Справа № 801/10245/13-а
Суддя: Кондрак Наталя Йосифівна
Дата ухвалення: 2014-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Ухвала

Іменем України

Справа № 801/10245/13-а

05.02.14 м. Севастополь

Севастопольський
апеляційний адміністративний суд у
складі колегії суддів:

головуючого судді Кондрак Н.Й.,

суддів Щепанської О.А. ,

Кукти М.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м. Керч АР Крим на
постанову Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим (суддя
Кащеєва Г.Ю.) від 19.11.13 у справі №
801/10245/13-а

за позовом Управління Пенсійного фонду
України в Ленінському районі АР Крим
(вул. Трудова, 2, смт.Леніне, Ленінський
район, Автономна Республіка Крим, 98200)

до Відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України у м.
Керч АР Крим (вул. Фурманова, 10, м.Керч,
Автономна Республіка Крим, 98312)

про стягнення,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 19.11.13 у справі №
801/10245/13-а позовні вимоги Управління
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі АР Крим до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Керч АР Крим
про стягнення - задоволено.

Стягнено з Виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м. Керч АР Крим на
користь Управління Пенсійного фонду
України в Ленінському районі АР Крим
суми не відшкодованих витрат на
виплату та доставку пенсії за
інвалідністю внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв`язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві чи професійного
захворювання в розмірі 554,67 гривень 67
копійок.

На зазначене судове рішення
від відповідача надійшла апеляційна
скарга, в якій ставиться питання про
його скасування та ухвалення нового
рішення, яким в задоволені
адміністративного позову відмовити у
повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги
мотивовані тим, що постанова суду
першої інстанції прийнята з порушенням
норм матеріального та процесуального
права.

Відповідно до пункту 2 частини першої
статті 197 Кодексу адміністративного
судочинства України суд апеляційної
інстанції може розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами, якщо
справу може бути вирішено на основі
наявних у ній доказів, у разі
неприбуття жодної з осіб, які беруть
участь у справі, у судове засідання,
хоча вони були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового засідання.

У судове засідання 05.02.2014 сторони, їх
представники не з'явились, про дату, час
та місце апеляційного розгляду справи
повідомлені в встановленому законом
порядку.

Суд, керуючись положеннями пункту 2
частини першої статті 197 Кодексу
адміністративного судочинства
України, визнав за можливе перейти до
письмового провадження по справі.

Дослідивши матеріали справи,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає залишенню
без задоволення, а рішення суду першої
інстанції - без змін, виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем були понесені витрати на
виплату і доставку основного розміру
пенсій за серпень 2013 року ОСОБА_2 по
інвалідності внаслідок трудового
каліцтва або професійного
захворювання в сумі 200,00 гривень, з них
200,00 грн. основний розмір пенсії, ОСОБА_3
по інвалідності внаслідок трудового
каліцтва або професійного
захворювання в сумі 53,48 грн., з низ 52,86
грн. основний розмір пенсії, 0,62 грн.
витрату на доставку пенсії, ОСОБА_4 по
інвалідності внаслідок трудового
каліцтва або професійного
захворювання в сумі 151,19 грн., у тому
числі основний розмір пенсії 150,00 грн.,
1,19 грн. витрати на доставку, ОСОБА_5 як
опікуну над недієздатним ОСОБА_6 в
наслідок смерті годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві у сумі 150,00 грн., у тому
числі основний розмір пенсії 150,00 грн.
Зазначений факт підтверджується актом
щомісячної звірки витрат по особових
справах потерпілих, яким виплачено
пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання за період з
серпень 2013 року.

Вивчивши матеріали справи, наявні в них
докази щодо наявності підстав для
стягнення на користь УПФ України в
Ленінському районі АР Крим витрат на
виплату та доставку основного розміру
пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання колегією
суддів встановлено наступне.

