Справа № 803/955/13-а
Суддя: Шавель Р.М.
Дата ухвалення: 2014-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2014 року
Справа №
9198/13/876

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді
Шавеля Р.М.,

суддів
Костіва М.В. та Савицької Н.В.,

з участю секретаря судового засідання -
Гнатик А.З.,

а також сторін (їх представників):

від позивача -
Максимчук Ю.В.;

від відповідача -
Мельник С.І.;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові апеляційну скаргу
Луцької об'єднаної державної
податкової інспекції Волинської обл.
Державної податкової служби на
постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 30.04.2013р. в
адміністративній справі за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агротехніка» до
Луцької об'єднаної державної
податкової інспекції Волинської обл.
Державної податкової служби про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень про
зменшення суми бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість та збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на прибуток
підприємств, -

В С Т А Н О В И Л А:

19.04.2013р. позивач Товариство з обмеженою
відповідальністю /ТзОВ/ «Агротехніка»
звернувся до суду з адміністративним
позовом, в якому просив визнати
протиправними та скасувати податкове
повідомлення-рішення Луцької
об'єднаної державної податкової
інспекції /ОДПІ/ № від 03.12.2012р., №
від 11.12.2012р. (а.с.4-11).

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 30.04.2013р.
заявлений позов задоволено, визнано
протиправними та скасовані податкові
повідомлення-рішення Луцької ОДПІ
Волинської обл. Державної податкової
служби № від 03.12.2012р., № від
11.12.2012р.; стягнуто з державного бюджету
на користь позивача сплачений судовий
збір в сумі 1486 грн. 18 коп. (а.с.107-110).

Не погодившись з винесеним судовим
рішенням, постанову суду оскаржила
відповідач Луцька ОДПІ, яка
покликаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, просить суд апеляційної
інстанції скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нове
рішення, яким в задоволенні заявлених
позовних вимог відмовити (а.с.112-116).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує
тим, що поставки товарів по договору №
14/2012 від 14.05.2012р. від постачальника ТзОВ
«Ейч Ар Інвест» не підтверджуються,
оскільки у товарно-транспортних
накладних відсутній запис про
виписаний подорожній лист, про дату і
час виїзду та прибуття до конкретної
станції призначення, про кінцевий
пункт призначення, про осіб, які
відпускали та приймали товар. Звідси,
позивачем завищено від'ємне значення
податкового кредиту за липень 2012 року
на суму 254912 грн., за серпень 2012 року на
210073 грн., а також валові витрати за ІІІ
квартал 2012 року на суму 471801 грн. Окрім
цього, до відповідача надійшов акт
перевірки № 2070/22-5/33506470 від 24.10.2012р. про
неможливість проведення зустрічної
звірки вказаного контрагента, через що
розглядувані операції мають ознаки
безтоварності. За таких обставин
спірні податкові повідомлення-рішення
винесені з дотриманням вимог закону.

Заслухавши суддю-доповідача по справі,
представника відповідача на
підтримання поданої скарги,
заперечення представника позивача,
перевіривши матеріали справи та
апеляційну скаргу в межах наведених у
ній доводів, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення, з наступних
підстав.

Відповідно до вимог п.198.3 ст.198 ПК
України податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно з п.198.6 ст.198 цього Кодексу не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

Статтею 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» встановлені
вимоги до первинних документів, які є
підставою для бухгалтерського та
податкового обліку.

Згідно з даною нормою підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Такі первинні документи повинні мати
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Як встановлено судом першої інстанції,
протягом 05.11.2012р.-09.11.2012р. відповідачем
Луцькою ОДПІ проведена документальна
позапланова виїзна перевірка ТзОВ
«Агротехніка» з питань достовірності
нарахування суми бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість на рахунок платника у банку за
серпень 2012 року, за результатами якої
складено Акт перевірки № 6332/15-3/21750952 від
20.11.2012р. (а.с.12-23).

Проведеною перевіркою виявлено
порушення платником податку наступних
вимог:

абз.«а» п.200.4 ст.200 Податкового кодексу
/ПК/ України, у зв'язку з чим завищено
суму бюджетного відшкодування ПДВ,
заявлену на рахунок платника у банку, у
серпні 2012 року на 464985 грн.;

п.185.1 ст.185, п.п.198.1, 198.2, 198.6 ст.198 ПК
України, через що завищено суму
податкового кредиту в липні 2012 року на
254912 грн., що призвело до завищення
від'ємного значення за липень 2012 року
на 254912 грн.;

п.185.1 ст.185, п.п.198.1, 198.2, 198.6 ст.198 ПК
України, по причині чого завищено суму
податкового кредиту в серпні 2012 року на
суму 210073 грн., що призвело до заниження
позитивного значення за серпень 2012
року на 210073 грн.

