Справа № 2а-11157/11/0170/15
Суддя: Омельченко В'ячеслав Анатолійович
Дата ухвалення: 2014-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Ухвала

Іменем України

Справа № 2а-11157/11/0170/15

29.01.14 м. Севастополь

Севастопольський
апеляційний адміністративний суд у
складі колегії суддів:

головуючого судді Омельченка В. А.,

суддів Дадінської Т.В. ,

Дудкіної Т.М.

розглянувши в порядку письмового
провадження матеріали справи №
2а-11157/11/0170/15 за апеляційною скаргою
Красноперекопської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів в АР
Крим на постанову Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим (суддя Тоскіна Г.Л. ) від
21.11.13

за позовом Красноперекопської
об'єднаної Державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів в АР Крим (вул. Північна, 2,
м.Красноперекопськ, Автономна
Республіка Крим,96000)

до Приватного підприємства "Базис торг"
(вул. Монтажна, буд.10-Г, Гресівський, м.
Сімферополь, Автономна Республіка
Крим,95493)

Малого приватного підприємства "ЗБРУЧ"
(вул. Калініна, 6, кв. 128,
м.Красноперекопськ, Автономна
Республіка Крим,96000)

про стягнення коштів за нікчемним
правочином

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду
Автономної Республіки Крим звернулася
Красноперекопська об'єднана державна
податкова інспекція в АР Крим з
адміністративним позовом до Малого
приватного підприємства "Збруч",
Приватного підприємства "Базис торг"
про стягнення з Малого приватного
підприємства "Збруч", Приватного
підприємства "Базис торг" в дохід
держави суму, одержану за нікчемним
правочином, а саме за договором купівлі
- продажу у розмірі 62508 грн., в т.ч. ПДВ
10418,00 грн., в рівних долях з кожного
відповідача.

Постановою Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 21.11.13 у задоволені
адміністративного позову
Красноперекопської об'єднаної
державної податкової інспекції АР Крим
до Приватного підприємства "Базис
торг", Малого приватного підприємства
"ЗБРУЧ" про стягнення коштів за
нікчемним правочином відмовлено.

Не погодившись з даною постановою суду,
позивач звернувся з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
постанову Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим від
21.11.13 та прийняти нове рішення по
справі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
судом першої інстанції порушено норми
матеріального права. А саме, апелянт
посилається на те, що
Красноперекопською ОДПІ в АРК була
проведена документальна позапланова
виїзна перевірка Малого приватного
підприємства "Збруч" з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства при
здійснені фінансово-господарських
взаємовідносин з ПП "Базис Торг" за
грудень 2010 року, про що був складений
акт 557/23-04/22316723 від 19.05.2011. Актом
перевірки встановлено, що МПП "Збруч"
протягом грудня 2010 року мало
взаємовідносини з ПП "Базіс Торг".
Податковим органом на підставі
отриманої податкової інформації було
встановлено, що ПП "Базіс Торг"
відобразило у своєї податкової
звітності підприємства зі станом - " 23" -
Місцезнаходження не встановлено: ПП
"Фрегат ХХІ" та ПП "Родина", які є
безпосередніми постачальниками ПП
"Базіс Торг" за грудень 2010 року.
Одночасно актами перевірок ПП "Фрегат
ХХІ" та ПП "Родина" встановлено, що
підприємствами зайво включено до
складу податкового зобов'язання суми
ПДВ з продажу товарів по безтоварним
операціям, сформовано податковий
кредит по відсутнім документам з метою
одержання податкової вигоди,
відповідно, відсутній факт поставки
товарів покупцям. Таким чином,
податковий орган у акті перевірки
зробив висновок, що враховуючи те, що у
ПП "Базіс Торг" відсутні необхідні
умови для ведення господарської
діяльності, відсутні основні фонди,
персонал, виробничі активи, складські
приміщення, транспортні засоби, то,
відповідно до положень Цивільного
кодексу України, угоди з контрагентами
- покупцями, постачальниками, зокрема,
МПП "Збруч" мають ознаки нікчемності.
Позивач стверджує, що укладеним
договором прямо порушується публічний
порядок сплати податку на додану
вартість та інтереси держави і
суспільства.

Ухвалою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 14.01.2014 відкрито апеляційне
провадження за апеляційною скаргою
Красноперекопської об'єднаної
державної податкової інспекції АР Крим
Державної податкової служби.

Ухвалою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 29.01.2014 замінено Красноперекопську
об'єднану державну податкову інспекцію
Державної податкової служби на
Красноперекопську об'єднану державну
податкову інспекцію Головного
управління Міндоходів в АР Крим.

