Справа № 826/18786/13-а
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2014-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Погрібніченка І.М.,
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справуза
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «СОФІТ-ЛЮКС»до1.
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів, 2. Головного управління
Державної казначейської служби
України у місті Києвіпроскасування
рішення про коригування митної
вартості товарів від 05 вересня 2013 року
№ 100250000/2013/600658/2 та стягнення надмірно
сплачених коштів, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «СОФІТ-ЛЮКС» (далі -
ТОВ «СОФІТ-ЛЮКС», позивач) звернулось
до Окружного адміністративного суду м.
Києва з адміністративним позовом про:

- скасування рішення Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
про коригування митної вартості
товарів від 05 вересня 2013 року №
100250000/2013/600658/2;

- стягнення з Державного бюджету
України на користь ТОВ «СОФІТ-ЛЮКС»
надміру сплачених коштів у розмірі 37 514,
94 грн., з яких: державного мита - 4 768, 85
грн. та ПДВ - 32 746, 09 грн.

В обґрунтування позовних вимог
позивач зазначає, що відповідачем 1
було помилково застосовано резервний
метод визначення митної вартості
товарів та необґрунтовано винесено
рішення про коригування митної
вартості товарів, оскільки позивачем
були надані всі наявні документи, що
підтверджують заявлену митну вартість
товарів.

А тому, на думку позивача, рішення
відповідача 1 про коригування митної
вартості товарів від 05 вересня 2013 року
№ 100250000/2013/600658/2 підлягає скасуванню.

Окрім цього, ТОВ «СОФІТ-ЛЮКС»
вважає, що йому має бути повернено суму
надміру сплачених коштів у розмірі 37 514,
94 грн.

В судових засіданнях представник
позивача позовні вимоги підтримав та
просив їх задовольнити.

Відповідач 1 - Київська
міжрегіональна митниця Міндоходів в
своїх запереченнях просила суд в
задоволенні адміністративного позову
ТОВ «СОФІТ-ЛЮКС» повністю відмовити,
оскільки при винесенні рішення діяв в
рамках чинного законодавства України.

Відповідач 2 - Головне управління
Державної казначейської служби
України у місті Києві в своїх
запереченням зазначив, що повернення
надмірно сплачених платежів можливе
при наявності встановленого факту
надмірної сплати коштів. Крім того,
зазначив, що чинним законодавством
чітко визначено механізм повернення
платникам податків коштів, що
обліковуються на відповідних рахунках
митного органу чи помилково та/або
надмірно сплачених до бюджету.
Враховуючи вищевикладене, а також ту
обставину, що управлінням не
допускалось жодних порушень законних
інтересів товариства, просив суд
відмовити у задоволенні позову, а
справу розглянути за відсутності його
представника.

Відповідно до вимог частини шостої
статті 128 Кодексу адміністративного
судочинства України, в зв'язку з
неявкою в судове засідання 21.01.2014 р.
представника відповідача 2, суд дійшов
висновку про розгляд справи у
письмовому провадженні.

Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, заслухавши
пояснення їх представників, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, Окружний
адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

03 січня 2013 року між компанією «GE Hungary
Kft.» (Угорщина) та позивачем було
укладено міжнародну дистриб'юторську
угоду № EASTERN EUROPE, згідно умов
якої компанія «GE Hungary Kft.» (за угодою -
продавець) зобов'язується продати, а
позивач (за угодою - дистриб'ютор)
зобов'язується купити на умовах FCA
Nagykanizsa (Hungary) (Incoterms 2010) світлотехнічну
продукцію GE, асортимент та кількість
якої вказані у рахунках-фактурах
продавця та специфікаціях, які є
невід'ємною частиною угоди.

04 вересня 2013 року позивачем через свого
митного брокера (декларанта) в порядку
електронного декларування було подано
до Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів ВМД № 100250000/2013/069341 з метою
митного оформлення товару, отриманого
за вказаною вище угодою, а саме: лампи
газорозрядні - люмінісцентні з
термокатодом, двоцокольні (напругою до
250 В), побутові, не для
вибухонебезпечних середовищ:
F18W/Т8/54/GE/SL/1-25 - 38000 шт., F36W/Т8/54/GE/SL/1-25 - 38000
шт., країна виробництва CN, торговельна
марка GE, виробник FOSHAN ELECTRICAL&LIGHTING CO., LTD,
код товару згідно УКТЗЕД - 85393110 (товар).

