Справа № 810/303/14-а
Суддя: Колеснікова І.С.
Дата ухвалення: 2014-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2014 року № 810/303/14-а

Київський окружний адміністративний
суд у складі головуючого - судді
Колеснікової І.С. розглянувши у порядку
письмового провадження
адміністративну справу

за позовом садівничого товариства
«Дубки» науково-виробничого об'єднання
«Сатурн» до третя особаМакарівської
районної державної адміністрації
Київської області громадська
організація
«Дубки-електро»проскасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Садівниче товариство «Дубки»
науково-виробничого об'єднання
«Сатурн» (надалі - позивач) звернулося
до Київського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Макарівської районної державної
адміністрації Київської області
(надалі - відповідач) за участю третьої
особи - громадської організації
«Дубки-електро» (надалі - третя особа)
про визнання протиправним та
скасування розпорядження відповідача
від 10.10.2013 № 462 «Про надання
дозволу на розробку проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки в оренду громадській
організації «Дубки-електро» для
розміщення, будівництва, експлуатації
та обслуговування будівель і споруд
об'єктів передачі електричної енергії
в адміністративних межах
Наливайківської сільської ради».

В обґрунтування позовних вимог
позивачем зазначено, що оскаржуваним
розпорядженням відповідачем
неправомірно надано третій особі
дозвіл на розробку проекту землеустрою
щодо відведення земельної ділянки в
оренду для розміщення, будівництва,
експлуатації та обслуговування
будівель і споруд об'єктів передачі
електричної енергії (трансформаторної
підстанції), оскільки дана підстанція
розташована на земельній ділянці, що
належить позивачеві на підставі
державного акту на право користування
землею Б № 026673, виданого у 1992 році.
Окрім того позивачем наголошено на
відсутності у відповідача повноважень
щодо надання третій особі дозволу на
розробку проекту землеустрою для
відведення земельної ділянки в оренду,
оскільки така земельна ділянка
відноситься до земель енергетичних
систем. Так, на думку позивача,
відповідні дозволи можуть надаватися
лише центральними органами виконавчої
влади або обласними державними
адміністраціями. Водночас, позивач
вказує на невідповідність наданих ГО
«Дубки-електро» документів до
клопотання про надання дозволу на
розробку проекту землеустрою вимогам
статті 123 Земельного кодексу України,
зокрема, на відсутність письмової
згоди землекористувача та належних
графічних матеріалів із зазначенням
координат розміщення земельної
ділянки. Відтак, діями щодо надання
дозволу на розробку вищевказаного
проекту землеустрою щодо передачі в
оренду спірної ділянки третій особі
відповідач порушує право позивача на
вільне користування земельною
ділянкою. З огляду на вказане, на думку
позивача, оскаржуване розпорядження
прийнято відповідачем без відповідних
правових підстав та у спосіб, що
суперечить чинному законодавству
України, а тому підлягає скасуванню.

Представники позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримали та
просили суд позов задовольнити з
підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідачем позов не визнано,
заперечення надано суду у письмовій
формі. В обґрунтування заперечень
вказано, що оскаржуване розпорядження
прийнято ним з урахуванням вимог
чинного законодавства та у межах
повноважень, наданих йому законами
України і підзаконними
нормативно-правовими актами.

Представник відповідача у судові
засідання не з'являвся. Водночас,
матеріали справи містять письмове
клопотання представника відповідача
про розгляд справи за його відсутності.

Представники третьої особи проти
позову заперечували, про що надали
письмові пояснення.

В обґрунтування заперечень третьою
особою зауважено, що ГО
«Дубки-електро» з урахуванням умов
договору про співробітництво,
укладеного між позивачем та третьою
особою 21.03.2010, було збудовано
трансформаторну підстанцію для
забезпечення електроенергією членів
ГО «Дубки-електро», які одночасно є й
членами садівничого товариства
«Дубки», на підтвердження чого надано
акт державної технічної комісії про
прийняття закінченого будівництвом
об'єкту в експлуатацію. У подальшому
третя особа звернулася до відповідача
із клопотанням про надання дозволу на
розробку проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки в оренду
для розміщення, будівництва,
експлуатації та обслуговування
будівель і споруд об'єктів передачі
електричної енергії з одночасним
наданням всіх необхідних документів,
перелік яких визначено статтею 123
Земельного кодексу України. При цьому,
третьою особою наголошено, що
трансформаторна підстанція КТП №785
знаходиться за межами СТ «Дубки» на
території Наливайківської сільської
ради Макарівського району Київської
області, що підтверджується довідкою
управління Держземагенства у
Макарівському районі Київської
області. З огляду на вказане третя
особа вважає, що обставини, на які
позивач посилається в обґрунтування
своїх позовних вимог, не відповідають
фактичним обставинам справи, а відтак
відсутні підстави для скасування
оскаржуваного розпорядження.