Пенсія по інвалідності призначена
ОСОБА_2 на підставі акта про нещасний
випадок на виробництві від 24.09.1968 року ,
нещасний випадок трапився у с.
Снежногорск, Красноярського краю,
третя група інвалідності
підтверджується довідкою МСЕК № 023234.
Згідно з розпорядженням, пенсія по
інвалідності ОСОБА_2 виплачується
Пенсійним фондом Ленінського району АР
Крим з 1972 року, тобто зміна місця
проживання мала місце до розпаду СРСР,
призначення пенсії ОСОБА_2 проводилось
з урахуванням нормативних документів,
які регулюють питання пенсійного
забезпечення СРСР.

Пенсія по інвалідності призначена
ОСОБА_3 призначена на підставі акту про
нещасний випадок, який стався у м.
Тюмень РФ , третя група інвалідності
підтверджується довідкою МСЕК № 012672.

Пенсія по інвалідності ОСОБА_3
призначена згідно з розпорядженням від
23.11.200 року, ОСОБА_3 є громадянином
України, що підтверджується копією
паспорта.

Пенсія по інвалідності призначена
ОСОБА_4 на підставі акта про нещасний
випадок від 20.03.2000 року, який стався у с.
Айхал, Мирнинського району, Саха
(Якутія) РФ, третя група інвалідності
підтверджується довідкою МСЕК № 052956.

Пенсія по інвалідності призначена
ОСОБА_4 згідно з протоколом від 30.04.2001
року, ОСОБА_4 є громадянином України, що
підтверджується копією паспорта.

Пенсія ОСОБА_5 у зв'язку з втратою
годувальника, який помер в результаті
нещасного випадку на виробництві
сплачується на утриманця ОСОБА_6.
ОСОБА_5 є опікуном ОСОБА_6 згідно з
рішенням Ленінського районного суду.

Факт нещасного випадку з ОСОБА_6
підтверджується актом про нещасний
випадок на виробництві, який стався у м.
Прокопьєвск, Кемеровської області, РФ у
1962 році та свідоцтвом про смерть.

Пенсія призначалась по нормативним
документам пенсійного забезпечення
СРСР, зміна місця проживання
отримувача пенсії мала місце до
розпаду СРСР.

Перевіряючи правомірність та
обґрунтованість дій відповідача щодо
відмови у прийнятті до відшкодування
витрати позивача з виплати та доставки
вказаних пенсій, суд зазначає наступне.

Статтею 1 Основ законодавства України
про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування встановлено, що
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - це система
прав, обов'язків і гарантій, яка
передбачає надання соціального
захисту, що включає матеріальне
забезпечення громадян у разі хвороби,
повної, часткової або тимчасової
втрати працездатності, втрати
годувальника, безробіття з незалежних
від них обставин, а також у старості та
в інших випадках, передбачених законом,
за рахунок грошових фондів, що
формуються шляхом сплати страхових
внесків власником або уповноваженим
ним органом, громадянами, а також
бюджетних та інших джерел,
передбачених законом.

Відповідно до статті 4 Основ, в Україні
залежно від страхового випадку є такі
види загальнообов'язкового державного
соціального страхування:

- пенсійне страхування;

- страхування у зв'язку з тимчасовою
втратою працездатності та витратами,
зумовленими народженням та похованням;

- медичне страхування;

- страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності;

- страхування на випадок безробіття.

Відносини, що виникають за зазначеними
у частині першій цієї статті видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, регулюються
окремими законами, прийнятими
відповідно до цих Основ. Відповідно до
статті 12 Основ, спори, що виникають із
правовідносин за загальнообов'язковим
державним соціальним страхуванням,
вирішуються в судовому порядку, якщо
законом не встановлено досудовий
порядок їх розгляду. За пенсійним
страхуванням згідно зі статтею 25 Основ
надаються такі види соціальних послуг
та матеріального забезпечення:

- пенсії за віком, по інвалідності
внаслідок загального захворювання (в
тому числі каліцтва, не пов'язаного з
роботою, інвалідності з дитинства);

- пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, крім передбачених
пунктом 4 цієї статті;

- медичні профілактично-реабілітаційні
заходи;

- допомога на поховання пенсіонерів.

