Справа № 123/12720/13-а
Суддя: Щепанська Ольга Анатоліївна
Дата ухвалення: 2014-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Постанова

Іменем України

Справа № 123/12720/13-а

04.02.14 м. Севастополь

Севастопольський
апеляційний адміністративний суд у
складі колегії суддів:

головуючого судді Щепанської О.А.,

суддів Кондрак Н.Й. ,

Кобаля М.І.

розглянувши апеляційну скаргу
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
постанову Київського районного суду м.
Сімферополя (суддя Тонкоголосюк О.В.)
від 04.12.13 у справі № 123/12720/13-а,

за позовом ОСОБА_2 (АДРЕСА_1)

до Управління Пенсійного фонду України
в Київському районі м. Сімферополя АР
Крим (вул. Київська, 125-б, м. Сімферополь,
Автономна Республіка Крим, 95034)

про визнання дій неправомірними та
зобов'язання до вчинення певних дій,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Київського районного суду
м. Сімферополя від 04.12.2013 в позові
ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду
України в Київському районі м.
Сімферополя АР Крим про визнання дій
неправомірними та зобов'язання до
вчинення певних дій відмовлено в
повному обсязі.

Не погодившись з рішенням суду, позивач
звернувся з апеляційною скаргою, в якій
просить скасувати постанову
Київського районного суду м.
Сімферополя від 04.12.2013 та прийняти нове
рішення про задоволення позову.

Ухвалою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 20.12.2013 відкрито апеляційне
провадження за апеляційною скаргою
ОСОБА_2, проведено необхідні підготовчі
дії, передбачені статтею 190 Кодексу
адміністративного судочинства
України, які достатні для закінчення
підготовки та призначення справи до
апеляційного розгляду.

Ухвалою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 20.12.2013 закінчено підготовку та
призначено справу до апеляційного
розгляду.

Відповідно до пункту 2 частини першої
статті 197 Кодексу адміністративного
судочинства України суд апеляційної
інстанції може розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами, якщо
справу може бути вирішено на основі
наявних у ній доказів, у разі
неприбуття жодної з осіб, які беруть
участь у справі, у судове засідання,
хоча вони були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового засідання.

У судове засідання 04.02.2014 сторони, їх
представники не з'явились, про дату, час
та місце апеляційного розгляду справи
повідомлені в встановленому законом
порядку.

Суд, керуючись положеннями пункту 2
частини першої статті 197 Кодексу
адміністративного судочинства
України, визнав за можливе перейти до
письмового провадження по справі.

Розпорядженням голови
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 04.02.2014 року
у складі судової колегії було
здійснено заміну судді Горошко Н.П. на
суддю Кобаля М.І.

Судова колегія, розглянувши справу в
порядку статей 195, 197 Кодексу
адміністративного судочинства
України, обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування судом норм
матеріального та процесуального права,
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_2 звернувся до суду з
адміністративним позовом, в
обгрунтування якого зазначавє, що він з
2002 року отримую пенсію за вислугою
років відповідно до ст.50-1 Закону
України «Про прокуратуру» в розмірі 90%
від суми заробітку.

Так, 11.10.2013 року позивач звернувся з
заявою до Управління Пенсійного фонду
України в Київському районі м.
Сімферополя АР Крим, про перерахунок
пенсії, додавши довідку про заробітну
плату № 18-ф-248 від 11.10.2013 року, згідно з
якою він працював на посаді Кримського
транспортного прокурора прокуратури
АР Крим та заробітна плата станом на
14.06.2012 року складала 8459,90грн.

На підставі цієї заяви відповідачем
було прийняте рішення від 21.10.2013 року
про відмову в проведені перерахунку
пенсії на підставі Закону України «Про
прокуратуру», який набрав чинності з
01.10.2011 року з урахуванням змін, внесених
Законом України від 08.07.2011 року за №
3668-УІ «Про заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи».