Згідно частини шостої статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час та місце судового
розгляду, суд має право розглянути
справу у письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

Ураховуючи вищевказані норми права та
беручи до уваги відсутність потреби
заслухати свідка чи експерта в
судовому засіданні, суд ухвалив
перейти до розгляду справи в
письмовому провадженні та на підставі
наявних у справі доказів.

Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, об'єктивно
оцінивши докази, що мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, судом
встановлено таке.

Садівниче товариство «Дубки»
науково-виробничого об'єднання
«Сатурн» було створене у 1992 році.

У 1992 році науково-виробничого
об'єднання «Сатурн» отримало державний
акт на право постійного користування
земельною ділянкою загальною площею 14,6
га для організації колективного
садівництва. Відповідно до
генерального плану надана земельна
ділянка поділена та пронумерована на 104
ділянки площею 0,12 га кожна.

Судом встановлено, що 21.03.2010 між
позивачем та ГО «Дубки-електро»
укладено договір про співробітництво,
предметом якого є спільна діяльність
об'єднання та товариства у виконанні
робіт по електрифікації приватних
ділянок членів СТ «Дубки».

Водночас, як то вбачається з
матеріалів справи, в провадженні
Господарського суду Київської області
знаходиться справа №911/1985/13 за позовом
садівничого товариства «Дубки»
науково-виробничого об'єднання
«Сатурн» до Громадської організації
«Дубки-Електро» про визнання договору,
укладеного між позивачем та
відповідачем про співробітництво від 21
березня 2010 року недійсним та усунення
перешкод у користуванні майном
(стовповими опорами лінії
електропередач ПЛ 10 кВ та 0,4 кВ), шляхом
зобов'язання відповідача демонтувати
лінії електропередач та
трансформаторну підстанцію КТП №785 із
стовпових опор.

З урахуванням того, що наявні у
матеріалах справи докази не можуть
однозначно підтвердити місце
розташування трансформаторної
підстанції КТП №785 щодо земельної
ділянки, яка, за твердженнями позивача,
перебуває у його користуванні, ухвалою
Господарського суду Київської області
призначено у справі №911/1985/13 судову
комплексну (будівельно-технічну та
земельно-технічну) експертизу.

На дату винесення даного судового
рішення відомості щодо результатів
проведення даної експертизи у
матеріалах справи відсутні, що не
заперечується сторонами.

Як зауважено представником
третьої особи, на виконання договору
про співробітництво ГО «Дубки-електро»
було проведено роботи по будівництву
трансформаторної підстанції КПТ- 10/0,
4/160 кВа № 785 та ПЛ-10. Вказаний об'єкт
введено в експлуатацію, що
підтверджується актом Державної
технічної комісії про прийняття
закінченого будівництвом об'єкту в
експлуатацію від 20.08.2010.

28 серпня 2013 року ГО
«Дубки-електро» звернулося до
Макарівської районної державної
адміністрації Київської області із
заявою про надання в оренду земельної
ділянки площею 0,005 га, розташованої на
території Наливайківської сільської
ради Макарівського району Київської
області, на якій побудовано КПТ № 785
(трансформатор 10/0,4 кВ). До заяви додано:
план-схема розташування
трансформатора та копію довідки
управління держземагенства у
Макарівському районі Київської
області за №01-10/04 від 19.08.2013.

За результатами розгляду
вказаного клопотання Макарівською
районною державною адміністрацією
Київської області прийнято
розпорядження від 10.10.2013 № 462 «Про
надання дозволу на розробку проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки в оренду громадській
організації «Дубки-електро» для
розміщення, будівництва, експлуатації
та обслуговування будівель і споруд
об'єктів передачі електричної енергії
в адміністративних межах
Наливайківської сільської ради».

