Справа № 2а-590/10/2570
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2014-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2014 року
м. Київ К-35752/10

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого), Рибченка А.О.,
Сіроша М.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Варвинської міжрайонної державної
податкової інспекції Чернігівської
області на постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 21.10.2010 у справі № 2а-590/10/2570

за позовом Прокуратури
Варвинського району Чернігівської
області в інтересах держави в особі
Варвинської міжрайонної державної
податкової інспекції Чернігівської
області

до Сільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю

"Дружба-Нова"

про стягнення податкового
боргу, -

В С Т А Н О В И В :

Прокурор в інтересах держави в особі
Державної податкової інспекції
звернувся до суду з позовом до
Товариства про стягнення
заборгованості з податку з доходів
фізичних осіб у розмірі 642 394,75 грн.

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 26.03.2010
позовні вимоги задоволено в повному
обсязі, стягнуто з Товариства
заборгованість з податку з доходів
фізичних осіб у сумі 642 394,75 грн.

Рішення обґрунтовано висновком про те,
що оскільки Товариством було
самостійно узгоджено суму податкового
зобов`язання та враховуючи несплату
заборгованості у визначені
законодавством строки, то позовні
вимоги є цілком обґрунтованими.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду України від
21.10.2010 рішення суду першої інстанції
скасовано, у позові відмовлено.

Вирішуючи спір суд апеляційної
інстанції виходив з того, що стягнення
сум заборгованості з податку з доходів
фізичних осіб, що були самостійно
узгоджені позивачем, є податковим
боргом у розумінні п. 1.3 ст. 1 Закону
України від 21.12.2000 № 2181-III "Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами", а тому при його
стягненні повинні вживатись заходи
передбачені саме зазначеним вище
Законом. Недотримання державним
податковим органом заходів з погашення
податкового боргу стало обставиною для
відмови у позові.

Не погодившись із судовим рішенням
апеляційної інстанції, Державна
податкова інспекція подала касаційну
скаргу, де посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, просить
зазначене судове рішення скасувати та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Обґрунтовуючи касаційні вимоги,
контролюючий орган послався на те, що
заборгованість зі сплати податку з
доходів фізичних осіб не є ні
узгодженою сумою податкового
зобов'язання, ні, відповідно,
податковим боргом, тому стягнути з
боржника належні суми інакше як за
рішенням суду неможливо.

Перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, юридичної оцінки обставин
справи, доводи касаційної скарги,
колегія суддів вважає, що касаційну
скаргу необхідно відхилити з наступних
підстав.

Як встановлено судам попередніх
інстанцій, Товариством до податкової
інспекції було подано розрахунки сум
доходу за формою форми № 1 ДФ,
нарахованого (сплаченого) на користь
платників податку, і сум утриманого з
них податку за 2008 рік у сумі 1 363 903,14 грн.

Станом на 31.12.2007 за відповідачем
рахувався податковий борг з податку з
доходів фізичних осіб у розмірі 1 048 855,25
грн., враховуючи здійснені
відповідачем перерахування до бюджету
у 2008 році в сумі 1 335 631 грн. та у 2009 році в
сумі 434 433 грн., остаточна
заборгованість відповідача склала 642
394,75 грн., щодо стягнення якої заявлено
позовні вимоги.

Також судами встановлено, що податкова
інспекція направляла на адресу
Товариства листи з вимогою
забезпечення повного перерахування до
бюджету нарахованих і утриманих сум
податку з доходів фізичних осіб (а.с.
74-81).

Суть спірних правовідносин полягає у
правомірності стягнення податкового
боргу з податку з доходів фізичних
осіб, який виник внаслідок несплати
самостійно узгодженого податкового
зобов'язання, шляхом подачі
податкового розрахунку за формою форми
№ 1 ДФ.

