Справа № 119/7508/13-а
Суддя: Хожаінова О. В.
Дата ухвалення: 2014-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 119/7508/13-а
ПОСТАНОВА

Іменем України

07 лютого 2014 року.

м. Феодосія.

Феодосійський міський суд Автономної
Республіки Крим у складі:

Головуючого судді: - Хожаінової О.В.,

при секретарі: - Джалілові А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу адміністративної
юрисдикції за позовом ОСОБА_3 до
Берегової сільської ради м.Феодосії АР
Крим про визнання протиправним та
скасування рішення від 28.02.2013 року № 608,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до суду з
позовом до Берегової сільської ради
м.Феодосії АР Крим про визнання
протиправним та скасування рішення від
28.02.2013 року № 608. Вимоги обґрунтовані
тим, що 26.10.2009 року позивачем був
придбаний будинок, що розташований за
адресою АДРЕСА_1. Відповідно до
технічного паспорту на будинок,
складеного КП «Феодосійське МБРТІ» на
дату укладення договору, житловий
будинок розташований на земельній
ділянці, площею 1229 кв.м. Таким чином,
починаючі з 26.10.2009 року, позивач
користується земельною ділянкою, на
якій розташований цей житловий
будинок. Площа земельної ділянки
відповідає даним технічного паспорту,
ділянка огороджена, будь-яких спорів з
сусідами або іншими особами щодо
користування ділянкою не існує. В
порядку, передбаченому законодавством,
позивач звернулася до відповідача з
клопотанням про передачу їй безоплатно
у власність земельної ділянки та
надання дозволу на розроблення проекту
відведення земельної ділянки для
оформлення документації по передачі
земельної ділянки у власність.
Підставою для відповідного звернення є
фактичне користування земельною
ділянкою та знаходження на ній
власного будинку. В жовтні 2012 року
позивач отримала від відповідача лист
№ 1822/02-16 від 09.11.2012 року, в якому
зазначено, що питання щодо надання
дозволу на складання проекту
землеустрою по відведенню земельної
ділянки, площею 0,1126 га за адресою:
АДРЕСА_1, для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд, не
набрало достатньої кількості голосів
для прийняття рішення. Дії відповідача
були оскаржені та судом визнання
протиправними, відповідача було
зобов'язано розглянути клопотання на
сесії з прийняттям відповідного
рішення. У зв'язку з цим, позивач
повторно звернулася з клопотанням про
надання земельної ділянки та дозволу
на розробку проекту відводу земельної
ділянки. До клопотання додані
необхідні документи та копію Постанови
Феодосійського міського суду по справі
№ 119/230/13-а. Внаслідок розгляду
клопотання, Береговою сільською радою
було прийнято рішення від 28.02.2013 року №
608 «Про розгляд заяви гр.ОСОБА_3 та
Постанови Феодосійського міського
суду від 12.02.2013 року.». Цим рішенням
відповідачем відмовлено в наданні
земельної ділянки з двох підстав:
відповідач послався на прийняте раніше
рішення № 2073 від 29.10.2010 року, яким було
надано дозвіл на складання технічної
документації по землеустрою на
земельну ділянку, площею 0,07 га, яке не
скасовано, а також згідно п.3 ст.24 Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності» за
відсутністю плану зонування або
детального плану території,
затвердженого відповідно з вимогами
Закону. Вважає рішення протиправним,
таким що порушує права позивача, що
стало підставою для звернення з
відповідним позовом.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, сповіщений
належно, подав заяву, якою вимоги
позову підтримані.

Представник відповідача в судове
засідання також не з'явився, надіслано
заперечення, проти задоволення позову
заперечують, пояснивши, що відповідно
до даних земельної шнурової книги за 2001
рік площа земельної ділянки,
розташованої по АДРЕСА_1, складає 0,07 га.
В договорі купівлі-продажу житлового
будинку по АДРЕСА_1, не зазначено розмір
земельної ділянки. Право власності на
земельну ділянку не було оформлено.
Стосовно рішення Берегової сільської
ради № 85 від 07.06.2002 року про
затвердження акту встановлення меж
земельної ділянки попередньому
власнику домоволодіння гр.ОСОБА_4, то
цим рішенням їй передбачалося надання
у власність земельної ділянки,
прилеглої до земельної ділянки по
АДРЕСА_1.

Згідно до ст. ст. 11, 69, 71 КАС України,
суд розглядає адміністративні справи
не інакше як за позовною заявою,
поданою відповідно до вимог КАС
України, на підставі доказів, що
надають особи, які беруть участь у
справі.

