Справа № 801/11349/13-а
Суддя: Котарева Г.М.
Дата ухвалення: 2014-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 лютого 2014 р. 18:15 Справа №801/11349/13-а

Окружний адміністративний суд АР
Крим у складі головуючого судді
Котаревої Г.М., за участю секретаря
Бездушної І.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Виробничо-торгівельна компанія
«ВЛ-Комплект»

до Сімферопольської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів в АР
Крим

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення від 06.12.13р. №

за участю представників:

позивача - Приступа Є.В., довіреність
№3-14 від 13.01.14р.;

відповідача - не з'явився;

Суть спору: Товариство з обмеженою
відповідальністю
«Виробничо-торгівельна компанія
«ВЛ-Комплект» (далі - позивач, ТОВ «ВТК
«ВЛ-Комплект») звернулось до Окружного
адміністративного суду АР Крим із
позовною заявою до Сімферопольської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів в АР Крим (далі - відповідач,
Сімферопольська ОДПІ ГУ Міндоходів в
АР Крим) про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення від 06.12.13р.
№, яким було донараховано
податкове зобов'язання з податку на
додану вартість за основним платежем в
сумі 146681,00грн. та за штрафними
санкціями в сумі 73340,50грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
зазначене податкове
повідомлення-рішення винесено в
порушенням норм Податкового кодексу
України.

Ухвалами Окружного адміністративного
суду АР Крим від 16.12.13р. відкрито
провадження по адміністративній
справі та закінчено підготовче
провадження та призначено справу до
судового розгляду.

Представник позивача у судовому
засіданні наполягав на задоволенні
позовних вимог, зазначивши, що акти про
неможливість проведення перевірок,
покладені в основу акту перевірки від
03.12.13р. №963/22.1/32316022, за результатами
якого винесено оскаржуване рішення, не
може бути доказами для прийняття
висновку про відсутність між позивачем
ті його контрагентами
фінансово-господарських відносин.

Відповідач явку свого представника у
судове засідання не забезпечив, про
час, день та місце його проведення був
повідомлений належним чином, про
причини неявки суд не повідомив.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представника позивача,
дослідивши надані докази, суд

ВСТАНОВИВ:

24.01.03р. Державним реєстратором
Сімферопольської районної державної
адміністрації АР Крим здійснено
державну реєстрацію Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Виробничо-торгівельна компанія
«ВЛ-Комплект» у якості юридичної особи
(а.с. 30, том 1).

Відповідно до Довідки про включення до
ЄДРПОУ видами діяльності ТОВ «ВТК
«ВЛ-Комплект» є:

27.33 Виробництво електромонтажних
пристроїв;

46.90 Неспеціалізована оптова торгівля;

71.12 Діяльність у сфері інжинірингу,
геології та геодезії, надання послуг
технічного консультування в цих
сферах;

42.22 Будівництво споруд
електропостачання та телекомунікації;

01.61 Допоміжна діяльність у
рослинництві (а.с. 27, том 1).

У період з 25.11.13р. по 29.11.13р. посадовими
особами відповідача було проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку ТОВ «ВТК «ВЛ-Комплект» з
питань дотримання вимог податкового
законодавства при визначенні податку
на прибуток та податку на додану
вартість по взаємовідносинам з ПП
«Колорит» за лютий, травень 2013 року, з
ТОВ «Кофекс» за червень, липень 2013 року
та відображення їх в податковій
звітності, за результатами якої 03.12.13р.
було складено акт №963/22.1/32316022 (а.с. 11-26,
том 1).

Згідно висновків акту перевірки
відповідачем було встановлено
порушення позивачем п. 185.1 ст. 185, п. 198.2,
п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 ПК України, в
результаті чого занижена сума
податкових зобов'язань з ПДВ усього на
суму 146681,00грн., у т.ч.: за лютий 2013 року -
на суму 41682,00грн., за травень 2013 року -
37278,00грн., за червень 2013 року - 57459,00грн.,
за липень 2013 року - на суму 10262,00грн.

