центрі
зайнятості у якості безробітного у
зв'язку із невідвідуванням центру
зайнятості протягом 30 і більше
календарних днів.

Суть спірних правовідносин полягає у
тому, що 30 липня 2008 року між ОСОБА_4 та
КРП «Видавництво «Кримучпедгіз» був
укладений договір № З на видавництво
підручника строком З роки. На підставі
вказаного договору відповідачу був
сплачений видавництвом авторський
гонорар у сумі 336,49 грн. платіжним
дорученням від 03 грудня 2008 року за № 267.
Оскільки відповідачем був укладений
договір цивільно-правового характеру,
позивач вважає, що відповідач
неправомірно отримував допомогу по
безробіттю за період з дати укладення
договору по час зняття відповідача з
обліку.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суди попередніх інстанцій
дійшли висновку про необґрунтованість
позовних вимог, так як відповідач не
приховувала та не надавала неправдивих
відомостей до Центру зайнятості щодо
її зайнятості на час надання статусу
безробітного та виплаті допомоги.

З таким висновком суду погоджується і
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України з
огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», застраховані
особи, визнані у встановленому порядку
безробітними, які протягом 12 місяців,
що передували початку безробіття,
працювали на умовах повного або
неповного робочого дня (тижня) не менше
26 календарних тижнів та сплачували
страхові внески, мають право на
допомогу по безробіттю залежно від
страхового стажу.

Визначення осіб, які вважаються
безробітними надано в ст. 2 Закону
України «Про зайнятість населення»
відповідно до якої, безробітними
визнаються працездатні громадяни
працездатного віку, які через
відсутність роботи не мають заробітку
або інших передбачених законодавством
доходів і зареєстровані у державній
службі зайнятості як такі, що шукають
роботу, готові та здатні приступити до
підходящої роботи. Безробітними
визнаються також інваліди, які не
досягли пенсійного віку, не працюють та
зареєстровані як такі, що шукають
роботу. Дана норма кореспондує з
положеннями викладеними п. 11 Порядку
реєстрації, перереєстрації та ведення
обліку громадян, які шукають роботу, і
безробітних, затвердженого постановою
КМ України від 14 лютого 2007 р. № 219.

Відповідно до ч. 3 ст. 1 Закону України
«Про зайнятість населення», громадяни,
які самостійно забезпечують себе
роботою, включаючи підприємців, осіб,
зайнятих індивідуальною трудовою
діяльністю, відносяться до зайнятого
населення.

З наведених вище правових положень
випливає, що право на допомогу по
безробіттю мають виключно громадяни,
які визнані в установленому порядку
безробітними. При цьому, безробітними
вважаються ті громадяни працездатного
віку, які через відсутність роботи не
мають заробітку. Тобто для визнання
особи безробітною обов'язковим є
наявність двох умов, відсутність
роботи та заробітку.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та вбачається з матеріалів
справи, роботи з написання підручника
були виконані відповідачем сумісно із
іншими авторами ще у 2003 році і лише у 2008
році підручник був виданий. Тобто, на
час виплати авторського гонорару за
видання підручника відповідача не
можна вважати зайнятою особою.

Відповідно до ч. 3 статті 36 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття» сума виплаченого
забезпечення та вартості наданих
соціальних послуг застрахованій особі
внаслідок умисного невиконання нею
своїх обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач не приховувала та не
надавала неправдивих відомостей до
Центру зайнятості щодо зайнятості на
час надання статусу безробітного.

Відповідно до п. 6.2. Порядку надання
допомоги по безробіттю, у тому числі
одноразової її виплати для організації
безробітними підприємницької
діяльності, затвердженого наказом
Мінпраці, від 20.11.2000, № 307, допомога по
безробіттю призначається на підставі
особистої заяви безробітного, довідки
(довідок) про середню заробітну плату
(дохід) за останнім місцем (декількома
місцями) роботи чи служби, трудової
книжки, військового квитка, копії
цивільно-правового договору, за
пред'явленням, у разі наявності,
свідоцтва про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування та
паспорта або іншого документа, що
посвідчує особу.

Якщо під час одержання допомоги по
безробіттю безробітний своєчасно не
подав відомості про обставини, що
впливають на умови її виплати, у тому
числі встановлені під час
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплати матеріального
забезпечення, з безробітного
стягується сума виплаченої допомоги по
безробіттю з моменту виникнення цих
обставин за п.6.14 вказаного порядку.

Оскільки жодних доказів того, що
відповідач зловживала своїми правами
або умисно не виконувала свій обов'язок
щодо подання відповідних відомостей
які впливають на умови виплати їй
забезпечення та надання соціальних
послуг судами не встановлено, то
колегія суддів погоджується з
необґрунтованістю позовних вимог про
стягнення з ОСОБА_4 безпідставно
отриманої допомоги по безробіттю.

Виходячи з наведеного, рішення суду
апеляційної інстанції відповідає
дійсним обставинам справи та ухвалене
з дотриманням норм матеріального та
процесуального права, доводи
касаційної скарги не спростовують
висновків суду, тому підстави для його
скасування суд не вбачає.

Відповідно до вимог ст. 224 КАС України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень
норм матеріального і процесуального
права при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст.220, 220-1, 223, 224, 231 КАС
України суд, -

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу Сімферопольського
міського центру зайнятості Автономної
Республіки Крим залишити без
задоволення, а постанову
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 13 грудня 2011
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі та
оскарженню не підлягає.

Судді О.Ф.
Ситников

Т.Ф.
Весельська

В.В. Малинін