На підставі цього Акта перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення № від
03.12.2012р. про зменшення суми бюджетного
відшкодування з ПДВ за серпень 2012 року
на 464985 грн. (а.с.34).

Окрім цього, протягом 30.10.2012р.-12.11.2012р.
відповідачем Луцькою ОДПІ проведена
документальна позапланова виїзна
перевірка ТзОВ «Агротехніка» з питань
правомірності формування податкових
зобов'язань та податкового кредиту за
серпень 2012 року, за результатами якої
складено Акт перевірки № 6443/22-6/21750952 від
26.11.2012р. (а.с.24-32).

Проведеною перевіркою виявлено
порушення платником податку таких
вимог:

п.185.1 ст.185, п.п.198.1, 198.2, 198.6 ст.198 ПК
України, через що занижено суму ПДВ за
серпень 2012 року на загальну суму 94360
грн. 23 коп.;

ст.ст.134, 138-140 ПК України, по причині чого
занижено податок на прибуток
підприємств за ІІІ квартал 2012 року на
суму 99078 грн.

На підставі цього Акта перевірки
відповідачем прийняті наступні
податкові повідомлення-рішення:

№ від 11.12.2012р. про збільшення суми
грошового зобов'язання з податку на
прибуток підприємств на 148617 грн., з яких
99078 грн. за основним платежем та 49539 грн.
за штрафними (фінансовими) санкціями
(а.с.35);

№ від 11.12.2012р. про збільшення суми
грошового зобов'язання з ПДВ на 141540
грн., з яких 94360 грн. за основним
платежем та 47180 грн. за штрафними
(фінансовими) санкціями.

За результатами процедури
апеляційного узгодження збільшення
сум грошових зобов'язань з ПДВ та
податку на прибуток підприємств скарги
позивача були відхилені, а спірні
податкові повідомлення-рішення -
залишені без змін (а.с.36-38).

Окрім цього, згідно листа Луцької ОДПІ
№ 5846/10/22.6 від 04.03.2013р. відкликано
податкове повідомлення-рішення
Луцької ОДПІ № від 11.12.2012р.,
оскільки Актом перевірки № 6443/22-6/21750952
від 26.11.2012 року позивачу зменшено
податковий кредит та донараховано ПДВ
в сумі 94360 грн. повторно (а.с.39).

Підставою для винесень спірних рішень
про зменшення суми бюджетного
відшкодування з ПДВ та збільшення суми
грошового зобов'язання з податку на
прибуток підприємств за серпень 2012
року є висновки податкового органу про
проведення позивачем з ТзОВ «Ейч Ар
Інвест» операцій з придбання шроту
соєвого, які не підтверджені належно
складеними товарно-транспортними
накладними.

Зокрема, у представлених для перевірки
товарно-транспортних накладних не
вказано, до якого подорожнього листа
виписана така накладна, дату та час
виїзду та прибуття до конкретної
станції призначення, також в
товарно-транспортних накладних не
зазначені отримувач, прізвища та інші
дані, що дають змогу ідентифікувати
особу, яка відпустила та одержала
вантаж, не вказана серія номер та дата
довіреності, які б у свою чергу
підтверджували реальність здійснення
господарських операцій; також
податковий орган дійшов висновку, що
кількісні показники відповідно до
наданих позивачем видаткових та
податкових накладних є відмінними від
обсягів поставок, задекларованих в
специфікаціях до договору.

Задовольняючи заявлений позов, суд
першої інстанції виходив з того, що
укладений між позивачем та ТзОВ «Ейч Ар
Інвест» правочин мав реальний
характер, проведена господарська
операція оформлена належними
первинними документами; продавець
відобразив свої податкові зобов'язання
у встановленому порядку, а відтак
відповідачем не доведено фіктивності
розглядуваних операцій, а тому
позивачем правомірно сформований
податковий кредит за цими операціями.

Також відповідачем безпідставно
збільшені грошові зобов'язання з
податку на прибуток підприємств,
оскільки предметом перевірки було
дослідження правомірності лише
формування сум податкового кредиту в
серпні 2012 року.