На підставі виявлених порушень,
стосовно позивача було винесено
податкове повідомлення-рішення від
06.12.13р. №, яким було донараховано
податкове зобов'язання з податку на
додану вартість за основним платежем в
сумі 146681,00грн. та за штрафними
санкціями в сумі 73340,50грн. (а.с. 10, том 1).

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.9 КАС України встановлено,
що суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист правий, свобод і інтересів
фізичних осіб, прав і інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень із боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
виконанні ними владних управлінських
функцій на підставі законодавства, у
тому числі на виконання делегованих
повноважень.

Відповідно до ч.3 ст. 2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

В акті перевірки відповідач зазначив,
що у контрагентів позивача - ПП
«Колорит» та ТОВ «Кофекс» відсутні
первинні бухгалтерські документи,
виробниче обладнання, складські та
торгівельні приміщення, транспорт та
торгівельне обладнання, сировина,
матеріали для здійснення основного
виду діяльності.

Зазначені висновки зроблені на
підставі:

- акту від 13.09.13р. №449/22-05-09/37373813 «Про
неможливість проведення зустрічної
перевірки ТОВ «Кофекс», (), з
питань фінансово-господарських
відносин за період червень, липень 2013
року», отриманого від ДПІ у
Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська;

- акту від 23.09.13р. №348/223/31271688 «Про
неможливість проведення зустрічної
перевірки ПП «Колорит», (), з
питань фінансово-господарських
відносин за період січень-квітень,
травень, липень 2013 року», отриманого
від ДПІ у Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська.

Як наслідок, відповідачем зроблено
висновок про те, що позивач проводить
діяльність, спрямовану на отримання
податкової вигоди шляхом формування
штучного податкового кредиту з ПДВ.

Щодо встановленого за результатами
перевірки порушення, суд зазначає
наступне.

Статтею 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» визначено поняття
первинного документу, - документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Частинам 1, 2 статті 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» встановлено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Відповідно до п. 2.1 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.199р. №88, первинні документи - це
документи, створені у письмовій або
електронній формі, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення.

Господарські операції - це факти
підприємницької та іншої діяльності,
що впливають на стан майна, капіталу,
зобов'язань і фінансових результатів.

Пунктом 2.4 вказаного положення
встановлено, що первинні документи
повинні мати такі обов'язкові
реквізити: найменування підприємства,
установи, від імені яких складений
документ, назва документа (форми), дата
і місце складання, зміст та обсяг
господарської операції, одиниця виміру
господарської операції (у натуральному
та/або вартісному виразі), посади і
прізвища осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

Відповідно до п. 2.7 Положення первинні
документи складаються на бланках
типових і спеціалізованих форм,
затверджених відповідним органом
державної влади. Документування
господарських операцій може
здійснюватись із використанням
виготовлених самостійно бланків, які
повинні містити обов'язкові реквізити
чи реквізити типових або
спеціалізованих форм.

З наведених вище норм вбачається, що
акт перевірки є носієм інформації про
виявлені порушення вимог податкового,
валютного чи іншого законодавства
суб'єктами господарювання, в зв'язку з
чим, діючим законодавством
встановлений порядок оформлення
результатів перевірок якого податкові
органи повинні дотримуватись.

Згідно 14.1.191. ПК України постачання
товарів - будь-яка передача права на
розпоряджання товарами як власник, у
тому числі продаж, обмін чи дарування
такого товару, а також постачання
товарів за рішенням суду.

Відповідно до підпункту «а» п.185.1 ст. 185
ПК України об'єктом оподаткування є
операції платників податку, в тому
числі з постачання товарів, місце
постачання яких розташоване на митній
території України, відповідно до
статті 186 цього Кодексу, у тому числі
операції з передачі права власності на
об'єкти застави позичальнику
(кредитору), на товари, що передаються
на умовах товарного кредиту, а також з
передачі об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю.