Позивачем для митного оформлення
зазначеного товару разом з митною
декларацією були надані наступні
документи:

- міжнародна дистриб'юторська
угода від 03 січня 2013 року №EUROPE;

- інвойс від 26 липня 2013 року №
;

- коносамент від 27 липня 2013 року
SHASEA085399;

- CMR від 04 вересня 2013 року № 1421;

- договір про
транспортно-експедиційні послуги від 08
січня 2013 року № 08/01/2013;

- додаткова угода № 1 до договору
від 08 січня 2013 року № 08/01/2013;

- інвойс на
транспортно-експедиційні послуги від 30
липня 2013 року № НК0852;

- довідка про вартість фрахту від
04 вересня 2013 року б/н;

- пакувальний лист до інвойсу від
26 липня 2013 року № ;

- висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлений
спеціалізованою експертною
організацією від 16.08.2013 № В-4066/4;

- прайс-лист виробника від 19.06.2013
б/н.

За наслідками опрацювання
наданих ТОВ «СОФІТ-ЛЮКС» документів
Київською міжрегіональною митницею
Міндоходів виявлено наявність у них
розбіжностей.

Відповідачем 1 у зв'язку із сумнівами
щодо митної вартості товару, було
запропоновано декларанту надати
додаткові документи для підтвердження
митної вартості товару, а саме:

- страхові документи;

- договір з третіми особами, пов'язаний
з договором про поставку товарів, митна
вартість яких визначається;

- рахунки про здійснення платежів
третім особам на користь продавця;

- виписку з бухгалтерської
документації;

- рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних з
виконанням контракту;

- ліцензійний чи авторський договір
покупця, що стосується оцінюваних
товарів та є умовою продажу оцінюваних
товарів;

- каталоги, прайс-листи, специфікації
виробника товару;

- митну декларацію країни відправлення;

- розрахунок (калькуляцію) виробництва
товарів;

- виписку з банківських та
бухгалтерських документів покупця, що
стосуються відчуження оцінюваних
товарів, ідентичних та/або подібних
(аналогічних) товарів на території
України;

- довідкову інформацію щодо вартості у
країні-експортері товарів, що є
ідентичними та/або подібними
(аналогічними) з оцінюваними товарами.

За наслідками опрацювання додатково
наданих ТОВ «СОФІТ-ЛЮКС» документів на
вимогу митного органу, останнім
виявлено низку розбіжностей, а також
відсутність у них всіх відомостей
відповідно до обраного декларантом
методу визначення митної вартості.

На виконання вимог пункту шостого
статті 54 Митного кодексу України від
13.03.2012 № 4495-VI (далі - МК України)
Київською міжрегіональною митницею
Міндоходів було відмовлено позивачу у
митному оформленні задекларованого
товару, у зв'язку з чим оформлено картку
відмови в прийнятті митної декларації,
митному оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення від 05 вересня
2013 року № 100250000/2013/01659.

Підставою для відмови у митному
оформленні було прийняте рішення про
коригування митної вартості товарів
від 05 вересня 2013 року № 100250000/2013/600658/2.

Зокрема, відповідно до рішення №
100250000/2013/600658/2 митна вартість товару
визначена 0,6926 USD/одиницю із
застосуванням резервного методу.

В подальшому відповідачем 1 надано
згоду на випуск товарів у вільний обіг
згідно з митною декларацією від 05
вересня 2013 року ВМД № 100250000/2013/069490 під
гарантійні зобов'язання, шляхом сплати
до державного бюджету сум податків і
зборів згідно митної вартості,
визначеної митним органом в повному
обсязі, та щодо надання протягом 80 днів
з дня випуску товарів відповідних
документів для підтвердження
заявленої митної вартості.

Незгода з вказаним рішенням про
коригування митної вартості товарів
зумовила звернення позивача з
адміністративним позовом до суду.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу
адміністративного судочинства України
надані сторонами докази та пояснення,
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, та враховуючи всі
наведені обставини, суд не
погоджується з доводами ТОВ
«СОФІТ-ЛЮКС», виходячи з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції
України правовий порядок в Україні
ґрунтується на засадах, відповідно до
яких ніхто не може бути примушений
робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до пункту 341 частини першої
статті 4 МК України органи доходів і
зборів - центральний орган виконавчої
влади, що забезпечує формування та
реалізує державну податкову і митну
політику, митниці та митні пости.

