Справа № 826/18736/13-а
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2014-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

28 січня 2014 року 16:20 №
826/18736/13-а

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Погрібніченка І.М., суддів Аблова Є.В.,
Шулежка В.П., при секретарі судового
засідання Хилі І.В., за участю
представників: позивача - Лазебної М.В.,
відповідача - Кукайло М.О., Жежери В.О.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справуза
позовом Державної служби зайнятості
УкраїнидоДержавної інспекції України
з питань праціпро визнання
протиправними дій та скасування
припису від 04 листопада 2013 року №
28-26-22/02/71-57, -На підставі ч. 3 ст. 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
в судовому засіданні 28 січня 2014 року
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

27 листопада 2013 року до Окружного
адміністративного суду м. Києва
звернулась Державна служба зайнятості
України (далі - позивач) з
адміністративним позовом (з
урахуванням заяви про уточнення
позовних вимог від 17.12.2013 р.) про
визнання протиправними дій Державної
інспекції України з питань праці (далі -
відповідач) відносно складання Акту
перевірки № 28-26-22/02/71 від 04.11.2013 р. та
винесення Припису № 28-26-22/02/71-57 від
04.11.2013 р. про усунення порушень вимог
законодавства про працю та визнання
протиправним та скасування Припису №
28-26-22/02/71-57 від 04.11.2013 р. про усунення
порушень вимог законодавства про
працю.

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначає, що обставини викладені в Акті
перевірки № 28-26-22/02/71 від 04.11.2013 р. та
Приписі № 28-26-22/02/71-57 від 04.11.2013 р. не
відповідають фактичним обставинам
справи, перевірка проведена
необ'єктивно, оскільки не враховані
надані під час перевірки матеріали,
крім того, на думку позивача, посадові
особи, що здійснювали перевірку не мали
на те належних повноважень, а відтак
вказаний Припис є незаконним та
підлягає скасуванню.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги повністю
підтримав та просив їх задовольнити.

Державна інспекція України з питань
праці подала заперечення на
адміністративний позов, в яких
зазначає, що вимоги позивача є
безпідставними та такими, що не
підлягають задоволенню, так як
Держпраці України діяла в межах
чинного законодавства.

В наданих запереченнях, відповідач
просить в задоволенні позовних вимог
повністю відмовити, в судовому
засіданні проти задоволення
адміністративного позову представники
відповідача заперечували.

Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, заслухавши
пояснення їх представників, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, колегія
суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

Відповідно до резолюції Секретаріату
Кабінету Міністрів України від 23.10.2013 р.
№ 2376/24/1-13 до листа Державної служби
зайнятості від 21.10.2013 р. № 91,
Мінсоцполітики доручено невідкладно
вжити заходів щодо ліквідації
заборгованості із заробітної плати
працівникам Державної служби
зайнятості.

25 жовтня 2013 р. на виконання наказу
Державної інспекції України з питань
праці від 25.10.2013 р. № 173 та на підставі
Направлення на проведення перевірки
суб'єкта господарювання від 25.10.2013 р. №
22/02-55, Державною інспекцією України з
питань праці проведено позапланову
перевірку позивача, за результатами
якої складено Акт перевірки додержання
суб'єктами господарювання
законодавства про працю та
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування № 28-26-22/02/71 від
04.11.2013 р. (далі - Акт перевірки).

04 листопада 2013 року Державною
інспекцією України з питань праці
Голові Державної служби зайнятості
України внесено Припис № 28-26-22/02/71-57 від
04.11.2013 р. про усунення в строк до 04.12.2013 р.
виявлених під час перевірки порушень
вимог законодавства про працю (далі -
Припис).

Не погоджуючись з висновками,
викладеними в Акті перевірки та
Приписі, Головою Державної служби
зайнятості України були надані
заперечення від 04.11.2013 р. № 102.

Незгода з Приписом № 28-26-22/02/71-57 від
04.11.2013 р. обумовила позивача звернутись
до суду.

З урахуванням заяви про уточнення
позовних вимог, вимогами позивача є
також незгода з діями відповідача щодо
складання Акту перевірки та винесення
Припису.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу
адміністративного судочинства України
надані сторонами докази та пояснення,
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, та враховуючи всі
наведені обставини, колегія суддів
частково погоджується з доводами
Державної служби зайнятості України,
виходячи з наступного.

