Справа № 872/15860/13
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2014-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

04 лютого 2014 рокусправа № 808/4518/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Семененка Я.В.

суддів:
Бишевської Н.А. Добродняк І.Ю

за участю секретаря судового
засідання: Новошицької О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу Бердянської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Запорізькій області

на постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 29 липня 2013
року у справі № 808/4518/13-а

за позовом ОСОБА_1 до Бердянської
об'єднаної державної податкової
інспекції Запорізької області
Державної податкової служби про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень, -

в с т а н о в и В:

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 29 липня 2013
року задоволено адміністративний
позов ОСОБА_1 та визнано протиправним і
скасовано податкові
повідомлення-рішення від 18.03.2013 року
№, яким визначено суму
податкового зобов'язання за 2011 рік за
платежем: земельний податок з фізичних
осіб у сумі 16 151 грн. 20 коп.; № НОМЕР_1
яким визначено суму податкового
зобов'язання за 2012 рік за платежем:
земельний податок з фізичних осіб у
сумі 16 151 грн. 20 коп.; № яким
визначено суму податкового
зобов'язання за 2013 рік за платежем:
земельний податок з фізичних осіб у
сумі 16 151 грн. 20 коп.

Постанова суду мотивована
необґрунтованістю оскаржених
податкових повідомлень-рішень, з
огляду на те, що відповідачем не
доведено обставин, які б свідчили про
факт використання позивачем земельної
ділянки для здійснення комерційної
діяльності, а відтак не доведена
необхідність застосування до
нормативної грошової оцінки землі
коефіцієнту 2,5 (як для комерційного
використання).

Не погодившись з постановою суду,
Бердянська об'єднана державна
податкова інспекція Головного
управління Міндоходів у Запорізькій
області (яка є правонаступником
Бердянської об'єднаної державної
податкової інспекції Запорізької
області Державної податкової служби),
посилаючись на порушення норм
матеріального права, неповне
з'ясування обставин справи, подала
апеляційну скаргу, в якій просила
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову постанову
про відмову у задоволені позову.
Апеляційна скарга фактично
обґрунтована незгодою з висновками
суду першої інстанції щодо
недоведеності відповідачем тих
обставин, які зумовили прийняття
оскаржених податкових
повідомлень-рішень. При цьому, заявник
апеляційної скарги посилається на
докази, які свідчать про використання
позивачем земельної ділянки з метою
здійснення комерційної діяльності та
яким, на думку відповідача, судом
першої інстанції не надано належної
правової оцінки.

Перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду, в
межах доводів

апеляційної скарги та заявлених вимог,
дослідивши матеріали справи, суд
апеляційної інстанції вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Встановлені обставини справи свідчать
про те, гр.ОСОБА_1 належить на праві
власності земельна ділянка площею 0,3405
га АДРЕСА_1, що підтверджується
державним актом на право власності на
земельну ділянку серії ЯЛ №109274 від
21.08.2010 року, зареєстрований за №85,
відповідно до якого, земельна ділянка
призначена для розміщення та
обслуговування гаражів (а.с.12).

Сторонами не заперечувалось, що з
моменту набуття права власності на
земельну ділянку ОСОБА_1 є платником
податку за земельну ділянку.

За наслідками перегляду судового
рішення колегією суддів встановлено,
що фактично спірні правовідносини між
сторонами виникли з приводу визначення
бази оподаткування земельним податком
з урахуванням коефіцієнту
функціонального використання
земельної ділянки.

При цьому, позиція позивача
полягає у тому, що при визначені
грошової оцінки земельної ділянки, яка
необхідна для визначення розміру
земельного податку, слід застосовувати
коефіцієнт функціонального
використання для земельних ділянок,
цільовим призначенням яких є
розміщення та обслуговування гаражів.

У свою чергу, ДПІ вважає
необхідним, при визначені грошової
оцінки земельної ділянки,
застосовувати коефіцієнт 2,5 (як для
комерційного використання), оскільки
перевіркою використання земельної
ділянки встановлено, що позивачем її
здано в оренду ТОВ «Ксин», що свідчить
про використання земельної ділянки з
метою здійснення комерційної
діяльності.

Сторонами не оспорюється, що підставою
для нарахування земельного податку є
дані державного земельного кадастру
про грошову оцінку земельної ділянки.

Звертаючись з позовом до суду,
позивачем надано Витяг з технічної
документації про нормативну грошову
оцінку земельної ділянки від 25.04.2013р.
№1215, згідно з яким грошову оцінку
земельної ділянки визначено у розмірі
646 048,13грн. (а.с.13).

Під час розгляду справи у суді
апеляційної інстанції, ДПІ надано
Витяг про нормативну грошову оцінку
земельної ділянки від 09.12.2013р. за №4642-м,
в якому нормативна грошова оцінка
земельної ділянки визначена у розмірі
1615120,32грн. (а.с.223).

Вказані Витяги видані управлінням
Держземагенства у Бердянському районі
Запорізької області.

З метою усунення розбіжностей щодо
розміру грошової оцінки земельної
ділянки, судом зроблено запит на адресу
управління Держземагенства у
Бердянському районі Запорізької
області.

З відповіді управління
Держземагенства встановлено, що
підставою для надання Витягу від
25.04.2013р. №1215 став державний акт на право
власності на земельну ділянку. При
здійсненні розрахунку нормативної
грошової оцінки на підставі державного
акту (розміщення та обслуговування
гаражів) було застосовано Кф1.

Підставою для надання Витягу від
09.12.2013р. за №4642-м став запит ДПІ №8766/10/10
від 03.12.2013р. з проханням розрахувати
вартість земельної ділянки при
здійсненні гр.ОСОБА_1 діяльності
здавання в оренду власної житлової та
не житлової нерухомості або майна. У
вказаному запиті було зазначено, що
земельна ділянка використовується для
здійснення комерційної діяльності, у
зв'язку з чим і було застосовано Кф 2,5.