Відповідно до статті 49 МК України
митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною першою статті 51 передбачено,
що митна вартість товарів, що
переміщуються через митний кордон
України, визначається декларантом
відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 52 МК
України заявлення митної вартості
товарів здійснюється декларантом або
уповноваженою ним особою під час
декларування товарів у порядку,
встановленому розділом VIII цього
Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа,
які заявляють митну вартість товару,
зобов'язані:

- 1) заявляти митну вартість, визначену
ними самостійно, у тому числі за
результатами консультацій з органом
доходів і зборів;

- 2) подавати органу доходів і зборів
достовірні відомості про визначення
митної вартості, які повинні
базуватися на об'єктивних,
документально підтверджених даних, що
піддаються обчисленню;

- 3) нести всі додаткові витрати,
пов'язані з коригуванням митної
вартості або наданням органу доходів і
зборів додаткової інформації (частина
друга статті 52 МК України).

Відповідно до частини третьої статті 52
МК України декларант або уповноважена
ним особа, які заявляють митну вартість
товару, мають право:

1) надавати органу доходів і зборів (за
наявності) додаткові відомості у разі
потреби уточнення інформації;

2) на випуск у вільний обіг товарів, що
декларуються:

- у разі визнання органом доходів і
зборів заявленої митної вартості
товарів - за умови сплати митних
платежів згідно із заявленою митною
вартістю;

- у разі згоди декларанта або
уповноваженої ним особи з рішенням
органу доходів і зборів про
коригування митної вартості товарів -
за умови сплати митних платежів згідно
з митною вартістю, визначеною органом
доходів і зборів;

- у разі незгоди декларанта або
уповноваженої ним особи з рішенням
органу доходів і зборів про
коригування заявленої митної вартості
товарів - за умови сплати митних
платежів згідно із заявленою митною
вартістю товарів та надання гарантій
відповідно до розділу X цього Кодексу в
розмірі, визначеному органом доходів і
зборів відповідно до частини сьомої
статті 55 цього Кодексу;

3) проводити цінову експертизу договору
(контракту) шляхом залучення експертів
за власні кошти;

4) оскаржувати у порядку, визначеному
главою 4 цього Кодексу, рішення органу
доходів і зборів щодо коригування
митної вартості оцінюваних товарів та
бездіяльність органу доходів і зборів
щодо неприйняття протягом строків,
встановлених статтею 255 цього Кодексу
для завершення митного оформлення,
рішення про визнання митної вартості
оцінюваних товарів;

5) приймати самостійне рішення про
необхідність коригування митної
вартості після випуску товарів;

6) отримувати від органу доходів і
зборів інформацію щодо підстав, з яких
орган доходів і зборів вважає, що
взаємозв'язок продавця і покупця
вплинув на ціну, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за
оцінювані товари;

7) у випадках та в порядку, визначених
цим Кодексом, вимагати від органу
доходів і зборів надання письмової
інформації про причини, за яких
заявлена ними митна вартість не може
бути визнана;

8) у випадках та в порядку, визначених
цим Кодексом, вимагати від органу
доходів і зборів надання письмової
інформації щодо порядку і методу
визначення митної вартості,
застосованих при коригуванні
заявленої митної вартості, а також щодо
підстав для здійснення такого
коригування.

У випадках, визначених цим Кодексом,
для заявлення митної вартості товарів,
що переміщуються через митний кордон
України відповідно до митного режиму
імпорту, органу доходів і зборів, який
проводить митне оформлення цих
товарів, разом з митною декларацією та
іншими необхідними для митного
оформлення зазначених товарів
документами в установленому порядку
подається декларація митної вартості
(частина четверта статті 52 МК України).

У декларації митної вартості
наводяться відомості про метод
визначення митної вартості товарів,
числове значення митної вартості
товарів та її складових, умови
зовнішньоекономічного договору, що
мають відношення до визначення митної
вартості товарів, та надані документи,
що підтверджують зазначене. Відомості,
зазначені у частині восьмій цієї
статті, є відомостями, необхідними для
митних цілей (частини восьма, дев'ята
статті 52 МК України).

Відповідно до частини першої статті 53
МК України у випадках, передбачених цим
Кодексом, одночасно з митною
декларацією декларант подає органу
доходів і зборів документи, що
підтверджують заявлену митну вартість
товарів і обраний метод її визначення.

Частиною другою статті 53 МК України
передбачено, що документами, які
підтверджують митну вартість товарів,
є:

- декларація митної вартості, що
подається у випадках, визначених у
частинах п'ятій і шостій статті 52 цього
Кодексу, та документи, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості, на підставі яких проводився
розрахунок митної вартості;

- зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності;

- рахунок-фактура (інвойс) або
рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу);

- якщо рахунок сплачено, - банківські
платіжні документи, що стосуються
оцінюваного товару;

- за наявності - інші платіжні та/або
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;

- транспортні (перевізні) документи,
якщо за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів;

- копія імпортної ліцензії, якщо імпорт
товару підлягає ліцензуванню;

- якщо здійснювалося страхування, -
страхові документи, а також документи,
що містять відомості про вартість
страхування.