Колегія суддів вважає, що наведені
висновки суду першої інстанції є
правильними, оскільки ґрунтуються на
фактичних обставинах справи та
відповідають вимогам чинного
законодавства, з огляду на таке.

Як встановлено судом першої
інстанції, між позивачем ТзОВ
«Агротехніка» (покупець) та ТзОВ «Ейч
Ар Інвест» (продавець) був укладений
договір поставки № 14/2012 від 14.05.2011р.,
згідно умов якого продавець
зобов'язався передати, а покупець
прийняв на себе зобов'язання прийняти
та своєчасно оплатити шрот соєвий у
кількості, за якістю та цінами,
вказаними у специфікаціях до цього
договору (а.с.40-42).

В рамках наведеного договору
продавцем поставлено товар позивачу на
умовах СРТ - склад покупця за адресами:
Волинська обл., смт.Турийськ,
вул.Паралельна, 33 та Волинська обл.,
смт.Локачі, вул.Шевченка, 14.

Факти поставок товару узгоджені
договірними сторонами у специфікаціях
до вказаного договору (а.с.43-50),
реальність передачі товару
стверджується розхідними та
податковими накладними (а.с.51-80).

Предметом доказування у розглядуваній
справі є дослідження обставин про те,
чи не були дії позивача спрямовані на
безпідставне одержання коштів із
державного бюджету, чи мали операції із
придбання товарів та послуг реальний
характер, яким чином придбавалися
товари і надавалися послуги, а також
дійсна можливість здійснення таких
операцій.

При цьому, надання податковому
органу належним чином оформлених
документів, передбачених
законодавством про податки та збори, з
метою одержання податкової вигоди є
підставою для її одержання, якщо
податковим органом не встановлено та
не доведено, що відомості, які
містяться в цих документах, неповні,
недостовірні та (або) суперечливі, є
наслідком укладення нікчемних
правочинів або коли відомості
ґрунтуються на інших документах,
недійсність даних в яких установлена
судом.

Про необґрунтованість податкової
вигоди можуть також свідчити
підтверджені доказами доводи
податкового органу, зокрема про
наявність таких обставин:

* неможливість реального здійснення
платником податків зазначених
операцій з урахуванням часу, місця
знаходження майна або обсягу
матеріальних ресурсів, економічно
необхідних для виробництва товарів,
виконання робіт або послуг,
нездійснення особою, яка значиться
виробником товару, підприємницької
діяльності;

* відсутність необхідних умов для
досягнення результатів відповідної
підприємницької, економічної
діяльності через відсутність
управлінського або технічного
персоналу, основних коштів, виробничих
активів, складських приміщень,
транспортних засобів;

* облік для цілей оподаткування лише
тих господарських операцій, які
безпосередньо пов'язані з виникненням
податкової вигоди, якщо для цього виду
діяльності також потрібне здійснення й
облік інших господарських операцій;

* здійснення операцій з товаром, що не
вироблявся або не міг бути вироблений в
обсязі, зазначеному платником податків
у документах обліку;

* відсутність первинних документів
обліку.

Аналізуючи представлені первинні
документи, колегія суддів приходить до
висновку про те, що між позивачем та
його контрагентом в дійсності були
виконані господарські операції по
поставці шроту соєвого, дії останніх
були спрямовані на реальне настання
правових наслідків, а не вчинялися в
цілях заниження об'єкта оподаткування,
несплати податків.

Тобто, внаслідок проведення таких
операцій платник податків мав намір
одержати економічний ефект у
результаті підприємницької або іншої
економічної діяльності, і не прагнув
отримати вигоду виключно чи переважно
за рахунок відшкодування з державного
бюджету податку на додану вартість.

З урахуванням наведених обставин
підстав для висновку про фіктивність
та нереальний характер здійснених
господарських операцій колегія суддів
не вбачає.

Окрім цього, колегія суддів
погоджується з наступними висновками
суду першої інстанції, які викладені у
рішенні суду.

Зокрема, відповідно до ст.4 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
бухгалтерський облік господарських
операцій будується на принципі
превалювання сутності документу над
його формою - операції повинні
обліковуватись відповідно до їх
сутності, а не лише виходячи із
юридичної форми.

Таким чином, відсутність будь-якого із
наведених у ст.9 цього Закону
реквізитів первинних документів, в
тому числі товарно-транспортних
накладних, некоректне або невірне
заповнення реквізитів не тягне за
собою визнання такого документу
недійсним, оскільки визначальною
умовою формування податкового кредиту
є фактичне здійснення господарської
операції.