Згідно п.188.1 ПК України база
оподаткування операцій з постачання
товарів/послуг визначається виходячи з
їх договірної (контрактної) вартості,
але не нижче звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу, з
урахуванням загальнодержавних
податків та зборів (крім податку на
додану вартість та акцизного податку
на спирт етиловий, що використовується
виробниками - суб'єктами
господарювання для виробництва
лікарських засобів, у тому числі
компонентів крові і вироблених з них
препаратів (крім лікарських засобів у
вигляді бальзамів та еліксирів), а
також збору на обов'язкове державне
пенсійне страхування на вартість
послуг стільникового рухомого зв'язку).

До складу договірної (контрактної)
вартості включаються будь-які суми
коштів, вартість матеріальних і
нематеріальних активів, що передаються
платнику податку безпосередньо
покупцем або через будь-яку третю особу
у зв'язку з компенсацією вартості
товарів/послуг.

Відповідно до положень п.п. 14.1.181 п. 14.1
ст. 14 ПК України податковий кредит -
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг (п.198.1 п.п. «а» ПК
України).

З пункту 198.2 статті 198 ПК України
вбачається, що датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: або дата списання
коштів з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Підпунктами 201.4, 201.5, 201.6 статті 201 ПК
України встановлено, що податкова
накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг. Для операцій,
що оподатковуються, і операцій,
звільнених від оподаткування,
складаються окремі податкові накладні.
Податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Статтею 201 Кодексу встановлено, що
податкова накладна видається
платником податку, який поставляє
товари (послуги), на вимогу їх
отримувача, та є підставою для
нарахування податкового кредиту.

Згідно до положень п. 198.6 ст. 198 ПК
України не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог статті
201 цього Кодексу) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу. У разі коли на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, попередньо включені до
складу податкового кредиту,
залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до цього Кодексу.

Викладені норма свідчать про
відсутність права платника податків
включати в податковий кредит суми ПДВ,
які не підтверджені податковими
накладними.

23.05.13р. між ТОВ «Кофекс» (Виконавець) та
ТОВ «ВТК «ВЛ-Комплект» (Замовник)
укладений договір про надання послуг з
виконання робіт по обробці
металовиробів №233/5 (а.с. 55-56).

Придбання зазначених послуг та їх
отримання позивачем на загальну суму
406326,53грн. (у т.ч. ПДВ 67721,10грн.)
підтверджується актами
здачі-приймання робіт (надання послуг),
актами приймання-передачі виробів та
податковими накладними, виписаними ТОВ
«Кофекс» позивачу (а.с. 57-94, том 1).

Транспортування металовиробів між
контрагентом, ТОВ «Кофекс», і позивачем
здійснювалось ТОВ «КАРДАМОН», що
підтверджується договором про надання
послуг з перевезення вантажів від
27.05.13р. №27, укладеним між ТОВ «КАРДАМОН»
(Перевізник) і ТОВ «ВТК «ВЛ-Комплект»
(Замовник), актами здачі-приймання
виконаних робіт (надання послуг),
товарно-транспортними накладними (а.с.
95-110, 226-229, том 1).

03.07.12р. між ПП «Колорит» (Виконавець) та
ТОВ «ВТК «ВЛ-Комплект» (Замовник)
укладений договір про надання послуг з
виконання робіт по обробці
металовиробів №10 (а.с. 111-112,том 1).

Придбання зазначених послуг та їх
отримання позивачем на загальну суму
473761,74грн. (у т.ч. ПДВ 78960,29грн.)
підтверджується актами
здачі-приймання робіт (надання послуг),
актами приймання-передачі виробів та
податковими накладними, виписаними ПП
«Колорит» позивачу (а.с. 113-152, том 1).

Транспортування металовиробів
здійснювалось позивачем, що
підтверджується товарно-транспортними
накладними (а.с. 153-162, том 1).