Відповідно до частини третьої вказаної
статті МК України у разі якщо
документи, зазначені у частині другій
цієї статті, містять розбіжності,
наявні ознаки підробки або не містять
всіх відомостей, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості товарів, чи відомостей щодо
ціни, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті за ці товари, декларант
або уповноважена ним особа на письмову
вимогу органу доходів і зборів
зобов'язані протягом 10 календарних
днів надати (за наявності) такі
додаткові документи:

- договір (угоду, контракт) із
третіми особами, пов'язаний з договором
(угодою, контрактом) про поставку
товарів, митна вартість яких
визначається;

- рахунки про здійснення платежів
третім особам на користь продавця, якщо
такі платежі здійснюються за умовами,
визначеними договором (угодою,
контрактом);

- рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту);

- ліцензійний чи авторський договір
покупця, що стосується оцінюваних
товарів та є умовою продажу оцінюваних
товарів;

- каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару;

- висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

У разі якщо орган доходів і зборів має
обґрунтовані підстави вважати, що
існуючий взаємозв'язок між продавцем і
покупцем вплинув на заявлену
декларантом митну вартість, декларант
або уповноважена ним особа на письмову
вимогу органу доходів і зборів, крім
документів, зазначених у частинах
другій та третій цієї статті, подає (за
наявності) такі документи:

- виписку з бухгалтерських та
банківських документів покупця, що
стосуються відчуження оцінюваних
товарів, ідентичних та/або подібних
(аналогічних) товарів на території
України;

- довідкову інформацію щодо вартості у
країні-експортері товарів, що є
ідентичними та/або подібними
(аналогічними) оцінюваним товарам;

- розрахунок ціни (калькуляцію) (частина
четверта статті 53 МК України).

Частинами першою та другою статті 54 МК
України передбачено, що контроль
правильності визначення митної
вартості товарів здійснюється органом
доходів і зборів під час проведення
митного контролю і митного оформлення
шляхом перевірки числового значення
заявленої митної вартості. Контроль
правильності визначення митної
вартості товарів за основним методом -
за ціною договору (контракту) щодо
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється органом
доходів і зборів шляхом перевірки
розрахунку, здійсненого декларантом,
за відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 цього
Кодексу.

За результатами здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості товарів орган доходів і
зборів визнає заявлену декларантом або
уповноваженою ним особою митну
вартість чи приймає письмове рішення
про її коригування відповідно до
положень статті 55 цього Кодексу
(частина третя статті 54 МК України).

Частиною п'ятою статті 54 МК України
передбачено, що орган доходів і зборів
з метою здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості товарів має право:

- упевнюватися в достовірності або
точності будь-якої заяви, документа чи
розрахунку, поданих для цілей
визначення митної вартості;

- у випадках, встановлених цим Кодексом,
письмово запитувати від декларанта або
уповноваженої ним особи встановлені
статтею 53 цього Кодексу додаткові
документи та відомості, якщо це
необхідно для прийняття рішення про
визнання заявленої митної вартості;

- у випадках, встановлених цим Кодексом,
здійснювати коригування заявленої
митної вартості товарів;

- проводити в порядку, визначеному
статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки
правильності визначення митної
вартості товарів після їх випуску;

- звертатися до органів доходів і
зборів інших країн із запитами щодо
надання відомостей, необхідних для
підтвердження достовірності заявленої
митної вартості;

- застосовувати інші передбачені цим
Кодексом форми митного контролю.

Зокрема, орган доходів і зборів може
відмовити у митному оформленні товарів
за заявленою декларантом або
уповноваженою ним особою митною
вартістю виключно за наявності
обґрунтованих підстав вважати, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів, у разі:

- невірно проведеного декларантом або
уповноваженою ним особою розрахунку
митної вартості;

- неподання декларантом або
уповноваженою ним особою документів
згідно з переліком та відповідно до
умов, зазначених у частинах другій -
четвертій статті 53 цього Кодексу, або
відсутності у цих документах всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари;

- невідповідності обраного декларантом
або уповноваженою ним особою методу
визначення митної вартості товару
умовам, наведеним у главі 9 цього
Кодексу;

- надходження до органу доходів і
зборів документально підтвердженої
офіційної інформації органів доходів і
зборів інших країн щодо
недостовірності заявленої митної
вартості (частина шоста вказаної
статті).