Із змісту наявних договору
купівлі-продажу товарів №14/2012 від
14.05.2012р. та специфікацій до нього,
видаткових та податкових накладних
вбачається, що вони містять всі
обов'язкові реквізити, які дають змогу
ідентифікувати як юридичну, так і
господарську сутність укладених
правочинів, їхніх учасників, а також
грошову складову вчинених
господарських операцій. Відтак, наявні
дефекти форми товарно-транспортних
накладних не є самостійною та
достатньою підставою для визнання
господарських операцій безтоварними.

Крім того, податковим органом не було
встановлено інших порушень
податкового законодавства по
взаємовідносинах позивача з ТзОВ «Ейч
Ар Інвест».

Також не можуть бути прийнятими до
уваги доводи відповідача щодо
невідповідності кількісних показників
товару, вказаних у видаткових
накладних, обсягам поставок, що
задекларовані в специфікаціях до
договору купівлі-продажу товарів №14/2012
від 14.05.2012р.

Учасники договірних (господарських)
правовідносин наділені свободою
волевиявлення, а тому невідповідність
фактичних обсягів поставок
задекларованим в договорі може бути
підставою для претензійно-позовної
роботи, якщо учасник відповідних
правовідносин вважає, що іншою
стороною договору допущено
невиконання договірних зобов'язань.
Відтак, такі правовідносини є
предметом регулювання господарського
права; невиконання або виконання умов
договору не в повному обсязі не є
належним доказом наявності в діях
учасників договірних відносин
порушень податкового законодавства.

Окрім цього, довідкою № 7340/22-5/33506470 від
27.11.2012р. про результати зустрічної
звірки ТзОВ «Ейч Ар Інвест» з питань
правових взаємовідносин з
контрагентами за період з 01.08.2012р. по
31.08.2012р., складеної ДПІ у Приморському
районі м.Одеси Одеської обл. Державної
податкової служби, цим податковим
органом підтверджено законність
проведених господарських операцій з
ТзОВ «Агротехніка», відображених в
податковому обліку платника податку
(а.с.89-90).

У частині винесеного на підставі Акту
перевірки № 6443/22-6/21750952 від 26.11.2012р.
податкового повідомлення-рішення №
6 від 11.12.2012р. про збільшення суми
грошового зобов'язання по податку на
прибуток підприємств колегія суддів
враховує, що предметом цієї перевірки
було дослідження лише правомірності
формування сум податкового кредиту в
серпні 2012 року. Натомість, податковий
орган у висновках зазначеного акту,
крім встановлення факту порушення ТзОВ
«Агротехніка» вимог податкового
законодавства щодо заниження грошових
зобов'язань з ПДВ за серпень 2012 року,
встановив заниження позивачем податку
на прибуток підприємств в III кварталі
2012 року.

Разом з тим, у вказаному Акті перевірки
не було наведено жодних доказів
порушення зі сторони позивача вимог
податкового законодавства щодо
формування валових витрат, які
враховуються при визначенні об'єкта
оподаткування податком на прибуток, а
досліджені фінансово-господарська
діяльність платника податків та
первинні документи, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку,
не мають жодного відношення до факту
заниження податку на прибуток в III
кварталі 2012 року.

Отже, правових підстав для формування
податковим органом висновків в Акті
перевірки № 6443/22-6/21750952 від 26.11.2012р. щодо
підтвердження порушення позивачем
формування валових витрат, що
враховуються при визначенні об'єкта
оподаткування податком на прибуток
підприємств, у відповідача не було.

Додатково колегія суддів враховує, що
за загальним правилом, несплата ПДВ
продавцем і його постачальниками сама
по собі не є підставою для зменшення
податкового кредиту або відмови у
відшкодуванні зазначеного податку
покупцю, який відніс до податкового
кредиту суму ПДВ, сплачену продавцю
разом із ціною товару (послуги).

З урахуванням викладеного, факт
порушення
контрагентами-постачальниками своїх
податкових зобов'язань може бути
підставою для висновку про
необґрунтованість заявлених платником
податку вимог про надання податкової
вигоди, якщо податковий орган доведе:
що платник податку діяв без належної
обачності й обережності і йому мало
бути відомо про порушення, які
допускали його контрагенти; або що
діяльність платника податку, його
взаємозалежних або афілійованих осіб
спрямована на здійснення операцій,
пов'язаних з наданням податкової
вигоди, переважно з контрагентами, які
не виконують своїх податкових
зобов'язань, зокрема у випадках, коли
такі операції здійснюються через
посередників.