Згідно зазначеного розпорядження
ГО «Дубки-електро» надано дозвіл
розробку проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки в оренду
терміном на 49 років для розміщення,
будівництва, експлуатації та
обслуговування будівель і споруд
об'єктів передачі електричної енергії
площею 0,005 га в адміністративних межах
Наливайківської сільської ради.

Втім, на думку позивача, вказане
розпорядження прийнято відповідачем
всупереч нормам законодавства, а тому
підлягає скасуванню у судовому
порядку.

Оцінюючи надані сторонами докази
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтуються на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи у їх
сукупності, суд звертає увагу на таке.

Земельні відносини регулюються
Конституцією України, Земельним
кодексом України, а також прийнятими
відповідно до них нормативно-правовими
актами.

Порядок передачі земельних
ділянок в оренду визначено статтею 124
Земельного кодексу України, згідно
якої передача в оренду земельних
ділянок, що перебувають у державній або
комунальній власності, здійснюється на
підставі рішення відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування згідно з їх
повноваженнями, визначеними статтею 122
цього Кодексу, чи договору
купівлі-продажу права оренди земельної
ділянки (у разі продажу права оренди)
шляхом укладення договору оренди
земельної ділянки.

За приписами частини третьої
статті 122 Земельного кодексу України
районні державні адміністрації на
їхній території передають земельні
ділянки із земель державної власності,
крім випадків, визначених частинами
четвертою і восьмою цієї статті, у
власність або у користування у межах
сіл, селищ, міст районного значення для
всіх потреб та за межами населених
пунктів для: ведення водного
господарства; будівництва об'єктів,
пов'язаних з обслуговуванням жителів
територіальної громади району (шкіл,
закладів культури, лікарень,
підприємств торгівлі тощо), з
урахуванням вимог частини сьомої цієї
статті; індивідуального дачного
будівництва.

Відповідно до статті 21 Закону
України «Про місцеві державні
адміністрації» до відання місцевих
державних адміністрацій належить
вирішення питань використання землі,
зокрема, місцева державна
адміністрація розпоряджається землями
державної власності відповідно до
закону.

Системний аналіз положень Земельного
кодексу України та Закону України «Про
місцеві державні адміністрації»
свідчить, що місцеві державні
адміністрації при вирішенні питань у
галузі земельних відносин, віднесених
Конституцією України та законами
України до їхньої компетенції, є
суб'єктами владних повноважень, які
виконують владні управлінські функції.
Як суб'єкти владних повноважень,
місцеві державні адміністрації
вирішують в межах закону питання в
галузі земельних відносин.

Суд не бере до уваги твердження
позивача щодо відсутність у
відповідача повноважень надання
дозволу на розробку проекту
землеустрою для відведення спірної
земельної ділянки в оренду, з підстав
віднесення її до земель енергетичних
систем, якими, на думку позивача, можуть
розпоряджатися лише центральні органи
виконавчої влади або обласні державні
адміністрації, з урахуванням частин
четвертої та п'ятої статті 122
Земельного кодексу України, з огляду на
таке.

Як то встановлено судом та не
заперечується сторонами, на спірній
земельній ділянці розташована
трансформаторна підстанція, що
забезпечує електроенергією членів СТ
«Дубки».

Так, пунктом 2 частини першої статті 1
Закону України «Про землі енергетики
та правовий режим спеціальних зон
енергетичних об'єктів» встановлено, що
землі енергетики - земельні ділянки,
надані в установленому порядку для
розміщення, будівництва та
експлуатації енергогенеруючих
підприємств, об'єктів альтернативної
енергетики, об'єктів передачі
електричної та теплової енергії,
виробничих об'єктів, необхідних для
експлуатації об'єктів енергетики, в
тому числі баз та пунктів.

Статтею 14 вказаного Закону
встановлено, що земельні ділянки
державної та комунальної власності
надаються у власність і користування (у
тому числі в оренду) для потреб
енергетики за рішенням органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування відповідно до їх
повноважень та в порядку,
встановленому Земельним кодексом
України. Об'єкти передачі електричної
енергії можуть розміщуватися на
земельних ділянках усіх категорій
земель без зміни їх цільового
призначення.

Аналогічні норми містяться і у статті
76 Земельного кодексу України, якою
визначено, що землями енергетичної
системи визнаються землі, надані під
електрогенеруючі об'єкти (атомні,
теплові, гідроелектростанції,
електростанції з використанням
енергії вітру і сонця та інших джерел),
під об'єкти транспортування
електроенергії до користувача.
Відповідно до частини третьої
вказаної статті уздовж повітряних і
підземних кабельних ліній
електропередачі встановлюються
охоронні зони.