Суд, вислухавши пояснення
представника, всебічно з'ясувавши
обставини, на які сторони посилаються
як на підставу своїх вимог,
підтверджених доказами, які були
досліджені у судовому засіданні,
вважає встановленими такі факти та
відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 03.10.2012 року
позивач звернулася до відповідача з
заявою про передачу безоплатно у
власність земельної ділянки, площею
0,1226 га, що знаходиться в її
користуванні та розташована за
адресою: АДРЕСА_1. Також просила надати
дозвіл на розроблення проекту відводу
земельної ділянки, розташованої за
адресою: АДРЕСА_1, площею 0,1226 га, для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд (а.с.6).

09 листопада 2012 року на ім'я
позивача надійшла відповідь з
Берегової сільської ради м. Феодосії,
згідно якої за результатами розгляду
заяви позивача для прийняття
рішення не набралося достатньо
голосів.

Постановою Феодосійського
міського суду АРК від 12.02.2013 року
(справа № 119/230/13-а) визнано дії
Берегової сільської ради м. Феодосії
щодо розгляду заяви ОСОБА_3
незаконними і зобов'язано на
найближчому засіданні сесії
Берегової сільської ради м. Феодосії
розглянути заяву ОСОБА_3 від 03 жовтня
2012 року з прийняттям рішення,
передбаченим ч.7 ст. 118 ЗК України
(а.с.16-17).

01.03.2013 року позивач знову
звернулася до відповідача з заявою про
передачу безоплатно у власність
земельної ділянки, площею 0,1226 га, що
знаходиться в її користуванні та
розташована за адресою: АДРЕСА_1. Також
просила надати дозвіл на розроблення
проекту відводу земельної ділянки,
розташованої за адресою: АДРЕСА_1,
площею 0,1226 га, для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд (а.с.18).

Рішенням Берегової сільської ради
від 28.02.2013 року № 608 «Про розгляд заяви
гр.ОСОБА_3 та Постанови Феодосійського
міського суду від 12.02.2013 року»
відмовлено в наданні позивачу
земельної ділянки з двох підстав:
відповідач послався на прийняте раніше
рішення № 2073 від 29.10.2010 року, яким було
надано дозвіл на складання технічної
документації по землеустрою на
земельну ділянку, площею 0,07 га, яке не
скасовано, а також згідно п.3 ст.24 Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності» за
відсутністю плану зонування або
детального плану території,
затвердженого відповідно з вимогами
Закону (а.с.19).

Згідно Договору купівлі-продажу
житлового будинку, посвідченого 26.10.2009
року ОСОБА_5, приватним нотаріусом
Феодосійського міського нотаріального
округу, реєстровий № 1025 (а.с.7-14)
позивачу на праві приватної власності
належить житловий будинок,
розташований за адресою: АДРЕСА_1. За
даними технічного паспорту площа
земельної ділянки складає 1229 кв.м.
(а.с.14).

Відповідно ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Гарантоване державою місцеве
самоврядування здійснюється
територіальною громадою через
сільські, селищні, міські ради та їх
виконавчі органи і передбачає правову,
організаційну та
матеріально-фінансову самостійність,
яка має певні конституційно-правові
межі, встановлені, зокрема, приписами
ст.ст.19,140,143,144,146 Конституції України.

Згідно вимог ст.41 Конституції
України, ст.ст.19, 321 ЦК України власник
має право вчиняти відносно свого майна
будь-які дії, що не суперечать закону.
Власність зобов'язує. Держава не
втручається у здійснення власником
права власності. Нікто не може бути
позбавлений права власності або
обмежений в його здійсненні.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Статтею 118 ЗК України визначено
порядок безоплатної приватизації
земельних ділянок громадянами. Так,
відповідно до ч.ч.1,2 ст.118 ЗК України,
громадянин, зацікавлений у
приватизації земельної ділянки, яка
перебуває у його користуванні, подає
заяву до відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування, який передає земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу. У разі якщо земельна
ділянка державної власності
розташована за межами населених
пунктів і не входить до складу певного
району, заява подається до Ради
міністрів Автономної Республіки Крим.
Рішення органів виконавчої влади та
органів місцевого самоврядування щодо
приватизації земельних ділянок
приймається у місячний строк на
підставі технічних матеріалів та
документів, що підтверджують розмір
земельної ділянки.