Встановлення судом необґрунтованості
заявлених платником податку вимог про
надання податкової вигоди тягне за
собою відмову в її задоволенні.

Колегія суддів підкреслює, що у
розглядуваному випадку відповідачем в
основу притягнення до юридичної
відповідальності позивача не
покладений конкретний склад
правопорушення, яке скоїла особа в
конкретному випадку, - при нарахуванні
податків та обов'язкових платежів
платником податків у відповідності до
закону; умисел останнього на ухилення
від сплати податків, зборів, інших
обов'язкових платежів, не встановлений.

При цьому колегія суддів враховує
правову позицію Верховного Суду
України по цій категорії спорів, яка
полягає в тому, що несплата продавцем
чи його контрагентом податку на додану
вартість до бюджету, у разі фактичного
здійснення господарської операції, не
впливає на формування податкового
кредиту покупцем та не є підставою для
позбавлення останнього права на
відшкодування цього податку, якщо він
виконав усі передбачені законом умови
отримання такого відшкодування і має
всі документальні підтвердження
розміру заявленого податкового
кредиту.

Також слід звернути увагу на
рішення Європейського суду з прав
людини від 22.01.2009р. у справі «БУЛВЕС» АД
проти Болгарії» (заява № 3991/03), в якому
зазначено, що у разі якщо національні
органи за відсутності будь-яких
вказівок на безпосередню участь
фізичної або юридичної особи у
зловживанні, пов'язаним зі сплатою ПДВ,
який нараховується у ланцюгу поставок,
або будь-яких вказівок на обізнаність
про таке порушення, все ж таки
застосовують негативні наслідки до
отримувача оподатковуваної ПДВ
поставки, який повністю виконав свої
зобов'язання, за дії або бездіяльність
постачальника, який перебував поза
межами контролю отримувача і у
відношенні якого у нього не було
засобів перевірки та забезпечення його
виконання, то такі владні органи
порушують справедливий баланс, який
має підтримуватися між; вимогами
суспільних інтересів та вимогами
захисту права власності.

У вищевказаному рішенні наголошується
й на тому, що платник податків не
повинен нести наслідків невиконання
постачальником його зобов'язань зі
сплати податку і в результаті
сплачувати ПДВ другий раз, а також пеню.

За наведених обставин підстав для
втрати позивачем права на формування
податкового кредиту, а також для
донарахування грошових зобов'язань з
податку на прибуток підприємств та
зменшення суми бюджетного
відшкодування з ПДВ, колегія суддів не
знаходить.

Звідси, матеріалами справи та нормами
чинного податкового законодавства
підтверджено правомірність включення
ТзОВ «Агротехніка» сум до податкового
кредиту за серпень 2012 року, а також
безпідставність збільшення грошових
зобов'язань з податку на прибуток
підприємств та зменшення суми
бюджетного відшкодування ПДВ за
вказаний період.

Інші висновки постанови суду першої
інстанції колегія суддів вважає
підставними і обгрунтованими, оскільки
такі відповідають вимогам ПК України.

Доводи апелянта в іншій частині на
правомірність прийнятої постанови не
впливають та висновків суду не
спростовують.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів приходить до переконливого
висновку про те, що заявлений позов є
підставним та обґрунтованим, а тому
підлягає до задоволення.

При цьому висновок суду про
неправомірність рішень податкового
органу зроблено з дотриманням вимог
КАС України, оскільки він, вживши
заходів, необхідних для з'ясування всіх
обставин у справі, всебічно, повно та
об'єктивно оцінив наявні у справі
докази і постановив законне й
обґрунтоване рішення.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції правильно і повно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків рішення суду, а
тому підстав для скасування постанови
колегія суддів не вбачає і вважає, що
апеляційну скаргу на неї слід залишити
без задоволення.

Керуючись ст.94, ч.3 ст.160, ст.ст.195, 196, п.1 ч.1
ст.198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 254 КАС
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Луцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Волинської обл. Державної податкової
служби на постанову Волинського
окружного адміністративного суду від
30.04.2013р. в адміністративній справі №
803/955/13-А залишити без задоволення, а
вказану постанову суду - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий суддя:
Р.М.Шавель

Судді:
М.В.Костів

Н.В.Савицька