Відповідно до пункту 4 цієї статті за
страхуванням від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання надаються такі види
соціальних послуг та матеріального
забезпечення:

- профілактичні заходи по запобіганню
нещасним випадкам на виробництві та
професійним захворюванням;

- відновлення здоров'я та
працездатності потерпілого;

- допомога по тимчасовій
непрацездатності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання;

- відшкодування збитків, заподіяних
працівникові каліцтвом чи іншим
ушкодженням здоров'я, пов'язаним з
виконанням ним своїх трудових
обов'язків;

- пенсія по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання;

- пенсія у зв'язку із втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання;

- допомога на поховання осіб, які
померли внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання.

Частиною 4 статті 26 Основ встановлено,
що якщо після призначення
застрахованій особі матеріальної
допомоги чи надання соціальних послуг
між страховиками виник спір щодо
понесених витрат, виплата здійснюється
страховиком, до якого звернулася
застрахована особа. При цьому
неналежний страховик має право
звернутися до належного страховика
щодо відшкодування понесених ним
витрат.

З огляду на те, що пенсія по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання є наслідком
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, належним страховиком,
тим, хто має надавати застрахованій
особі матеріальну допомогу чи
соціальні послуги відповідно до статті
25 Основ, є Фонд соціального страхування
від нещасних випадків.

Частиною 2 статті 24 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" закріплене аналогічне
правило - якщо після призначення
застрахованій особі матеріальної
допомоги чи надання соціальних послуг
між Фондом соціального страхування від
нещасних випадків і страховиками з
інших видів соціального страхування
виникають спори щодо понесених витрат,
виплата здійснюється страховиком, до
якого звернувся застрахований. При
цьому страховик, до якого звернувся
застрахований, має право звернутися до
відповідного страховика з інших видів
соціального страхування щодо
відшкодування понесених ним витрат.
Сфера дії цього Закону поширюється на
таку категорію інвалідів, щодо
відшкодування витрат на виплату пенсій
яким виник спір.

Частиною 2 статті 2 зазначеного Закону
визначено, що особи, право яких на
отримання відшкодування шкоди раніше
було встановлено згідно із
законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків, мають право
на забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку відповідно до цього
Закону. При цьому право на таке
забезпечення, яке встановлено в
Україні, не залежить від того, у якій з
колишніх республік СРСР стався
нещасний випадок на виробництві з
застрахованою особою або виникло
професійне захворювання, пов'язане з
виконанням нею трудових обов'язків.

Підпунктом "а" статті 27 Закону України
"Про пенсійне забезпечення"
встановлено, що громадянам України -
переселенцям з інших держав, які не
працювали в Україні, пенсії по
інвалідності внаслідок трудового
каліцтва або професійного
захворювання призначаються незалежно
від стажу роботи.

Пунктом 3 розділу XI (Прикінцеві
положення) Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" визначено, що
відшкодування шкоди, медична,
професійна та соціальна реабілітація
провадяться Фондом соціального
страхування від нещасних випадків
також зазначеним у статті 8 цього
Закону особам, які потерпіли до
набрання ним чинності та мали право на
зазначені страхові виплати і соціальні
послуги.

Абзацом третім пункту 3 розділу XI
встановлено, що уся заборгованість
потерпілим на виробництві та членам їх
сімей, яким до набрання чинності цим
Законом підприємства, установи та
організації не відшкодували
матеріальної і моральної (немайнової)
шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я,
виплачується цими підприємствами,
установами і організаціями, а в разі їх
ліквідації без правонаступника -
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків.

Таким чином, за змістом наведеної
норми, обов'язок Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України відшкодувати
потерпілим на виробництві та членам їх
сімей матеріальну і моральну
(немайнову) шкоду, заподіяну
ушкодженням здоров'я, не залежить від
того, чи сплачували Фонду страхові
платежі підприємства, що ліквідувалися
та на яких було ушкоджено здоров'я
потерпілого.