Згідно ч.ч.6-11 ст.118 ЗК України
громадяни, зацікавлені в одержанні
безоплатно у власність земельної
ділянки із земель державної або
комунальної власності для ведення
фермерського господарства, ведення
особистого селянського господарства,
ведення садівництва, будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибної ділянки), індивідуального
дачного будівництва, будівництва
індивідуальних гаражів у межах норм
безоплатної приватизації, подають
клопотання до відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування, який передає земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу. У клопотанні
зазначаються цільове призначення
земельної ділянки та її орієнтовні
розміри. До клопотання додаються
графічні матеріали, на яких зазначено
бажане місце розташування земельної
ділянки, погодження землекористувача
(у разі вилучення земельної ділянки, що
перебуває у користуванні інших осіб) та
документи, що підтверджують досвід
роботи у сільському господарстві або
наявність освіти, здобутої в аграрному
навчальному закладі (у разі надання
земельної ділянки для ведення
фермерського господарства). У разі якщо
земельна ділянка державної власності
розташована за межами населених
пунктів і не входить до складу певного
району, заява подається до Ради
міністрів Автономної Республіки Крим.
Верховній Раді Автономної Республіки
Крим, Раді міністрів Автономної
Республіки Крим, органам виконавчої
влади або органам місцевого
самоврядування, які передають земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу, забороняється вимагати
додаткові матеріали та документи, не
передбачені цією статтею. Відповідний
орган виконавчої влади або орган
місцевого самоврядування, який передає
земельні ділянки державної чи
комунальної власності у власність
відповідно до повноважень, визначених
статтею 122 цього Кодексу, розглядає
клопотання у місячний строк і дає
дозвіл на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки або надає мотивовану відмову у
його наданні. Підставою відмови у
наданні такого дозволу може бути лише
невідповідність місця розташування
об'єкта вимогам законів, прийнятих
відповідно до них нормативно-правових
актів, генеральних планів населених
пунктів та іншої містобудівної
документації, схем землеустрою і
техніко-економічних обґрунтувань
використання та охорони земель
адміністративно-територіальних
одиниць, проектів землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку. Проект землеустрою
щодо відведення земельної ділянки
розробляється за замовленням громадян
суб'єктами господарювання, що є
виконавцями робіт із землеустрою
згідно із законом, у строки, що
обумовлюються угодою сторін. У разі
якщо у місячний строк з дня реєстрації
клопотання Верховна Рада Автономної
Республіки Крим, Рада міністрів
Автономної Республіки Крим,
відповідний орган виконавчої влади або
орган місцевого самоврядування, який
передає земельні ділянки державної чи
комунальної власності у власність
відповідно до повноважень, визначених
статтею 122 цього Кодексу, не надав
дозволу на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки або мотивовану відмову у його
наданні, то особа, зацікавлена в
одержанні безоплатно у власність
земельної ділянки із земель державної
або комунальної власності, у місячний
строк з дня закінчення зазначеного
строку має право замовити розроблення
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки без надання такого
дозволу, про що письмово повідомляє
Верховну Раду Автономної Республіки
Крим, Раду міністрів Автономної
Республіки Крим, відповідний орган
виконавчої влади або орган місцевого
самоврядування. До письмового
повідомлення додається договір на
виконання робіт із землеустрою щодо
відведення земельної ділянки. Проект
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки погоджується в порядку,
встановленому статтею 186-1 цього
Кодексу. Відповідний орган виконавчої
влади або орган місцевого
самоврядування, який передає земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу, у двотижневий строк з
дня отримання погодженого проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки (а в разі необхідності
здійснення обов'язкової державної
експертизи землевпорядної
документації згідно із законом - після
отримання позитивного висновку такої
експертизи) приймає рішення про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки та
надання її у власність. Відмова органу
виконавчої влади чи органу місцевого
самоврядування у передачі земельної
ділянки у власність або залишення
клопотання без розгляду можуть бути
оскаржені до суду. У разі відмови
органу виконавчої влади чи органу
місцевого самоврядування у передачі
земельної ділянки у власність або
залишення заяви без розгляду питання
вирішується в судовому порядку.

Вибір місця розташування земельної
ділянки та надання дозволу і вимог на
розроблення проекту її відведення
здійснюються в порядку, установленому
статтею 151 ЗК України.

Відповідно до положень ст. 125 ЗК
України право власності на земельну
ділянку, а також право постійного
користування та право оренди земельної
ділянки виникають з моменту державної
реєстрації цих прав.

Право власності, користування
земельною ділянкою оформлюється
відповідно до Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень" (ст.126 ЗК
України).

Згідно ст.16 Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
планування територій на місцевому
рівні здійснюється шляхом розроблення
та затвердження генеральних планів
населених пунктів, планів зонування
територій і детальних планів
території, їх оновлення та внесення
змін до них.