Водночас суд зауважує, що вказана
стаття дає лише визначення землям
енергетичної системи та встановлює
охоронні зони вздовж повітряних і
підземних кабельних ліній
електропередач. При цьому жодних
обмежень щодо відсутності у районних
державних адміністрацій повноважень
надавати дозволи на розробку проектів
землеустрою земельних ділянок для
розміщення, будівництва, експлуатації
та обслуговування будівель і споруд
об'єктів передачі електричної енергії,
вищевказані норми права не містять.

Як вже зазначалося судом, районні
державні адміністрації наділені
повноваженнями передавати земельні
ділянки із земель державної власності
у власність або у користування у межах
сіл, селищ, міст районного значення для
всіх потреб та за межами населених
пунктів, зокрема, для будівництва
об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням
жителів територіальної громади району
(шкіл, закладів культури, лікарень,
підприємств торгівлі тощо.

Судом встановлено, що згідно спірного
розпорядження ГО «Дубки-енерго» надано
дозвіл на розробку проекту землеустрою
щодо відведення земельної ділянки в
оренду для розміщення, будівництва,
експлуатації та обслуговування
будівель і споруд об'єктів передачі
електричної енергії в
адміністративних межах
Наливайківської сільської рад. Як то
встановлено у ході судового розгляду
справи та не заперечується сторонами,
саме на спірній земельній ділянці
третьою особою збудовано
трансформаторну підстанцію для
забезпечення електроенергією членів
ГО «Дубки-електро», які одночасно є й
членами садівничого товариства
«Дубки».

Відтак, ураховуючи, що спірна земельна
ділянка розташована у межах
Наливайківської сільської ради на
території Макарівського району
Київської області, беручи до уваги мету
використання спірної земельної
ділянки (обслуговування жителів
громади) та з огляду на те, що чинним
законодавством не визначено
особливого порядку передачі у
користування земель енергетичних
систем, зокрема, не встановлено
обмежень у повноваженнях відповідача
щодо розпоряджень такими землями, суд
дійшов висновку, що Макарівська
районна державна адміністрація
Київської області у межах своєї
компетенції ухвалила спірне
розпорядження.

Щодо порядку надання дозволу на
розробку проекту землеустрою для
відведення земельної ділянки в оренду,
суд зауважує таке.

Частиною третьою статті 124
Земельного кодексу України
передбачено, що передача в оренду
земельних ділянок, що перебувають у
державній або комунальній власності,
громадянам, юридичним особам,
визначеним частинами другою, третьою
статті 134 цього Кодексу, здійснюється в
порядку, встановленому статтею 123 цього
Кодексу.

Відповідно до частини першої
статті 123 Земельного кодексу України
надання земельних ділянок державної
або комунальної власності у
користування здійснюється на підставі
рішень органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів
приймається на підставі проектів
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок у разі: зміни цільового
призначення земельних ділянок
відповідно до закону; надання у
користування земельних ділянок, межі
яких не встановлені в натурі (на
місцевості).

Надання у користування земельної
ділянки, межі якої встановлені в натурі
(на місцевості), без зміни її цільового
призначення здійснюється на підставі
технічної документації із землеустрою
щодо складання документа, що посвідчує
право користування земельною ділянкою.

Особа, зацікавлена в одержанні у
користування земельної ділянки із
земель державної або комунальної
власності за проектом землеустрою щодо
її відведення, звертається з
клопотанням про надання дозволу на
його розробку до відповідної
сільської, селищної, міської, районної,
обласної ради, Кабінету Міністрів
України, Ради міністрів Автономної
Республіки Крим, місцевої державної
адміністрації.

У клопотанні зазначаються
орієнтовний розмір земельної ділянки
та її цільове призначення. До
клопотання додаються графічні
матеріали, на яких зазначено бажане
місце розташування та розмір земельної
ділянки, письмова згода
землекористувача, засвідчена
нотаріально (у разі вилучення
земельної ділянки). Верховній Раді
Автономної Республіки Крим, Раді
міністрів Автономної Республіки Крим,
органам виконавчої влади або органам
місцевого самоврядування, які
передають земельні ділянки державної
чи комунальної власності у
користування відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу, забороняється вимагати
додаткові матеріали та документи, не
передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої
влади або орган місцевого
самоврядування в межах їх повноважень
у місячний строк розглядає клопотання
і дає дозвіл на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки або надає мотивовану відмову у
його наданні.