Як вбачається з абзацу 7 наведеного
вище пункту, Фонд соціального
страхування від нещасних випадків є
правонаступником державного,
галузевих та регіональних фондів
охорони праці, передбачених статтею 21
Закону України "Про охорону праці", які
ліквідуються.

Судова колегія погоджується з
висновками суду першої інстанції про
те, що доводи Відділення ФССНВ про
поширення на спірні відносини положень
Угоди про взаємне визнання прав на
відшкодування шкоди, завданої
працівникам каліцтвом, професійним
захворюванням або іншим ушкодженням
здоров'я, пов'язані з виконанням ними
трудових обов'язків, підписаної 9
вересня 1994 року між частиною держав
колишнього СРСР, ратифікованою
Україною 06.10.1995 року не є
обґрунтованими та безпідставними з
огляду на наступне.

Статтею 2 цієї Угоди передбачено, що
відшкодування шкоди, завданої
працівнику внаслідок трудового
каліцтва, іншого ушкодження здоров'я (у
тому числі при настанні втрати
працездатності в результаті нещасного
випадку на виробництві, пов'язаного з
виконанням працівниками трудових
обов'язків, після переїзду потерпілого
на територію іншої Сторони), смерті
здійснюється роботодавцем Сторони,
законодавство якої поширювалось на
працівника в момент одержання
каліцтва, іншого ушкодження здоров'я,
смерті. Роботодавець, відповідальний
за завдання шкоди, здійснює її
відшкодування відповідно до свого
національного законодавства.

Зі змісту вищезазначеної норми
вбачається, що вона регулює інші
відносини, а не ті, які є предметом
спору у справі та пов'язані з
відшкодуванням витрат ПФУ, понесених у
зв'язку з виплатою пенсій особам, які
стали інвалідами внаслідок нещасного
випадку на виробництві на території
інших республік СРСР до проголошення
Україною незалежності.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про
правонаступництво України" від 12.09.1991
року закони Української РСР та інші
акти, ухвалені Верховною радою
Української РСР, діють на території
України, оскільки вони не суперечать
законам України, ухваленим після
проголошення незалежності України.

Стаття 9 зазначеного Закону передбачає,
що всі громадяни Союзу РСР, які на
момент проголошення незалежності
України постійно проживали на
території України, є громадянами
України. Україна гарантує забезпечення
прав людини кожному громадянину
України незалежно від національної
приналежності та інших ознак
відповідно до міжнародно-правових
актів про права людини. Згідно Угоди
про гарантії прав громадян
держав-учасниць СНД в галузі
пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року
держави-учасниць Співдружності мають
зобов'язання щодо непрацездатних осіб,
які отримали право на пенсійне
забезпечення на їхній території або на
території інших республік за період їх
входження до складу СРСР і реалізують
це право на території держав-учасниць
Угоди. Відповідно до статті 5 Угоди про
гарантії прав громадян держав -
учасниць СНД у галузі пенсійного
забезпечення від 13.03.1992 року, ця Угода
поширюється на всі види пенсійного
забезпечення громадян, які встановлені
або будуть встановлені законодавством
держав - учасниць Угоди.

З положення статті 1 Угоди про гарантії
прав громадян держав-учасниць
Співдружності Незалежних Держав у
сфері пенсійного забезпечення від 13
березня 1992 року вбачається, що пенсійне
забезпечення громадян держав-учасниць
даної Угоди та членів їх сімей
здійснюється за законодавством
держави, на території якої вони
проживають. Статтею 3 цієї Угоди
встановлено, що всі витрати, пов'язані
зі здійсненням пенсійного
забезпечення за даною Угодою, несе
держава, яка надає забезпечення. За
змістом цієї норми взаємні розрахунки
між державами можуть проводитися лише
на підставі двосторонніх договорів.

З аналізу наведених вище норм, судова
колегія дійшла висновку, що
страховиком, який має виплачувати
пенсію по інвалідності особі, яка стала
інвалідом від нещасного випадку на
виробництві на території колишніх
республік СРСР, а в разі такої виплати
органами Пенсійного фонду України -
відшкодувати останньому витрати, є
Фонд соціального страхування від
нещасних випадків. З огляду на це,
доводи відповідача виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Керч АР Крим
щодо відмови відшкодовувати витрати на
виплату та доставку основного розміру
пенсій ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
які отримали трудове каліцтво на
території колишнього Радянського
Союзу, або Російської Федерації є
необґрунтованими.