Таким чином, з огляду на встановлені
обставини справи, визначальним у цій
справі є встановлення обставин, які б
підтверджували або спростовували
доводи ДПІ про використання позивачем
земельної ділянки для здійснення
комерційної діяльності, у період
2011-2013р.р. - період за який прийнято
спірні податкові повідомлення-рішення.

Вказуючи на безпідставність таких
доводів ДПІ, суд першої інстанції
правильно виходив з наступного.

01.07.2010р. між ОСОБА_1 (Орендодавець) та ТОВ
«Ксин» (Орендар) укладено договір
оренди №03, за умовами якого
Орендодавець передає, а Орендар
приймає у тимчасове володіння об'єкт
нерухомості - частина вбудованого
приміщення у нежитловому будинку -
гаражі за адресою: АДРЕСА_1, загальною
площею 40,6кв.м. (а.с.27).

Відповідно до п.4.1 Договору оренди,
строк оренди складає одинадцять
місяців з моменту прийняття об'єкта, що
орендується, за актом здачі-приймання,
з 01.07.2010 по 01.07.2011.

Доказів того, що даний договір був
продовжений після 01.07.2011 відповідачем
не надано.

В той же час, не зважаючи на дану
обставину податковий орган визначив
суму земельного податку за весь 2011 рік,
2012 рік та 2013 рік.

Належних доказів того, що об'єкт
нерухомості використовувався ТОВ
«КСИН» після 01.07.2011, а також у 2012 та 2013
роках податковий орган суду не надав.

При цьому, суд першої інстанції вірно
вказав на те, що надані податковим
органом фотографії не є належним
доказом використання об'єкту, який є
предметом зазначеного договору, у 2012 та
2013 роках, оскільки на вказаних
фотографіях відсутні дати та відомості
коли вони були зроблені.

Відповідно до п.1.3 Договору загальна
площа об'єкту, що орендується складає
40,6 кв.м. Жодних доказів того, що в оренду
надавалась чи використовувалась в
комерційних цілях вся земельна
ділянка, що належить ОСОБА_1 (3405 кв.м.)
відповідач не надав, але не зважаючи на
цю обставину нарахував земельний
податок на всю земельну ділянку - 3405
кв.м.

В матеріалах справи відсутні будь-які
документальні докази щодо укладання
договорів чи використовування в
комерційних цілях ОСОБА_1 іншої частини
земельної ділянки.

З цих підстав, суд першої інстанції
обґрунтовано вказав на те, що
відповідачем, на якого в силу приписів
ч.2 ст.71 КАС України покладено обов'язок
доказування правомірності прийнятого
рішення, не доведено тих обставин, які б
свідчили про використання позивачем
земельної ділянки для здійснення
комерційної діяльності.

Колегія суддів вважає безпідставними
доводи відповідача, які викладені в
апеляційній скарзі, про те, що згідно з
відомостями, які подані ТОВ «Ксин» за
період 2011-2013р.р. до податкової служби,
юридичною адресою підприємства є
м.Бердянськ, вул..Юннатів, 2-а, тобто
адреса, за якою позивачу належить
земельна ділянка. Так, вказані
обставини не можуть бути визнані
належними доказами у справі, оскільки
вони свідчать лише про подання ТОВ
«Ксин» таких відомостей до ДПІ, при
цьому жодних доказів об'єктивності
таких відомостей до суду не надано.
Предметом спору у цій справі не є
дотримання ТОВ «Ксин» вимог Закону
України «Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців», на який посилається
ДПІ в апеляційній скарзі.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо необґрунтованості
спірних податкових повідомлень-рішень.

В апеляційній скарзі ДПІ вказує на те,
що суд першої інстанції, навівши у
постанові розрахунок земельного
податку, який мав бути сплачений
позивачем з огляду на наданий ним Витяг
про нормативно грошову оцінку
земельної ділянки, скасував у повному
обсязі оскарженні податкові
повідомлення-рішення. Вказані
обставини, на думку заявника
апеляційної скарги, є підставою для
скасування постанови суду першої
інстанції.

З такими доводами відповідача суд
апеляційної інстанції не може
погодитись, оскільки встановивши
неправомірність підстав для
розрахунку спірних податкових
зобов'язань, суд першої інстанції
правильно вказав і на
необґрунтованість самого розміру
грошового зобов'язання, який визначено
оскарженими податковими
повідомленнями-рішеннями, що фактично
і стало підставою для їх скасування.
При цьому, суд апеляційної інстанції
враховує, що виключною компетенцією
визначення (донарахування) податкових
зобов'язань наділені контролюючі
органи, у спірному випадку - Бердянська
ОДПІ. Повноваження суду не
передбачають можливості самостійно
визначати суми податкових зобов'язань,
у разі визнання протиправними
оскаржених рішень контролюючого
органу.

З огляду на викладені обставини, суд
апеляційної інстанції дійшов висновку
про те, що судом першої інстанції
правильно встановлено обставини
справи та ухвалено законне і
обґрунтоване рішення, у зв'язку з чим
підстав для його скасування, в межах
доводів апеляційної скарги, не існує.

На підставі викладеного, керуючись п.1
ч.1 ст. 198, ст. 200, 205 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Бердянської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Запорізькій області
залишити без задоволення, а постанову
Запорізького окружного
адміністративного суду від 29 липня 2013
року у справі №808/4518/13-а - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України в порядку, передбачено
ст..212 КАС України.

(Повний текст ухвали виготовлено 05.02.2014
р.)

Головуючий:
Я.В. Семененко

Суддя:
Н.А. Бишевська

Суддя:
І.Ю. Добродняк