Містобудівна документація на
місцевому рівні розробляється з
урахуванням даних державного
земельного кадастру на актуалізованій
картографічній основі в цифровій
формі як просторово орієнтована
інформація в державній системі
координат на паперових і
електронних носіях. Порядок обміну
інформацією між містобудівним та
державним земельним кадастрами
встановлюється Кабінетом Міністрів
України.

Статтею 17 цього ж Закону визначено,
що генеральний план населеного
пункту є основним видом
містобудівної документації на
місцевому рівні, призначеної для
обґрунтування довгострокової
стратегії планування та забудови
території населеного пункту. На
підставі затвердженого генерального
плану населеного пункту
розробляється план
земельно-господарського устрою, який
після його затвердження стає
невід'ємною частиною генерального
плану. У складі генерального плану
населеного пункту може розроблятися
план зонування території цього
населеного пункту. План зонування
території може розроблятися і як
окрема містобудівна документація
після затвердження генерального плану.
Генеральний план населеного пункту
розробляється та затверджується в
інтересах відповідної територіальної
громади з урахуванням державних,
громадських та приватних інтересів.
Для населених пунктів з чисельністю
населення до 50 тисяч осіб генеральні
плани можуть поєднуватися з
детальними планами всієї території
таких населених пунктів.

Відповідно до положень ст. 18 Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності» план
зонування території розробляється
на основі генерального плану
населеного пункту (у його складі або як
окремий документ) з метою визначення
умов та обмежень використання
території для містобудівних потреб у
межах визначених зон. План зонування
території встановлює функціональне
призначення, вимоги до забудови
окремих територій (функціональних зон)
населеного пункту, їх ландшафтної
організації.

Відповідно до частин 1, 2 статті 8 КАС
України суд при вирішенні справи
керується принципом верховенства
права, відповідно до якого, зокрема,
людина, її права та свободи визнаються
найвищими цінностями та визначають
зміст і спрямованість діяльності
держави. Суд застосовує принцип
верховенства права з урахуванням
практики Європейського суду з прав
людини.

Згідно із ст.72 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення. В адміністративних
справах про протиправність рішень, дії
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. Суб'єкт
владних повноважень повинен подати
суду всі наявні у нього документи та
матеріали, які можуть бути використані
як докази у справі. У разі невиконання
цього обов'язку суд витребує названі
документи та матеріали. Якщо особа, яка
бере участь у справі, без поважних
причин не надасть докази на пропозицію
суду для підтвердження обставин, на які
вона посилається, суд вирішує справу на
підставі наявних доказів.

За змістом ч.2 ст.144 Конституції
України та ч.10 ст.59 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»,
рішення органів місцевого
самоврядування та їх посадових осіб за
мотивами невідповідності Конституції
або законам України визнаються
незаконними за ініціативою
заінтересованих осіб судом загальної
юрисдикції, тобто в судовому порядку.

Ненормативні правові акти органу
місцевого самоврядування є актами
одноразового застосування, вичерпують
свою дію фактом їх виконання, тому не
можуть бути скасовані або змінені
органом місцевого самоврядування
після їх виконання.

Враховуючи положення ст.118 ЗК
України, ст.17 Закону України «Про
регулювання містобудівної
діяльності», наявність затвердженого
генерального плану с.Берегове
м.Феодосії, кількість населення
с.Берегове, дату набуття права
власності позивачем на житловий
будинок АДРЕСА_1, площу земельної
ділянки, на якій фактично розташований
житловий будинок позивача (а.с.37-56), суд
дійшов до висновку, що дії сільської
ради суперечать вимогам діючого
законодавства, порушують право
позивача, а тому є протиправними.
Наявність Рішення Берегової сільської
ради від 29.10.2010 року № 2073 не є підставою
для відмови, передбаченою ст.118 ЗК
України.

Аналізуючи надані сторонами докази в
їх сукупності, суд дійшов до висновку,
що позовні вимоги підлягають
задоволенню.

Керуючись
ст.ст.9,11,17,69,71,94,99,ч.3ст.122,128,158-163,186 КАС
України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
Рішення Берегової сільської ради
м.Феодосії від 28.02.2013 року № 608 «Про
розгляд заяви гр.ОСОБА_3 та Постанови
Феодосійського міського суду від 12.02.2013
року».

На постанову може бути подана
апеляція у порядку ст. 186 КАС України
шляхом подачі до адміністративного
суду апеляційної інстанції через суд
першої інстанції, який ухвалив
оскаржуване судове рішення. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції. Апеляційна
скарга на постанову суду першої
інстанції подається протягом десяти
днів з дня її проголошення.

Суддя: /підпис/

Згідно з оригіналом:
Суддя- Секретар-