Відповідно до частини першої статті 55
МК України рішення про коригування
заявленої митної вартості товарів, які
ввозяться на митну територію України з
поміщенням у митний режим імпорту,
приймається органом доходів і зборів у
письмовій формі під час здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості цих товарів як до, так і
після їх випуску, якщо органом доходів
і зборів у випадках, передбачених
частиною шостою статті 54 цього Кодексу,
виявлено, що заявлено неповні та/або
недостовірні відомості про митну
вартість товарів, у тому числі невірно
визначено митну вартість товарів.

У випадку незгоди декларанта або
уповноваженої ним особи з рішенням
органу доходів і зборів про
коригування заявленої митної вартості
товарів орган доходів і зборів за
зверненням декларанта або
уповноваженої ним особи випускає
товари, що декларуються, у вільний обіг
за умови сплати митних платежів згідно
з митною вартістю цих товарів,
визначеною декларантом або
уповноваженою ним особою, та
забезпечення сплати різниці між сумою
митних платежів, обчисленою згідно з
митною вартістю товарів, визначеною
декларантом або уповноваженою ним
особою, та сумою митних платежів,
обчисленою згідно з митною вартістю
товарів, визначеною органом доходів і
зборів, шляхом надання гарантій
відповідно до розділу X цього Кодексу.
Строк дії таких гарантій не може
перевищувати 90 календарних днів з дня
випуску товарів (частина сьома статті 55
МК України).

Відповідно до частини восьмої вказаної
статті МК України протягом 80 днів з дня
випуску товарів декларант або
уповноважена ним особа може надати
органу доходів і зборів додаткові
документи для підтвердження заявленої
ним митної вартості товарів, що
декларуються.

Відповідно до частини дев'ятої статті 55
МК України у разі надання декларантом
або уповноваженою ним особою
додаткових документів орган доходів і
зборів розглядає подані додаткові
документи і протягом 5 робочих днів з
дати їх подання виносить письмове
рішення щодо визнання заявленої митної
вартості та скасовує рішення про
коригування заявленої митної вартості
або надає обґрунтовану відмову у
визнанні заявленої митної вартості з
урахуванням додаткових документів. У
такому випадку надана фінансова
гарантія відповідно повертається
(вивільняється) або реалізується в
порядку та у строки, визначені цим
Кодексом.

Приписами статті 57 МК України
встановлено, що визначення митної
вартості товарів, які ввозяться в
Україну відповідно до митного режиму
імпорту, здійснюється за такими
методами:

1) основний - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

- а) за ціною договору щодо ідентичних
товарів;

- б) за ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів;

- в) на основі віднімання вартості;

- г) на основі додавання вартості
(обчислена вартість);

-ґ) резервний.

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів
передує процедура консультацій між
органом доходів і зборів та
декларантом з метою визначення основи
вартості згідно з положеннями статей 59
і 60 цього Кодексу. Під час таких
консультацій орган доходів і зборів та
декларант можуть здійснити обмін
наявною у кожного з них інформацією за
умови додержання вимог щодо її
конфіденційності.

При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.

Відповідно до частини першої статті 58
МК України метод визначення митної
вартості за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, застосовується
у разі, якщо:

1) немає жодних обмежень щодо прав
покупця (імпортера) на використання
оцінюваних товарів, за винятком тих, що:
а) встановлюються законом чи
запроваджуються органами державної
влади в Україні; б) обмежують
географічний регіон, у якому товари
можуть бути перепродані (відчужені
повторно); в) не впливають значною мірою
на вартість товару;

2) щодо продажу оцінюваних товарів або
їх ціни відсутні будь-які умови або
застереження, які унеможливлюють
визначення вартості цих товарів;

3) жодна частина виручки від будь-якого
подальшого перепродажу, розпорядження
або використання товарів покупцем не
надійде прямо чи опосередковано
продавцеві, якщо тільки не буде
зроблено відповідне коригування з
урахуванням положень частини десятої
цієї статті;

4) покупець і продавець не пов'язані між
собою особи або хоч і пов'язані між
собою особи, однак ці відносини не
вплинули на ціну товарів.

Частиною другою статті 58 МК України
передбачено, що метод визначення
митної вартості товарів за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
імпортуються, не застосовується, якщо
використані декларантом або
уповноваженою ним особою відомості не
підтверджені документально або не
визначені кількісно і достовірні
та/або відсутня хоча б одна із
складових митної вартості, яка є
обов'язковою при її обчисленні.