Крім того, згідно статті 10 Закону
України "Про пенсійне забезпечення" №
1788-XII від 05.11.1991 року пенсійне
забезпечення відповідно до цього
Закону здійснюється органами
Пенсійного фонду України. Статтею 81
Закону України "Про пенсійне
забезпечення" передбачено, що
призначення пенсій і оформлення
документів для їх виплати здійснюється
органами Пенсійного фонду України. Але
судом першої інстанції вірно
враховано, що обов'язком Фонду є
відшкодовування витрат позивачу,
пов'язаних з виплатою пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві, навіть при
відсутності особових справ в
розпорядженні виконавчої дирекції
фонду прямо передбачений Законом
України "Про страхові тарифи на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" № 2272-IIІ від 22.02.2001 року.

З матеріалів справи вбачається, що
потерпілі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, документи яких не передані до
Фонду, продовжують отримувати належні
виплати та соціальні послуги від
Пенсійного фонду України. При цьому
кошти, виплачені потерпілим
страхувальником, зараховуються Фондом
у рахунок його страхових внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, а між страховиками з
інших видів страхування і Фондом в
подальшому відбуваються відповідні
розрахунки.

Колегія суддів встановила, що судом
першої інстанції перевірено, що
відповідно до пенсійної справи ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, пенсії за
інвалідністю внаслідок нещасного
випадку на виробництві та у зв'язку зі
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві виплачується позивачем
правомірно, на підставі документів,
визначених діючим пенсійним
законодавством України, яким і
керується позивач.

Будь-якими іншими законодавчими актами
не передбачена необхідність отримання
органами Пенсійного фонду України ще
додаткових документів для виплати
пенсії по інвалідності, крім акту про
нещасний випадок, трудової книжки,
довідки МСЕК, тому всі витрати, які
понесені позивачем у зв'язку з виплатою
таких пенсій являються обґрунтованими,
тому вони підлягають відшкодуванню
відповідачем.

Відповідно до вимог Закону Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України зобов'язаний
відшкодувати шкоду, заподіяну
працівнику внаслідок ушкодження його
здоров'я. Таким чином, вимоги позивача
про стягнення з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Керч АР Крим
понесених витрат на виплату та
доставку основного розміру пенсії за
інвалідністю внаслідок нещасного
випадку на виробництві чи
професійного захворювання виплачених
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 за
серпень 2013 року у загальній сумі 554,67
грн. ї по суті є обґрунтованими та
відповідають діючому законодавству, що
також підтверджується розрахунком
суми позовних вимог, тому позовні
вимоги по суті є обґрунтованими та
відповідають діючому законодавству,
тому позов підлягає задоволенню.

Дослідивши матеріали справи і
перевіривши їх доказами, судова
колегія дійшла висновку, що правова
оцінка, яку суд першої інстанції дав
обставинам справи, не суперечить
вимогам процесуального та
матеріального права, а доводи
апеляційної скарги щодо їх
неправильного застосування є
необґрунтованими.

Судове рішення є законним і
обґрунтованим й не може бути скасовано
чи змінено з підстав, що наведені в
апеляційній скарзі, внаслідок чого
апеляційна скарга підлягає залишенню
без задоволення, а постанова суду
першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 195, 197, 198, 205, 206, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Керч АР Крим на
постанову Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим від
19.11.13 у справі № 801/10245/13-а - залишити без
задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим від
19.11.13 у справі № 801/10245/13-а - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення їх копій
особам, які беруть участь у справі.

Ухвалу може бути оскаржено до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя підпис
Н.Й. Кондрак

Судді підпис
О.А.Щепанська

підпис М.В. Кукта

З оригіналом згідно

Головуючий суддя
Н.Й. Кондрак