Спірні правовідносини врегульовано
нормами Конституції України, Закону
України «Про основні засади державного
нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності» від 05.04.2007 р.
№ 877-V (далі - Закон № 877-V), Закону України
«Про центральні органи виконавчої
влади» від 17.03.2011 р. № 3166-VI (далі - Закон
№ 3166-VI), Положення про Державну службу
зайнятості України, затвердженого
Указом Президента України від 16.01.2013 р.
№ 19/2013 (далі - Положення № 19/2013),
Положення про Державну інспекцію
України з питань праці, затвердженого
Указом Президента України від 06.04.2011 р.
№ 386/2011 (далі - Положення № 386/2011),
Порядку проведення перевірок
посадовими особами Державної
інспекції України з питань праці та її
територіальних органів, затвердженого
Наказом Міністерства соціальної
політики України 02.07.2012 р. № 390,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 30.07.2012 р. за № 1291/21603
(далі - Порядок № 390) та іншими
нормативно-правовими актами.

Згідно з ст. 19 Конституції України
правовий порядок в Україні ґрунтується
на засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону № 3166-VI
систему центральних органів
виконавчої влади складають
міністерства України (далі -
міністерства) та інші центральні
органи виконавчої влади.

Система центральних органів
виконавчої влади є складовою системи
органів виконавчої влади, вищим
органом якої є Кабінет Міністрів
України.

Згідно з п. 1 Положення № 19/2013 Державна
служба зайнятості України (далі -
Служба) є центральним органом
виконавчої влади, діяльність якого
спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України через
Міністра соціальної політики України
(далі - Міністр).

Служба входить до системи органів
виконавчої влади і забезпечує
реалізацію державної політики у сфері
зайнятості населення та трудової
міграції.

Приписами ч. 3 ст. 21 Закону України «Про
зайнятість населення» від 05.07.2012 р. №
5067-VI (далі - Закон № 5067-VI) визначено, що
фінансування діяльності центрального
органу виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері зайнятості
населення та трудової міграції та
виконання ним функцій, передбачених
цим Законом та Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття», здійснюється за рахунок
коштів Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування
України на випадок безробіття.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 22 Закону №
5067-VI центральний орган виконавчої
влади, що реалізує державну політику у
сфері зайнятості населення та трудової
міграції, його територіальні органи
відповідно до покладених на них
завдань здійснюють управління та
оперативне розпорядження фінансовими
ресурсами Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування
України на випадок безробіття в межах
затвердженого бюджету Фонду
відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття», управління майном.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 16 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» від 02.03.2000 р. № 1533-III (далі -
Закон № 1533-III) кошти бюджету Фонду
використовуються на фінансування
витрат на утримання та забезпечення
діяльності центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері зайнятості населення
та трудової міграції, його
територіальних органів.

Також, відповідно до п. 1 Положення №
386/2011 Державна інспекція України з
питань праці (Держпраці України) є
центральним органом виконавчої влади,
діяльність якого спрямовується і
координується Кабінетом Міністрів
України через Віце-прем'єр-міністра
України - Міністра соціальної політики
України (далі - Міністр).

Підпунктом першим п. 4 Положення № 386/2011
визначено, що Держпраці України
відповідно до покладених на неї
завдань здійснює державний нагляд та
контроль за додержанням
підприємствами, установами,
організаціями незалежно від форм
власності, виду діяльності,
господарювання, фізичними особами, які
використовують найману працю та працю
фізичних осіб, Радою міністрів
Автономної Республіки Крим, органами
виконавчої влади та органами місцевого
самоврядування (далі - роботодавці)
законодавства про працю з питань
трудових відносин, робочого часу та
часу відпочинку, нормування праці,
оплати праці, надання гарантій і
компенсацій, пільг для працівників,
тощо.

Відповідно до п. п. 2, 3 Порядку № 390 право
проведення перевірок мають посадові
особи Держпраці України та її
територіальних органів, які відповідно
до своїх посадових обов'язків мають
повноваження державного інспектора з
питань праці (далі - Інспектор).

Інспектор може проводити планові та
позапланові перевірки, які можуть
здійснюватися за місцем провадження
господарської діяльності суб'єкта
господарювання або його відокремлених
підрозділів або у приміщенні органу
державного нагляду (контролю) у
випадках, передбачених Законом України
«Про основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності».

Позапланова перевірка проводиться
незалежно від кількості раніше
проведених перевірок за наявності
підстав, визначених Законом України
«Про основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності».