Ціна, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті, - це загальна сума всіх
платежів, які були здійснені або
повинні бути здійснені покупцем
оцінюваних товарів продавцю або на
користь продавця через третіх осіб
та/або на пов'язаних із продавцем осіб
для виконання зобов'язань продавця.
Платежі можуть бути здійснені прямо чи
опосередковано. Прикладом
опосередкованого платежу може бути
врегулювання покупцем повністю чи
частково боргу продавця. Платежі
необов'язково повинні бути здійснені у
вигляді переказу грошей (зокрема, але
не виключно). Такі платежі можуть бути
здійснені шляхом акредитива,
інкасування або за допомогою інших
розрахунків (вексель, передача цінних
документів тощо). Термін «ціна, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті»
стосується лише ціни оцінюваних
товарів. Дивіденди або інші платежі
покупця на користь продавця, не
пов'язані з оцінюваними товарами, не є
частиною митної вартості. Додавання,
якщо вони не включалися до ціни, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті,
згідно з цією статтею робляться лише на
основі об'єктивних даних, що
підтверджуються документально та
піддаються обчисленню (частини
п'ята-восьма статті 58 МК України).

Відповідно до частини десятої статті 58
МК України при визначенні митної
вартості до ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за
оцінювані товари, додаються такі
витрати (складові митної вартості),
якщо вони не включалися до ціни, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті:

1) витрати, понесені покупцем: а)
комісійні та брокерська винагорода, за
винятком комісійних за закупівлю, що є
платою покупця своєму агентові за
надання послуг, пов'язаних із
представництвом його інтересів за
кордоном для закупівлі оцінюваних
товарів; б) вартість ящиків тари
(контейнерів), в яку упаковано товар,
або іншої упаковки, що для митних цілей
вважаються єдиним цілим з відповідними
товарами; в) вартість упаковки або
вартість пакувальних матеріалів та
робіт, пов'язаних із пакуванням;

2) належним чином розподілена вартість
нижчезазначених товарів та послуг,
якщо вони поставляються прямо чи
опосередковано покупцем безоплатно
або за зниженими цінами для
використання у зв'язку з виробництвом
та продажем на експорт в Україну
оцінюваних товарів, якщо така вартість
не включена до ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті: а)
сировини, матеріалів, деталей,
напівфабрикатів, комплектувальних
виробів тощо, які увійшли до складу
оцінюваних товарів; б) інструментів,
штампів, шаблонів та аналогічних
предметів, використаних у процесі
виробництва оцінюваних товарів; в)
матеріалів, витрачених у процесі
виробництва оцінюваних товарів
(мастильні матеріали, паливо тощо); г)
інженерних та
дослідно-конструкторських робіт,
дизайну, художнього оформлення,
ескізів та креслень, виконаних за
межами України і безпосередньо
необхідних для виробництва оцінюваних
товарів;

3) роялті та інші ліцензійні платежі, що
стосуються оцінюваних товарів та які
покупець повинен сплачувати прямо чи
опосередковано як умову продажу
оцінюваних товарів, якщо такі платежі
не включаються до ціни, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті.
Зазначені платежі можуть включати
платежі, які стосуються прав на
літературні та художні твори, винаходи,
корисні моделі, промислові зразки,
торговельні марки та інші об'єкти права
інтелектуальної власності. Витрати на
право відтворення (тиражування)
оцінюваних товарів в Україні не
повинні додаватися до ціни, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті
за оцінювані товари. Порядок включення
до ціни розрахунку роялті та
ліцензійних платежів визначається
Кабінетом Міністрів України;

4) відповідна частина виручки від
будь-якого подальшого перепродажу
товарів, що оцінюються, їх використання
або розпорядження ними на митній
території України, яка прямо чи
опосередковано йде на користь
продавця;

5) витрати на транспортування
оцінюваних товарів до аеропорту, порту
або іншого місця ввезення на митну
територію України;

6) витрати на навантаження,
вивантаження та обробку оцінюваних
товарів, пов'язані з їх
транспортуванням до аеропорту, порту
або іншого місця ввезення на митну
територію України;

7) витрати на страхування цих товарів.

Правила заповнення декларації митної
вартості, затверджені наказом
Міністерства фінансів України 24.05.2012 №
599, визначають порядок заповнення
декларації митної вартості (далі - ДМВ),
яка використовується:

- декларантом або уповноваженою ним
особою - при визначенні та заявленні
митної вартості товарів, що
переміщуються через митний кордон
України відповідно до митного режиму
імпорту;

- митним органом - при здійсненні
контролю за правильністю визначення
декларантом або уповноваженою ним
особою митної вартості товарів, що
переміщуються через митний кордон
України відповідно до митного режиму
імпорту.

Відповідно до пункту 1.3 вказаних правил
ДМВ подається в установленому порядку
митному органу, що здійснює митне
оформлення товарів, разом з митною
декларацією на оцінювані товари.