Оскільки розмір пенсії позивача при
призначенні у 2002 року склав 90% від
заробітної плати виходячи з трудового
стажу, то Управління пенсійного фонду
України в Київському районі м.
Сімферополя при розгляді заяви про
перерахунок пенсії вийшло за межі
вимог щодо перерахунку пенсії в
частині застосування ст. 50-1 Закону
України «Про прокуратуру» (в редакції
Закону №3668-УІ (3668-17) від 08.07.2011 року,
чинної з 01.10.2011 року), оскільки пенсія
була призначена позивачу відповідно до
ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру»
від 05 листопада 1991 року № 1789-ХII та
складала 90% від суми заробітку.

Враховуючи вищевикладене, позивач
просив визнати неправомірними дії
Управління Пенсійного фонду України в
Київському районі м. Сімферополя АР
Крим, щодо відмови у перерахунку
розміру його пенсії за вислугою років.
Та просив зобов'язати Управління
Пенсійного фонду України в Київському
районі м. Сімферополя АР Крим
здійснити перерахунок пенсії з 01.07.2012
року ти виплату належної суми на
підставі довідки прокуратури АР Крим
від 11.10.2012 року №18-ф-248 відповідно до ст.
ст. 50-1 Закону України «Про
прокуратуру», в редакції 05.11.1991 року,
виходячи з 90% розміру місячного
заробітку за відповідною посадою з
01.07.2012 року.

Судова колегія апеляційної інстанції
не погоджується з висновком суду
першої інстанції про відмову у
задоволенні позовних вимог, виходячи з
наступного.

Умови та порядок пенсійного
забезпечення прокурорів та слідчих
визначено статтею 50-1 Закону № 1789-ХІІ.
Редакція зазначеної статті
змінювалась.

Так, відповідно до частини першої
статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ в редакції, що
діяла на час призначення пенсії
позивачу, прокурори і слідчі зі стажем
роботи не менше 20 років, у тому числі зі
стажем роботи на посадах прокурорів і
слідчих прокуратури не менше 10 років,
мають право на пенсійне забезпечення
за вислугу років незалежно від віку.
Пенсія призначається в розмірі 80
відсотків від суми їхньої місячної
(чинної) заробітної плати, до котрої
включаються всі види оплати праці, на
які нараховуються страхові внески,
одержуваної перед місяцем звернення за
призначенням пенсії. За кожен повний
рік роботи понад 10 років на цих посадах
пенсія збільшується на 2 відсотки, але
не більше 90 відсотків від суми
місячного (чинного) заробітку."

Законом № 3668-УІ, який набрав чинності з
1 жовтня 2011 року, внесено зміни до
статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ, зокрема
змінено у відсотках розмір пенсії за
вислугу, років, яка призначається
прокурорам і слідчим у разі реалізації
ними такого права.

Так, відповідно до статті 50-1 Закону №
1789-ХІІ у редакції Закону № 3668-УІ
прокурори і слідчі мають право на
пенсійне забезпечення за вислугу років
незалежно від віку за наявності на день
звернення вислуги років. Пенсія
призначається в розмірі 80 відсотків
від суми їхньої місячної (чинної)
заробітної плати, до якої включаються
всі види оплати праці, з якої було
сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а до 1 січня 2011
року - страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, одержуваної перед місяцем
звернення за призначенням пенсії.

Таким чином, з 1 жовтня 2011 року
положення частини першої статті 50-1
Закону № 1789-ХІІ щодо призначення
прокурорам і слідчим пенсії за вислугу
років у розмірі не більше 90 відсотків
від суми місячного (чинного) заробітку
втратили чинність у зв'язку з внесенням
змін до редакції цієї статті Законом №
3668-УІ.

Разом з тим підстави та порядок
перерахунку пенсій прокурорам
регулюють частини тринадцята,
вісімнадцята статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ,
положення яких щодо перерахунку пенсії
у зв'язку із прийняттям Закону № 3668-УІ
змін не зазнали (змінилась лише
нумерація частин цієї статті).

Так, відповідно до частини тринадцятої
статті 50-1 Закону №1789-ХІІ обчислення
(перерахунок) пенсій провадиться за
документами пенсійної справи та
документами, додатково поданими
пенсіонерами, виходячи з розміру
місячного заробітку за відповідною
посадою, з якої особа вийшла на пенсію,
станом на час звернення за
призначенням або перерахунком.