Використання отриманих робіт у своїй
діяльності підтверджується
сертифікатами відповідності продукції
(арматури), актом обстеження
виробництва арматури на ТОВ «ВТК
«ВЛ-Комплект» від 19.12.13р. (а.с. 181-189, том 1).

Сплата позивачем вартості
вищезазначених робіт підтверджується
банківськими виписками, платіжними
дорученнями, оборотно-сальдовими
відомостями і картками-рахунками (а.с.
241-248, 258, том 1, а.с. 1-23, том 2).

Відповідно до ч.1 ст. 4 Закону України
«Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців»
державна реєстрація юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців -
засвідчення факту створення або
припинення юридичної особи,
засвідчення факту набуття або
позбавлення статусу підприємця
фізичною особою, а також вчинення інших
реєстраційних дій, які передбачені цим
Законом, шляхом внесення відповідних
записів до Єдиного державного реєстру.

Статтею 80 Цивільного кодексу України
встановлено, що юридичною особою є
організація, створена і зареєстрована
у встановленому законом порядку.
Юридична особа наділяється цивільною
правоздатністю і дієздатністю, може
бути позивачем та відповідачем у суді.

Частиною 4 статті 91 Цивільного кодексу
України встановлено, що цивільна
правоздатність юридичної особи
виникає з моменту її створення і
припиняється з дня внесення до єдиного
державного реєстру запису про її
припинення.

Відповідачем, в підтвердження
правомірності своїх дій, не надано
доказів внесення до єдиного державного
реєстру запису про припинення
юридичної особи на час здійснення
господарських операцій - контрагентів
позивача.

З наведеного вище вбачається, що
контрагенти позивача, як юридичні
особи, на час здійснення спірних
господарських правовідносин, були
зареєстровані у якості платників ПДВ,
наділені цивільною правоздатністю та
дієздатністю, мають відповідно до
діючого законодавства, право на
здійснення господарської діяльності
на власний розсуд та ризик, у тому числі
з надання послуг та виконання робіт.

Крім того, на думку суду, чинне
законодавство України не ставить в
залежність виникнення у платника ПДВ
права на податковий кредит від
дотримання вимог податкового
законодавства іншим суб'єктом
господарювання, зокрема по ланцюгу
постачання, тим, який не був
постачальником товарів (послуг), на
вартість яких нарахований ПДВ, що
включений платником податку до
податкового кредиту.

Як зазначено у частині 2 статті 215 ЦК
України визнання судом такого
правочину недійсним не вимагається.
Висновки про наявність або відсутність
ознак угоди, які відносять її до такої,
що завідомо суперечить інтересам
держави і суспільства зазначаються
судом у мотивувальній частині рішення
по справі за позовом органів
податкової служби про застосування
наслідків вчинення угод, укладених з
метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави та суспільства.

Судом встановлено, що висновки
відповідача про те, що угоди, укладені
між позивачем та його контрагентами є
такими, що суперечать інтересам
держави та суспільства,є
необґрунтованими, не підтверджуються
матеріалами справи та не відповідають
вимогам діючого законодавства України
з наступних підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 215 ЦК
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.
Частиною першою статті 203 ЦК України
встановлено, що зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства.

Підстави недійсності господарського
зобов'язання також встановлені ч.1
статті 207 ГК України, також до них
законом віднесено вчинення угод з
метою, що суперечить інтересам
суспільства та держави.

У судовому засіданні, на підтвердження
господарських операцій, що відбулися у
перевіряємий відповідачем період,
були надані копії відповідних
платіжних доручень та інших первинних
документів. Всі первинні документи, що
підтверджують здійснення між
позивачем та контрагентом
вищезазначених господарських
операцій, є в матеріалах справи,
оцінені судом та визнані такими, що
оформлені у відповідності до вимог
чинного законодавства.

Згідно з частиною 2 статті 218
Господарського кодексу України
учасник господарських відносин
відповідає за порушення правил ведення
господарської діяльності, якщо не
доведе, що ним вжито усіх залежних від
нього заходів для недопущення
господарського правопорушення.