Пунктом 1.14 Правил передбачено, що метод
визначення митної вартості товарів за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні.

Посадовою особою митного органу
заповнюється графа ДМВ «Для відміток
митного органу». На основному аркуші,
крім реєстраційного номера ДМВ,
повинно бути зазначене рішення, яке
прийняте посадовою особою митного
органу за результатами контролю
правильності визначення митної
вартості товарів (пункти 2.1, 2.2 вказаних
Правил).

Відповідно до пункту 2.3 Правил при
електронному декларуванні посадова
особа за допомогою автоматизованої
системи митного оформлення створює та
надсилає декларанту або уповноваженій
ним особі засвідчене електронним
цифровим підписом електронне
повідомлення про необхідність подання
документів відповідно до частин
третьої та/або четвертої статті 53
Кодексу для підтвердження митної
вартості товарів із складанням їх
переліку.

При електронному декларуванні
повідомлення про необхідність подання
документів вважається одержаним
декларантом або уповноваженою ним
особою з часу надходження до митного
органу повідомлення в електронній
формі від декларанта або уповноваженої
ним особи про одержання цього
повідомлення. При електронному
декларуванні декларант або
уповноважена ним особа надсилає
повідомлення про відмову у подачі
документів у складі електронного
повідомлення, засвідченого
електронним підписом. (пункти 2.4, 2.5
Правил).

В ході дослідження матеріалів справи
судом встановлено, що рішенням про
коригування митної вартості товарів
від 05 вересня 2013 року № 100250000/2013/600658/2
митну вартість товару визначено із
застосуванням резервного методу.

При цьому, підставною для прийняття
вказаного рішення стало подання
позивачем до митного оформлення
документів, які містили розбіжності.

Зокрема, коносамент не містить
відомостей щодо перевізника, договір з
яким надано до митного оформлення.

Окрім цього, у міжнародній
дистриб'юторській угоді від 03 січня 2013
року № EASTERN EUROPE зазначено, що
страхування вантажу здійснюється за
рахунок дистриб'ютора (позивача), в той
час як в довідці про транспортні
витрати від 04 вересня 2013 року
зазначено, що вантаж не страхувався.

Також, згідно із додатком № 1 до
контракту оплата за товар здійснюється
протягом 30 днів з дати поставки, однак у
інвойсі міститься інформація щодо 90
днів.

При цьому, підпунктом 1 пункту В
розділу І міжнародної
дистриб'юторської угоди від 03 січня 2013
року № EASTERN EUROPE передбачено, що
дистриб'ютор купує на умовах FCA Nagykanizsa
(Hungary) (Incoterms 2010) світлотехнічну
продукцію GE, асортимент та кількість
якої вказані у рахунках-фактурах
продавця та специфікаціях, які є
невід'ємною частиною угоди. Водночас,
специфікації до митного оформлення не
надавались, поставка здійснювалась на
умовах FOB Guangzhou, а в довідці про
транспортні витрати вказано умови
поставки FOB Huangpu.

Відповідно до вказаного рішення митна
вартість імпортованого товару не могла
бути визначена за ціною договору щодо
товарів, які імпортуються, оскільки
використані декларантом відомості не
підтверджені документально.

Водночас, суд зазначає, що до прийняття
оскаржуваного рішення, відповідачем 1
позивачу було запропоновано надати
додаткові документи, які декларант
погодився подати частково (було подано
виписку з бухгалтерської документації
та копію декларації країни
відправлення від 25 липня 2013 року №
13270282), за результатами розгляду
яких відповідачем 1 виявлено
відсутність у них відомостей для
можливості застосування обраного
декларантом методу визначення митної
вартості, а саме - за ціною договору.

Вказані зауваження до документів, на
думку суду, є підставою для відмови
позивачу у митному оформленні
задекларованих товарів та прийняття
рішення про коригування заявленої
митної вартості товарів від 05 вересня
2013 року № 100250000/2013/600658/2 із
застосуванням резервного методу, а
саме: заявлена декларантом вартість
товару - 0,4309 USD/одиницю, визначена
митним органом - 0,6926 USD/одиницю.

Водночас, відповідно до вказаного
рішення, метод визначення митної
вартості за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які імпортуються
правомірно не застосовується тому, що
використані декларантом відомості не
підтверджені документально.

Також, обґрунтовано не було
застосовано метод за ціною договору
щодо ідентичних товарів та за ціною
договору щодо подібних (аналогічних)
товарів не застосовуються, у зв'язку з
відсутністю цінової інформації на
ідентичні та подібні товари, інші
методи згідно зі статтями 62 та 63 МК
України не застосовуються через
відсутність основи для віднімання
(додавання) вартості.