У судове засідання сторони, їх
представники не з'явились, про дату, час
та місце апеляційного розгляду справи
повідомлені в встановленому законом
порядку.

Згідно з частиною четвертою статті 196
Кодексу адміністративного судочинства
України, неприбуття у судове засідання
сторін або інших осіб, які беруть
участь у справі, належним чином
повідомлених про дату, час і місце
апеляційного розгляду, не перешкоджає
судовому розгляду справи.

Відповідно до пункту 2 частини першої
статті 197 Кодексу адміністративного
судочинства України суд апеляційної
інстанції може розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами, якщо
справу може бути вирішено на основі
наявних у ній доказів, у разі
неприбуття жодної з осіб, які беруть
участь у справі, у судове засідання,
хоча вони були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового засідання.

Суд, керуючись положеннями пункту 2
частини першої статті 197 Кодексу
адміністративного судочинства
України, визнав за можливе перейти до
письмового провадження по справі.

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідно до даних офіційного сайту
ДП "Інформаційно-ресурсний центр"
(http://irc.gov.ua) Мале приватне підприємство
"Збруч" та Приватне підприємство "Базис
торг" є юридичними особами.

Посадовими особами Красноперекопської
ОДПІ в АРК була проведена
документальна позапланова виїзна
перевірка Малого приватного
підприємства "Збруч" з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства при
здійснені фінансово-господарських
взаємовідносин з ПП "Базис Торг" за
грудень 2010 року, про що був складений
акт 557/23-04/22316723 від 19.05.2011.

Актом перевірки встановлено, що МПП
"Збруч" протягом грудня 2010 року мало
взаємовідносини з ПП "Базіс Торг".

В акті відображено, що податковим
органом отриманий акт про результати
позапланової виїзної перевірки ПП
"Базіс Торг" від 28.03.2011 № 3378/23-4/36155986.
Відповідно до вказаного акта ПП "Базіс
Торг" відобразило у своєї податкової
звітності підприємства зі станом - " 23" -
місцезнаходження не встановлено: ПП
"Фрегат ХХІ" та ПП "Родина", які є
безпосередніми постачальниками ПП
"Базіс Торг" за грудень 2010 року.

Актами перевірок ПП "Фрегат ХХІ" та ПП
"Родина" встановлено, що підприємствами
зайво включено до складу податкового
зобов'язання суми ПДВ з продажу товарів
по безтоварним операціям, сформовано
податковий кредит по відсутнім
документам з метою одержання
податкової вигоди, відповідно,
відсутній факт поставки товарів
покупцям.

Отже, як вказано у акті перевірки, ПП
"Базіс Торг" надавались податкові
накладні без мети реального настання
правових наслідків, з метою заниження
об'єкту оподаткування, несплати
податків, у зв'язку з чим, дії
підприємства призвели до втрат
дохідної частини Державного бюджету
України.

Таким чином, податковий орган
дійшов висновку, що враховуючи те, що у
ПП "Базіс Торг" відсутні необхідні
умови для ведення господарської
діяльності, відсутні основні фонди,
персонал, виробничі активи, складські
приміщення, транспортні засоби, то,
відповідно до положень Цивільного
кодексу України, угоди з контрагентами
- покупцями, зокрема, договір
купівлі-продажу №37/05/238 з ПП "Базис
Торг", мають ознаки нікчемності.

Як наслідок того, що операції з
придбання ПП "Базіс Торг" від ПП "Фрегат
ХХІ" та ПП "Родина" є нікчемними, також
нікчемними є операції з реалізації
товарів на адресу покупців.

Таким чином, в акті перевірки
податковим органом був зроблений
висновок, що МПП "Збруч" укладено
нікчемний правочин з контрагент - ПП
Базис Торг", що є порушенням публічного
порядку, інтересів держави і
суспільства, що, на думку позивача, є
підставою для застосування до
відповідачів наслідків, передбачених
ст. 208 ГК України.

Судова колегія, обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування судом норм
матеріального та процесуального права,
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Вимога щодо реальних змін майнового
стану платника податків як обов'язкова
ознака господарської операції
кореспондує з нормами Законом України
"Про оподаткування прибутку
підприємств" від 22.05.1997 р. №334/94-ВР
(надалі Закон №334), який діяв на час
вчинення господарської операції

Так, пунктом 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону №334
передбачено, що до складу валових
витрат включаються суми будь-яких
витрат, сплачених (нарахованих)
протягом звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Відповідно до п.п.5.3.9 п.5.3 ст. 5 Закону №334
не належать до складу валових витрат
будь-які витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку.