Згідно з частиною вісімнадцятою статті
50-1 Закону №1789-ХІІ призначені
працівникам прокуратури пенсії
перераховуються у зв'язку з
підвищенням заробітної плати
відповідних категорій
прокурорсько-слідчих працівників.
Перерахунок призначених пенсій
провадиться з першого числа місяця, що
йде за місяцем, у якому настали
обставини, що тягнуть за собою зміну
розміру пенсії. Якщо при цьому
пенсіонер набув права на підвищення
пенсії, різницю в пенсії за минулий час
може бути виплачено йому не більш як за
12 місяців. Перерахунок пенсій
провадиться з урахуванням фактично
отримуваних працівником виплат і умов
оплати праці, що існували на день його
звільнення з роботи.

Враховуючи наведене, колегія суддів
апеляційної інстанції вважає, що при
перерахунку пенсії працівникам
прокуратури має застосовуватися норма,
що визначає розмір пенсії у відсотках,
яка діяла на момент призначення пенсії,
а тому дійшла такого правового
висновку: внесені Законом № 3668-УІ зміни
до статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ щодо
розміру пенсії у відсотках стосуються
порядку призначення пенсії прокурорам
і слідчим у разі реалізації ними права
на пенсійне забезпечення, а не
перерахунку вже призначеної пенсії.
Процедури призначення та перерахунку
пенсії різні за змістом і механізмом їх
проведення. Нормами, які визначають
механізм проведення перерахунку
пенсії за вислугу років прокурорам є
частини тринадцята, вісімнадцята
статті 50-1 Закону № 178.9-ХП, які змін у
зв'язку із прийняттям Закону № 3668-УІ не
зазнали.

Крім того, вирішуючи питання про
застосування цього Закону в часі,
колегія суддів виходить із того, що
згідно зі статтею 22 Конституції
України закріплені нею права і свободи
не є вичерпними, гарантуються і не
можуть бути скасовані. При прийнятті
нових законів або внесенні змін до
чинних законодавчих актів не
допускається звуження змісту та обсягу
існуючих прав і свобод.

Більше того, судова колегія
апеляційної інстанції вважає за
необхідне вказати, що Конституційний
Суд України неодноразово розглядав
питання, пов'язані з реалізацією права
на соціальний захист, і сформулював
правову позицію, згідно з якою
Конституція України виокремлює певні
категорії громадян України, що
потребують додаткових гарантій
соціального захисту з боку держави. До
них, зокрема, належать громадяни, які
відповідно до статті 17 Конституції
України перебувають на службі у
військових формуваннях та
правоохоронних органах держави,
забезпечуючи суверенітет і
територіальну цілісність України, її
економічну та інформаційну безпеку, а
саме: у Збройних Силах України, органах
Служби безпеки України, міліції,
прокуратури, охорони державного
кордону України, податкової міліції,
Управління державної охорони України,
державної пожежної охорони, Державного
департаменту України з питань
виконання покарань тощо (рішення
Конституційного Суду України від 6
липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо
права на пільги та від 20 березня 2002 року
№ 5-рп/2002 у справі щодо пільг,
компенсацій і гарантій).

Так, у зазначених рішеннях
Конституційний Суд України вказав, що
необхідність додаткових гарантій
соціальної захищеності цієї категорії
громадян як під час проходження служби,
так і після її закінчення зумовлена
насамперед тим, що служба у Збройних
Силах України, інших військових
формуваннях та правоохоронних органах
держави пов'язана з ризиком для життя і
здоров'я, підвищеними вимогами до
дисципліни, професійної придатності,
фахових, фізичних, вольових та інших
якостей. Це повинно компенсуватися
наявністю підвищених гарантій
соціальної захищеності, тобто
комплексу організаційно-правових
економічних заходів, спрямованих на
забезпечення добробуту саме цієї
категорії громадян як під час
проходження служби, так і після її
закінчення.