У преамбулі Закону України від 21.12.2000 №
2181-III "Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами"
зазначено, що "цей Закон є спеціальним
законом з питань оподаткування, який
установлює порядок погашення
зобов'язань юридичних або фізичних
осіб перед бюджетами та державними
цільовими фондами з податків і зборів
(обов'язкових платежів), нарахування і
сплати пені та штрафних санкцій, що
застосовуються до платників податків
контролюючими органами, у тому числі за
порушення у сфері
зовнішньоекономічної діяльності, та
визначає процедуру оскарження дій
органів стягнення".

Статтею 14 Закону України "Про систему
оподаткування" визначено, що до
загальнодержавних податків і зборів
належить податок з доходів фізичних
осіб.

Отже, Закон № 2181-III застосовується до
стягнення коштів, встановлених Законом
про систему оподаткування податків і
зборів (обов'язкових платежів) і
санкцій за порушення, пов'язані зі
сплатою виключно цих платежів.

Згідно п. 1.2 ст. 1 Закону № 2181-III "Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами"
податкове зобов'язання - зобов'язання
платника податків сплатити до бюджетів
або державних цільових фондів
відповідну суму коштів у порядку та у
строки, визначені цим Законом або
іншими законами України.

Зобов'язання зі сплати податку з
доходів фізичних осіб виникло у
відповідача на підставі Закону України
від 22.05.2003 № 889-IV "Про податок з доходів
фізичних осіб".

Оскільки нормами цього Закону не
визначено окремого порядку при
стягненні коштів з підприємств та
фізичних осіб, його застосування
провадиться у порядку, встановленому
Законом № 2181-III.

У разі якщо платник податків не сплачує
узгоджену суму податкового
зобов'язання в установлені Законом №
2181-III строки, то ця сума визнається
сумою податкового боргу, внаслідок
чого до платника податків
застосовуються заходи щодо стягнення
боргу.

Податковий борг - це податкове
зобов'язання (з урахуванням штрафних
санкцій за їх наявності), самостійно
узгоджене платником податків або
узгоджене в адміністративному чи
судовому порядку, але не сплачене в
установлений строк, а також пеня,
нарахована на суму такого зобов'язання
(п. 1.3 ст. 1 Закону № 2181-III).

Тобто виникнення податкового боргу є
юридичним фактом, який пов'язаний із
несплатою узгодженої суми податкового
зобов'язання протягом установленого
строку.

Порядок погашення податкового боргу
регулюється нормами статей 6-15 Закону №
2181-III. При цьому ці норми не
передбачають зупинення процедур
погашення, у тому числі примусового
стягнення податкового боргу в разі
оскарження платником податків до суду
раніше узгодженої суми податкового
зобов'язання.

Відповідно до пп. 10.1.1 п. 10.1 ст. 10
зазначеного Закону стягнення коштів та
продаж інших активів платника податків
провадяться не раніше тридцятого
календарного дня з моменту надіслання
йому другої податкової вимоги.

Саме після настання зазначених у п. 6.2
ст. 6 Закону № 2181-III обставин та з
урахуванням строку, передбаченого пп.
10.1.1 п. 10.1 ст. 10 Закону, виникає право на
звернення контролюючого органу із
позовом про стягнення податкового
боргу.

Як встановлено судами, позивачем не
було дотримано порядку стягнення
податкового боргу.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов помилкового висновку про те, що
до стягнення заборгованості з податку
з доходів фізичних осіб не
застосовуються положення Закону №
2181-ІІІ, натомість висновок суду
апеляційної інстанції про
недотримання контролюючим органом
процедури стягнення податкового боргу
з податку з доходів фізичних осіб є
цілком правомірним та обґрунтованим.

З урахуванням викладеного, суд
касаційної інстанції відхиляє доводи
державного податкового органу,
викладені у касаційній скарзі, і не
вбачає підстав для скасування
законного та обґрунтованого судового
рішення суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Варвинської
міжрайонної державної податкової
інспекції Чернігівської області
відхилити.

Постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 21.10.2010 у
справі № 2а-590/10/2570 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає,
крім як з підстав, у строк та в порядку,
визначеними ст. ст. 237-239 1 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
О.В. Карась

Судді
А.О. Рибченко

М.В. Сірош