Водночас відповідно до підпункті 7.4.1.
пункту 7.4. статті 7 Закону України "Про
податок на додану вартість" від 03.04.1997
року №168/97-ВР (надалі Закон №168)
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін, у разі
якщо договірна ціна на такі товари
(послуги) відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою п. 6.1 ст. 6 та ст.8-1 цього
Закону, протягом такого звітного
періоду, зокрема, у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари (послуги) та основні фонди
почали використовуватися у
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
такий платник податку оподатковані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Тобто необхідною умовою для віднесення
сплачених у ціні товарів (послуг) сум
податку на додану вартість є факт
придбання товарів та послуг із метою їх
використання в господарській
діяльності.

Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені і підтверджені належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Відповідно до частини 1 статті 207 ГК
України господарське зобов'язання, що
не відповідає вимогам закону, або
вчинено з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства, або укладено учасниками
господарських відносин з порушенням
хоча б одним з них господарської
компетенції (спеціальної
правосуб'єктності), може бути на вимогу
однієї із сторін, або відповідного
органу державної влади визнано судом
недійсним повністю або в частині.

Відповідно до пункту 11 статті 10 Закону
України від 4 грудня 1990 року N 509-XII "Про
державну податкову службу в Україні"
(на час звернення позивача до суду)
органи державної податкової служби
мали повноваження звертатись до судів
із позовами про визнання угод
недійсними та про стягнення в доход
держави коштів, одержаних за
правочинами, вчиненими з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства.

Таке право органи податкової служби
мають реалізовувати виключно при
наявності підстав та умов,
передбачених законодавством України.

Частину 1 статті 207 Господарського
кодексу України слід застосовувати з
урахуванням того, що відповідно до
статті 228 Цивільного кодексу України
правочин, вважається таким, що порушує
публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним.

Згідно з ч.5 ст. 203 Цивільного кодексу
України правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу
України недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

Відповідно до ч. 1 ст.216 Цивільного
кодексу України недійсний правочин не
створює юридичних наслідків, крім тих,
що пов'язані з його недійсністю. У разі
недійсності правочину кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення,
зокрема тоді, коли одержане полягає у
користуванні майном, виконаній роботі,
наданій послузі, відшкодувати вартість
того, що одержано, за цінами, які
існують на момент відшкодуванні

Згідно ст. 228 Цивільного кодексу
України правочин вважається таким, що
порушує публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, територіальної громади,
незаконне заволодіння ним.

При цьому згідно постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.2009 р. №9
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» при
кваліфікації правочину за ст. 228
Цивільного кодексу України має
враховуватися вина, яка виражається в
намірі порушити публічний порядок
сторонами правочину або однією зі
сторін. Доказом вини може бути вирок
суду, постановлений у кримінальній
справі, щодо знищення, пошкодження
майна чи незаконного заволодіння ним
тощо.

Висновки позивача про те, що угода,
укладена між відповідачами є такою, що
порушує публічний порядок та
суперечить інтересам держави є
необґрунтованими, не підтверджуються
матеріалами справи та не відповідають
вимогам діючого законодавства України
з наступних підстав.

Матеріали справи свідчать, що 01 травня
2010 року між МПП "Збруч" (Покупець) та ПП
"Базис Торг" (Продавець) було укладено
договір купівлі-продажу №37/05/238, за
умовами якого Продавець зобов'язується
передати у власність Покупця
автозапчастини, шини та ін., а Покупець
зобов'язується прийняти та оплатити їх.
(п.1.1, п.1.2 Договору) Доставка товару до
місця призначення здійснюється
транспортом Продавця або замовника
(п.5.2.4 Договору).

На виконання зазначеного договору, у
грудні 2010 року МПП "Збруч" отримало від
ПП "Базис Торг" товар (автозапчастини,
шини) вартістю 62508,00 гривень, у т. ч. 10418,00
гривень ПДВ, що підтверджується
прибутковою накладною.

ММП "Збруч" у січні 2011 року сплатило ПП
"Базис Торг" за отриманий товар грошові
кошти (готівкою) у сумі 62508,00 гривень, у
т. ч. 10418,00 гривень ПДВ, що
підтверджується фіскальними звітними
чеками, які додані до звіту про
використання коштів, наданих на
відрядження або під звіт.

Зазначені обставини встановлені
постановою Окружного
адміністративного суду АР Крим від
12.03.2013 у справі 2а-7105/11/0170/10, залишеною
без змін ухвалою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 19.09.2013.