Судом також враховано, що у разі коли
встановлюється, що правочин вчинений з
метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства,
застосовуються санкції, передбачені
частиною 1 статті 208 ГК. Згідно з
частиною 1 статті 208 цього Кодексу, якщо
господарське зобов'язання визнано
недійсним як таке, що вчинено з метою,
яка завідомо суперечить інтересам
держави і суспільства, то за наявності
наміру в обох сторін - у разі виконання
зобов'язання обома сторонами - в доход
держави за рішенням суду стягується
все одержане ними за зобов'язанням, а в
разі виконання зобов'язання однією
стороною з другої сторони стягується в
доход держави все одержане нею, а також
усе належне з неї першій стороні на
відшкодування одержаного. У разі
наявності наміру лише в однієї зі
сторін усе одержане нею повинно бути
повернено другій стороні, а одержане
останньою або належне їй на
відшкодування виконаного стягується
за рішенням суду в доход держави.

Суд також враховує, що визначальною
ознакою господарської операції є те, що
вона спричинила реальні зміни
майнового стану платника податків, що
відображено в бухгалтерському обліку
платника податків , що під час судового
розгляду було доведено позивачем, а
саме наданим документами
оприбуткування придбаного товару та
його подальше використання в
господарські діяльності.

Судом було перевірено факт здійснення
господарських операцій та встановлено,
що роботи від контрагентів позивач
прийняв, що підтверджується
видатковими накладними, сплатив
вартість товару, в тому числі ПДВ та
використав результат прийнятих робіт в
своїй господарській діяльності.

Виходячи з вищевикладеного, з
урахуванням відсутності доказів
порушень оформлення податкових
накладних, суд приходить до висновку
про те, що формування податкового
кредиту на підставі отриманих
податкових накладних, які відповідно
до положень Податкового Кодексу
України, засвідчують факт придбання
платником податку товарів (робіт,
послуг), та є єдиним документом, на
підставі якого платник податку може
включати до податкового кредиту
відповідні суми, здійснювалось
правомірно.

Таким чином, суд вважає,
необґрунтованими висновки
Сімферопольська ОДПІ ГУ Міндоходів в
АР Крим щодо заниження позивачем
занижена суми податкових зобов'язань з
ПДВ усього на суму 146681,00грн.

За таких обставин суд дійшов висновку
про задоволення адміністративного
позову шляхом визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення від 06.12.13р.
№, яким було донараховано
податкове зобов'язання з податку на
додану вартість за основним платежем в
сумі 146681,00грн. та за штрафними
санкціями в сумі 73340,50грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету за рахунок коштів.

В судовому засіданні 06.02.2014р.
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови. Відповідно до
ст.ст.160,163 КАС України повний текст
постанови виготовлено 10.02.2014р.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 94, 160-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Сімферопольської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів в АР Крим від
06.12.13р. №, яким було донараховано
податкове зобов'язання з податку на
додану вартість за основним платежем в
сумі 146681,00грн. та за штрафними
санкціями в сумі 73340,50грн.

3. Стягнути з Державного бюджету на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Виробничо-торгівельна компанія
«ВЛ-Комплект» (97570, АР Крим,
Сімферопольський район, с. Чистеньке,
Севастопольське шосе, 2А, і.н. 32316022)
458,81грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили через
10 днів з дня її проголошення. Якщо
проголошено вступну та резолютивну
частину постанови або справу
розглянуто у порядку письмового
провадження, постанова набирає
законної сили через 10 днів з дня її
отримання у разі неподання апеляційної
скарги.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду через Окружний
адміністративний суд Автономної
Республіки Крим протягом 10 днів з дня
проголошення постанови. У разі
оголошення в судовому засіданні
вступної і резолютивної частини
постанови, а також прийняття постанови
у письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду.

Суддя підпис Котарева Г.М.