Виходячи із висловленого у рішеннях
Конституційного Суду України
розуміння сутності соціальних
гарантій працівників правоохоронних
органів, зокрема працівників
прокуратури, зміст та обсяг досягнутих
ними соціальних гарантій не може бути
звужено шляхом внесення змін до
законодавства.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов помилкового висновку, що
позовні вимоги є необґрунтованими та
не підлягаючими задоволенню.

Разом з цим, відповідно до частини 13 ст.
50-1 Закону № 1789-ХІІ, обчислення
(перерахунок) пенсій провадиться за
документами пенсійної справи та
документами, додатково поданими
пенсіонерами, виходячи з розміру
місячного заробітку за відповідною
посадою, з якої особа вийшла на пенсію,
станом на час звернення за
призначенням або перерахунком.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач 11.10.2013 звернувся з заявою до
Управління Пенсійного фонду України в
Київському районі м. Сімферополя АР
Крим за перерахунком пенсії.

До заяви була додана довідка
Прокуратури Автономної Республіки
Крим №18ф-248 від 11.10.2013.

Рішенням Управління Пенсійного фонду
України в Київському районі м.
Сімферополя АР Крим №6/5445 від 21.10.2013
позивачу було відмовлено у перерахунку
пенсії у зв'язку з недоцільністю.

Відтак, судова колегія апеляційної
інстанції вважає за необхідне вказати,
що керуючись нормами частини 13 ст. 50-1
Закону № 1789-ХІІ, період здійснення
перерахунку пенсії ОСОБА_2 починається
з 11.10.2013 року та виплату належної суми
на підставі довідки прокуратури АР
Крим від 11.10.2013 №18-ф-248 відповідно до
вимог Закону України "Про прокуратуру"
у редакції від 05.11.1991 №1789-XII, виходячи з
90% розміру місячного заробітку за
відповідною посадою з 11.10.2013 року, тобто
з часу звернення позивача за
призначенням або перерахунком пенсії.

Правова оцінка, яку суд першої
інстанції дав обставинам справи,
суперечить вимогам процесуального і
матеріального права, а доводи
апеляційної скарги щодо їх
неправильного застосування є
обґрунтованими.

Судове рішення не є законним і
обґрунтованим та може бути скасовано з
підстав, що наведені в апеляційній
скарзі.

Все вищенаведене дає судовій колегії
право для висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню, а
постанова суду першої інстанції -
скасуванню.

Керуючись частиною третьою статті 24,
статтями 160, 167, частиною першою статті
195, статтею 196, пунктом 3 частини першої
статті 198, пунктом 4 частини першої
статті 202, статтями 207, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

2. Постанову Київського районного суду
м. Сімферополя (суддя Тонкоголосюк О.В.)
від 04.12.13 у справі № 123/12720/13-а -
скасувати.

3. Прийняти нову постанову.

4. Позовні вимоги задовольнити
частково.

5. Визнати дії Управління Пенсійного
фонду України в Київському районі м.
Сімферополя АР Крим щодо відмови у
перерахунку розміру пенсії ОСОБА_2 за
вислугу років - неправомірними.

6. Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Київському районі м.
Сімферополя АР Крим здійснити
перерахунок пенсії ОСОБА_2 з 11.10.2013 року
та виплату належної суми на підставі
довідки прокуратури АР Крим від 11.10.2013
№18-ф-248 відповідно до вимог Закону
України "Про прокуратуру" у редакції
від 05.11.1991 №1789-XII, виходячи з 90% розміру
місячного заробітку за відповідною
посадою з 11.10.2013 року.

7. В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення згідно з частиною
п'ятою статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанову може бути оскаржено в
порядку статті 212 Кодексу
адміністративного судочинства
України, згідно з якою касаційна скарга
на судові рішення подається
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції, крім випадків,
передбачених цим Кодексом, а в разі
складення ухвали в повному обсязі
відповідно до статті 160 цього Кодексу -
з дня складення ухвали в повному
обсязі.

Головуючий суддя підпис
О.А.Щепанська

Судді підпис Н.Й.
Кондрак

підпис М.І. Кобаль

З оригіналом згідно

Головуючий суддя
О.А.Щепанська