Так, під час розгляду справи судом було
встановлено, що факт здійснення МПП
"Збруч" у грудні 2010 року господарської
операції з придбання запасних частин
та автомобільних шин у ПП "Базис Торг"
підтверджується первинним документом -
прибутковою накладною. Оприбуткування
на склад МПП "Збруч" запасних частин та
автомобільних шин, отриманих від ПП
"Базис Торг" у грудні 2010 р., також
підтверджено прибутковою накладною.
Переміщення запасних частин та
автомобільних шин матеріально
відповідальній особі ОСОБА_2
підтверджується накладною на
внутрішнє переміщення. Подальший рух
вказаних запасних частин та
автомобільних шин зі складу МПП "Збруч"
підтверджений актами списання та
картками обліку роботи автомобільної
шини. МПП "Збруч" використав придбані
шини та автозапчастини для проведення
поточного ремонту та технічного
обслуговування з метою підтримання у
належному технічному стані вантажних
автомобілів, що використовуються ним у
власній господарській діяльності.
Відповідно витрати на придбання шин та
автозапчастин вартістю 62508,00 гривень, у
т.ч. 10418,00 гривень ПДВ, є такими, що
пов'язані з господарською діяльністю
МПП "Збруч".

Судова колегія погоджується з
висновками суду першої інстанції, що
первинними документами
бухгалтерського обліку позивача
підтверджено фактичне здійснення
сторонами умов угоди, включення суми
ПДВ по вказаній угоді підтверджено
відповідними необхідними документами.

Згідно з ч. 3 ст. 254 КАС України у разі
подання апеляційної скарги судове
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Відповідно до статті 72 КАС України не
належить доказувати обставини,
встановлені в іншому судовому рішенні,
що набрало законної сили. Обставини
вважаються встановленими в іншому
судовому рішенні, якщо про це зазначено
у мотивувальній чи резолютивній
частинах цього рішення. Існування
такої підстави звільнення від
доказування обумовлено тим, що особа,
яка мала можливість спростовувати ту
чи іншу обставину в іншому
(адміністративному, цивільному,
господарському) процесі і не зробила
цього, не може спростовувати цю
обставину і при розгляді
адміністративної справи.

Таким чином, судовим рішенням, яке
набрало чинності, встановлено, що
укладення договору купівлі-продажу
№37/05/238 від 01.05.2010 було спрямовано на
реальне настання правових наслідків і
при виконанні цього договору,
відповідачі діяли в межах діючого
законодавства України.

Санкцію, передбачену частиною 1 статті
208 ГК України, не можна застосовувати за
сам факт несплати податків (зборів,
інших обов'язкових платежів) однією зі
сторін договору, оскільки за таких
обставин правопорушенням була б
несплата податків, а не вчинення
правочину. Для стягнення цих санкцій є
необхідною наявність умислу на
укладення угоди з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства, наприклад з метою
неправомірного одержання з державного
бюджету коштів шляхом відшкодування
ПДВ у разі його несплати контрагентами
до бюджету.

За таких підстав, судова колегія
зазначає, що відповідачем не надані
докази наявності фактів порушення
конституційних прав чи свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконного
володіння ним: внаслідок укладання та
виконання ММП "Збруч" та ПП "Базис Торг"
правочинів.

Таким чином, відповідачем не доведено
наявності мети, завідомо суперечної
інтересам держави і суспільства, а
також існування умислу у позивача чи
його контрагента, як обов'язкової
ознаки для визнання правочину
недійсним та застосування
адміністративно-господарських
санкцій. Хоча факт порушення
публічного порядку повинен бути
доведеним певними засобами
доказування.

Таким чином, договір купівлі - продажу
№37/05/238 від 01.05.2010, укладений між МПП
"Збруч" та ПП "Базис Торг", не може бути
визнано нікчемним за ч.2 ст.228
Цивільного кодексу України з підстав
порушення публічного порядку .

Відповідно до частини 1 статті 200
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судова колегія дійшла до висновку, що
судом першої інстанції правильно
встановлені обставини справи, рішення
суду ухвалене з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
тому підстав для задоволення
апеляційної скарги та скасування
судового рішення не вбачається.

Керуючись ст. 195; ст. 196; ст. 197; п.1 ч.1 ст. 198;
ст. 200; п.1 ч.1 ст. 205; ст. 206 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Красноперекопської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів в АР Крим залишити без
задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим від
21.11.13 у справі № 2а-11157/11/0170/15 залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення їх копій
особам, які беруть участь у справі.

Ухвалу може бути оскаржено до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя підпис
В.А.Омельченко

Судді підпис Т.В.
Дадінська

підпис Т.М. Дудкіна

З оригіналом згідно

Головуючий суддя
В.А.Омельченко