Таким чином, митницею був застосований
резервний метод визначення митної
вартості товару, імпортованого
позивачем, відповідно до вимог чинного
законодавства України.

Водночас, суд зазначає, що додатково
надані декларантом митному органу
документи на виконання вимог статті 55
Митного кодексу України щодо
підтвердження визначення митної
вартості за ціною договору (контракту)
є такими, що не спростовують доводи
відповідача 1 та не можуть бути ним
враховані для підтвердження заявленої
митної вартості.

Таким чином, аналізуючи вищевказане,
суд вважає, що митні органи мають
виключну компетенцію в питаннях
перевірки та контролю правильності
обчислення декларантом митної
вартості і з цією метою мають
повноваження витребовувати додаткові
документи для перевірки правильності
визначеної митної вартості товару, що
переміщується через митний кордон
України.

Митний орган може вимагати, а декларант
має надати лише належні документи для
перевірки та підтвердження
правильності зазначеної митної
вартості товару.

Надання неналежних документів не може
вважатися виконанням вимог митного
органу щодо підтвердження митної
вартості товарів.

Митні органи, відповідно до покладених
на них завдань, забезпечують контроль
за виконанням законодавства України з
питань митної справи й справлянням
податків і зборів та інших завдань,
покладених на митну службу України.

Контроль правильності визначення
митної вартості товарів проводиться
митним органом, що здійснює митне
оформлення товарів із застосуванням
різних форм митного контролю згідно з
положеннями Митного кодексу України.

Такими чином, враховуючи викладене
вище, суд приходить до висновку, що
рішення про коригування митної
вартості товарів від 05 вересня 2013 року
№ 100250000/2013/600658/2 відповідачем прийнято
у відповідності та у межах чинного
законодавства, а тому підстав для його
скасування у суду немає.

Оскільки, вимога про стягнення
коштів можлива до задоволення лише в
разі задоволення вимоги про скасування
рішення про коригування митної
вартості товарів від 05 вересня 2013 року
№ 100250000/2013/600658/2, яка, як зазначено вище,
до задоволення не підлягає, у суду
немає підстав для стягнення надміру
сплачених коштів у розмірі 37 514, 94 грн.

Частиною третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до частини першої
статті 9 Кодексу адміністративного
судочинства України суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого: суд вирішує справи
відповідно до Конституції та законів
України, а також міжнародних договорів,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України; суд
застосовує інші нормативно-правові
акти, прийняті відповідним органом на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до статей 69, 70 Кодексу
адміністративного судочинства України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Докази суду надають особи, які
беруть участь у справі. Суд може
запропонувати надати додаткові докази
або витребувати додаткові докази за
клопотанням осіб, які беруть участь у
справі, або з власної ініціативи.

Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмету доказування.

Відповідно до частини першої
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу.

Згідно з частиною другою 2 статті
71 Кодексу адміністративного
судочинства України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Під час розгляду справи доводи
позивача були спростовані.

Натомість, відповідачем 1
доведено правомірність прийнятих ним
рішень та дій.

Враховуючи вищезазначене, суд
всебічно, повно та об'єктивно, за
правилами, встановленими статтею 86
Кодексу адміністративного судочинства
України, перевіривши наявні у справі
докази та заслухавши пояснення
представників сторін по справі, вважає,
що позовні вимоги є необґрунтованими, у
зв'язку із чим в задоволені
адміністративного позову слід
відмовити повністю.

Враховуючи положення статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України та ч. 3 ст. 4 Закону України «Про
судовий збір», суд вирішив стягнути з
позивача 1 548, 45 грн. судового збору.

Керуючись статтями 69-71, статтею 94,
статтею 128, статтями 158-163, статтею 167,
статтею 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. В задоволенні адміністративного
позову Товариства з обмеженою
відповідальністю «СОФІТ-ЛЮКС»
відмовити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «СОФІТ-ЛЮКС» судовий
збір у розмірі 1 548, 45 грн. на р/р: 4007,
отримувач коштів УДКСУ у Печерському
районі м. Києва, код отримувача (код за
ЄДРПОУ) 38004897, банк отримувача ГУ ДКСУ у
м. Києві, код банку отримувача (МФО) 820019,
код класифікації доходів бюджету 22030001.

Постанова набирає законної сили
відповідно до ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими ст. ст.
185-187 КАС України, шляхом подання через
суд першої інстанції апеляційної
скарги.

Суддя І.М. Погрібніченко