Суд зауважує, що перелік
документів який, додається до
клопотання, є вичерпним та не підлягає
розширеному тлумаченню.

Як то встановлено судом, 28.08.2013 ГО
«Дубки-електро» звернулося до
Макарівської районної державної
адміністрації Київської області із
заявою про надання в оренду земельної
ділянки площею 0,005 га, розташованої на
території Наливайківської сільської
ради Макарівського району Київської
області, на якій побудовано КПТ № 785
(трансформатор 10/0,4 кВ). До заяви додано:
план-схема розташування
трансформатора та копію довідки
управління держземагенства у
Макарівському районі Київської
області за №01-10/04 від 19.08.2013.

Відтак, третьою особою дотримано
умови, визначені законодавством, щодо
надання документів із зазначенням
орієнтовного розміру земельної
ділянки та графічних матеріалів, на
яких зазначено бажане місце
розташування земельної ділянки.

Щодо тверджень позивача про
неправомірність прийняття
відповідачем оскаржуваного
розпорядження без письмової згоди
землекористувача, з підстав того, що
трансформаторна підстанція
розташована на земельній ділянці, що
належить позивачеві на підставі
державного акту на право користування
землею, судом встановлено таке.

Так, як на підставу підтвердження
розташування спірної земельної
ділянки у межах земельної ділянки, що
належить позивачеві, позивач
посилається на державний акт Б № 026673
на право постійного користування
земельною ділянкою загальною площею 14,6
га для організації колективного
садівництва, виданий у 1992 році
науково-виробничому об'єднанню
«Сатурн» та генеральний план даної
земельної ділянки.

При цьому, позивачем не
заперечується той факт, що земельна
ділянка загальною площею 14,6 га не
винесена в натуру. Окрім того, 08.06.2011
Макарівською районною державною
адміністрацією видано розпорядження №
1033 «Про надання дозволу на проведення
робіт по інвентаризації земель
садівничого товариства «Дубки»
науково-виробничого об'єднання
«Сатурн», яке розташовано в
адміністративних межах
Наливайківської сільської ради
Макарівського району Київської
області». На час розгляду даної справи
позивачем не надано суду доказів
наявності розробленої технічної
документації та встановлення меж
земельної ділянки в натурі у спосіб,
визначений законодавством.

Водночас, матеріали справи
містять довідку Управління
Держземагенства у Макарівському
районі Київської області за №01-10/04 від
19.08.2013, довідку Наливайківської
сільської ради від 31.07.2013 № 144, згідно
яких трансформаторна підстанція 10/0,4 кВ
№ 785 розташована за межами СТ «Дубки»
на території Наливайківської
сільської ради Макарівського району
Київської області.

Також, згідно довідки Управління
Держземагенства у Макарівському
районі Київської області від 23.10.2013 №
147, земельна ділянка площею 0,0050 га, яка
відводиться в оренду на 49 років ГО
«Дубки-енерго» для розміщення,
будівництва, експлуатації та
обслуговування будівель і споруд
об'єктів передачі електричної енергії
в адміністративних межах
Наливайківської сільської ради станом
на 28.10.2013 згідно державної статистичної
звітності (форми 6-зем) обліковується як
землі запасу.

Суд звертає увагу на те, що у
розумінні Кодексу адміністративного
судочинства України, особа має право
звернутись до адміністративного суду з
позовом у разі, якщо вона вважає, що
рішенням, дією чи бездіяльністю
відповідача (суб'єкта владних
повноважень) порушено її права, свободи
чи інтереси у сфері публічно-правових
відносин. Захист прав, свобод та
інтересів осіб завжди є наступним,
тобто передбачає наявність
встановленого судом факту їх
порушення.

При цьому, обставину дійсного
(фактичного) порушення відповідачем
прав, свобод чи інтересів має довести
належними та допустимими доказами саме
позивач.

Відтак, право на судовий захист
має лише та особа, яка є суб'єктом
(носієм) порушених прав, свобод чи
інтересів. Тож для того, щоб особі було
надано судовий захист, суд встановлює,
чи особа дійсно має порушене право,
свободу чи інтерес, і це право, свобода
чи інтерес порушені відповідачем.

Враховуючи вимоги Кодексу
адміністративного судочинства
України, особа повинна довести факт
порушення її прав чи охоронюваних
законом інтересів оскаржуваним
рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень.

З огляду на вищевикладене суд не
вбачає підстав для скасування
оскаржуваного розпорядження з підстав
його прийняття за відсутності
письмової згоди землекористувача,
оскільки надані позивачем докази не
можуть однозначно та беззаперечно
підтвердити ту обставину, що місце
розташування трансформаторної
підстанції КТП №785 знаходиться у межах
земельної ділянки, яка, за твердженнями
позивача, перебуває у його
користуванні.

Окрім того судом також не
беруться до уваги доводи позивача про
порушення його прав та можливості
вилучення частини земельної ділянки,
що знаходиться у його користуванні, у
разі розроблення технічної
документації на земельну ділянку під
КПТ № 785 та здійснення державної
реєстрації вказаної земельної ділянки,
з огляду на таке.

Так, положеннями статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Отже, предметом спору по
адміністративній справі можуть бути
лише існуючі правовідносини, а не ті,
які можуть виникнути в майбутньому.

Суд зазначає, що можливість
порушення прав позивача, яке може мати
місце у майбутньому, не є підставою для
скасування оскаржуваного
розпорядження відповідача.

За приписами статті 123 Земельного
кодексу України підставою відмови у
наданні дозволу на розробку проекту із
землеустрою для надання земельної
ділянки у власність або користування
може бути лише невідповідність місця
розташування земельної ділянки
вимогам законів, прийнятих відповідно
до них нормативно-правових актів, а
також генеральних планів населених
пунктів, іншої містобудівної
документації, схем землеустрою і
техніко-економічних обґрунтувань
використання та охорони земель
адміністративно-територіальних
утворень, проектів землеустрою щодо
впорядкування території населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку.

Будь-яких доказів наявності
підстав визначених законодавством, які
б надавали відповідачеві право
відмовити третій особі у наданні
дозволу на розробку проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки в оренду для розміщення,
будівництва, експлуатації та
обслуговування будівель і споруд
об'єктів передачі електричної енергії
в адміністративних межах
Наливайківської сільської ради,
позивачем суду не надано.

Між тим суд вважає за доцільне
звернути увагу на таке.

За приписами статті 123 Земельного
кодексу України, умови і строки
розроблення проектів землеустрою щодо
відведення земельних ділянок
визначаються договором, укладеним
замовником з виконавцем цих робіт
відповідно до типового договору.
Типовий договір на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки затверджується Кабінетом
Міністрів України.

Розроблений проект землеустрою
щодо відведення земельної ділянки
подаєтеся Комісії з розгляду питань,
пов'язаних з погодженням документації
із землеустрою.

Комісія протягом трьох тижнів з
дня одержання проекту надає
відповідному органу виконавчої влади
чи органу місцевого самоврядування
свій висновок щодо погодження проекту
або відмови у його погодженні. У разі
відмови у погодженні проекту він
повертається заявнику у зазначений у
цій частині строк.

Відповідний орган виконавчої
влади або орган місцевого
самоврядування у двотижневий строк з
дня отримання проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки, а в разі
необхідності здійснення обов'язкової
державної експертизи землевпорядної
документації згідно із законом - після
отримання позитивного висновку такої
експертизи приймає рішення про надання
земельної ділянки у користування.

Відтак, надання юридичній особі
дозволу на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки є одним з етапів розгляду заяви
юридичної особи про одержання у
користування земельної ділянки із
земель державної або комунальної
власності.

Разом із тим, суд наголошує на тому, що
факт надання дозволу на розробку
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки, отримання висновків
від уповноважених органів державної
влади щодо можливості передачі у
власність чи користування земельної
ділянки, а також експертиза проекту з
метою з'ясування обставин, що
перешкоджають відчуженню земельної
ділянки або визначають умови її
використання, не можуть призвести до
порушення прав позивача, адже є
обов'язковою складовою визначеної
Земельним кодексом України процедури
відчуження державою земельної ділянки
чи передачі її у користування.

При цьому, надання повноважним органом
дозволу на розробку проекту
землеустрою не надає особі права на
оренду такої ділянки, а є лише дозволом
для виготовлення документації, на
підставі якої орган приймає рішення
про надання земельної ділянки в оренду.

В свою чергу перешкоджання органу
виконавчої влади чи органу місцевого
самоврядування у здійсненні ним
передбаченої законом процедури, а
також примушування до припинення
реалізації передбаченої законом
компетенції і прийняття незаконного та
необґрунтованого рішення є
протиправним втручанням в діяльність
відповідного суб'єкта владних
повноважень.

Отже, проаналізувавши наведене вище
законодавство України суд дійшов
висновку, що в будь-якому випадку
процедура отримання дозвільної
документації щодо відведення
земельної ділянки, передує і повинна
передувати процедурі передачі
земельної ділянки у власність або
користування, оскільки в подальшому є
підставою для прийняття відповідного
рішення з цього приводу.

Окрім того суд зазначає, що
розпорядження районної державної
адміністрації про надання дозволу на
розробку проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки за своєю
правовою природою є індивідуальним
актом застосування норм права
(правозастосовчим актом
індивідуальної дії), який за юридичними
наслідками відноситься до
правоконстатуючих актів (констатує
факт надання згоди), є виконаним в силу
самого факту його прийняття, а тому є
таким, що вичерпав свою дію одночасно з
його прийняттям.

Розпорядження про надання дозволу на
розробку проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки як
адміністративний акт, що вичерпав свою
дію, не може бути скасований чи
змінений.

Аналогічна правова позиція розкрита в
рішенні Конституційного Суду України
від 16.04.2009 у справі N 1-9/2009 у справі N 1-9/2009
за конституційним поданням
Харківської міської ради щодо
офіційного тлумачення положень
частини другої статті 19, статті
144 Конституції України, статті 25,
частини чотирнадцятої статті 46, частин
першої, десятої статті 59 Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні"
(справа про скасування актів органів
місцевого самоврядування), в якому суд
Конституційний Суд України постановив,
що ненормативні правові акти органу
місцевого самоврядування є актами
одноразового застосування, вичерпують
свою дію фактом їхнього виконання, тому
вони не можуть бути скасовані чи
змінені після їх виконання.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Серед критеріїв оцінювання судом
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень, які одночасно є
принципами адміністративної
процедури, є принцип законності, що
закріплений у статті 19 Конституції
України, відповідно до якого органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Системно проаналізувавши обставини
справи, вимоги чинного законодавства
України та зважаючи на відсутність
обставин, які б підтверджували
протиправність прийняття відповідачем
оскаржуваного розпорядження та
недоведеність позивачем фактичної
наявності порушення його прав у зв'язку
із прийняттям такого рішення, суд
дійшов висновку, що дії відповідача,
які пов'язані з прийняттям
розпорядження про надання дозволу на
розробку проекту землеустрою третій
особі, є правомірними, оскільки
відповідач діяв у спосіб, встановлений
законами і підзаконними
нормативно-правовими актами України з
питань земельного законодавства, що в
свою чергу призвело до відсутності
порушеного права позивача.

Враховуючи вищенаведене, суд
дійшов висновку про відсутність
підстав для скасування розпорядження
відповідача від 10.10.2013 № 462 «Про надання
дозволу на розробку проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки в оренду громадській
організації «Дубки-електро» для
розміщення, будівництва, експлуатації
та обслуговування будівель і споруд
об'єктів передачі електричної енергії
в адміністративних межах
Наливайківської сільської ради».

За загальним правилом, що випливає з
принципу змагальності, кожна сторона
повинна подати докази на підтвердження
обставин, на які вона посилається, або
на спростування обставин, про які
стверджує інша сторона.

Водночас, відповідно до частини другої
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

На виконання цих вимог відповідачем, як
суб'єктом владних повноважень, надано
суду пояснення та докази, які
спростовують твердження позивача, а
відтак, доведено правомірність своїх
дій та рішень.

Оцінюючи фактичні дані, матеріали
справи, а також встановлені судом
факти, суд дійшов висновку, що позовні
вимоги позивача не підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Оскільки спір вирішено на користь
суб'єкта владних повноважень,
звільненого від сплати судового збору,
а також за відсутності його витрат,
пов'язаних із залученням свідків та
проведенням судових експертиз, судові
витрати (судовий збір) стягненню з
позивача не підлягають.

Керуючись статтями 11, 14, 69, 70, 71, 122, 157-163,
167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

У задоволенні адміністративного
позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Колеснікова І.С.