Позапланові перевірки за зверненнями
фізичних та юридичних осіб про
порушення суб'єктами господарювання
вимог законодавства про працю та
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування здійснюються за
наявності згоди Держпраці України на
їх проведення. Інспекторам
забороняється виступати
посередниками, арбітрами чи експертами
під час розгляду трудових спорів.

Згідно з п. п. 7, 8 Порядку № 390 за
результатами перевірки складається
акт перевірки. У разі виявлення
порушень законодавства про працю та
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування вносяться
приписи про усунення виявлених
порушень, вживаються заходи щодо
притягнення до відповідальності
винних осіб згідно із вимогами чинного
законодавства.

Рішення Інспектора може бути оскаржене
у порядку, встановленому
законодавством.

Як вбачається з матеріалів перевірки,
Держпраці України при проведенні
перевірки встановила факт наявності
правопорушення, а саме, порушення
законодавства про працю.

Зокрема, при здійсненні перевірки в
Державній службі зайнятості України
фактів наявності заборгованості по
виплаті заробітної плати, державним
інспектором праці було встановлено
наявність даного правопорушення та
внесено припис про усунення виявлених
порушень.

Разом з тим, суд з таким рішенням
суб'єкта владних повноважень не
погоджується, з огляду на наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що
починаючи з вересня 2013 року
фінансування видатків на заробітну
плату працівникам Державної служби
зайнятості України припинено,
внаслідок чого утворено
заборгованість з її виплати.

Резолюцією Секретаріату Кабінету
Міністрів України від 23.10.2013 р. № 2376/24/1-13
Мінсоцполітики доручено невідкладно
вжити заходів щодо ліквідації
заборгованості із заробітної плати
працівникам Державної служби
зайнятості України.

На підставі доручення Кабінету
Міністрів України від 23.10.2013 р. №
2376/24/1-13, Держпраці України з 25.10.2013 р. по
04.11.2013 р. проведено позапланову
перевірку установи позивача стосовно
оплати праці, за наслідками проведення
якої складено Акт перевірки та внесено
оскаржуваний припис.

З дослідженого Акту перевірки
вбачається, що в ньому Держпраці
України констатовано лише факт
наявності заборгованості з виплати
заробітної плати працівникам
Державної служби зайнятості України
без жодного зазначення причин
виникнення такої заборгованості та
поверхнево прийнято до уваги надані
Головою Державної служби зайнятості
України матеріали.

Матеріалами справи підтверджено, що
після останньої виплати заробітної
плати працівникам установи позивача
(16.09.2013 р.), 23 вересня 2013 року Державною
службою зайнятості України було
підготовлено Заявку на потребу в
коштах Державної служби зайнятості
України на вересень-місяць 2013 року в
розмірі 15,3 тис. грн.

Не отримавши на рахунок заявлених
грошових коштів, 01.10.2013 р. Голова
Державної служби зайнятості України
листом № 67 звернулась до Директора
Державного центру зайнятості з
проханням подати інформацію щодо
причин нездійснення фінансування
видатків для забезпечення своєчасної
виплати заробітної плати працівникам
Державної служби зайнятості України.

03.10.2013 р. Голова Державної служби
зайнятості України листом № 70 повторно
звернулась до Директора Державного
центру зайнятості з проханням
забезпечити фінансування в межах
затвердженого кошторису видатків
Державної служби зайнятості України в
сумі 15,3 тис. грн. відповідно до поданої
23.09.2013 р. Заявки на потребу в коштах.

Того ж дня, 03.10.2013 р. Директором
Державного центру зайнятості було
затверджено Розподіл коштів на
фінансування органів державної служби
зайнятості за № 87 від 03 жовтня 2013 року,
в якому було передбачено виділення 15,3
тис. грн. на утримання Державної служби
зайнятості України.

Також, Директором Державного центру
зайнятості було підписано платіжне
доручення від 03.10.2013 р. № 2047 щодо
перерахування 15 300 грн. 00 коп. Державній
службі зайнятості України. У
призначенні платежу зазначено
«Перерахування коштів для Державної
служби зайнятості України зг.
Розподілу коштів на фінансування
органів ДСЗ».

Дане платіжне доручення від 03.10.2013 р. №
2047 також було зазначено в Реєстрі
платіжних доручень Державного центру
зайнятості за 03 жовтня 2013 року, який був
підписаний безпосередньо Директором
Державного центру зайнятості.

Проте, платіж за вказаним платіжним
дорученням від 03.10.2013 р. № 2047 на рахунок
установи позивача не поступив, що
призвело до невиплати заробітної плати
працівникам Державної служби
зайнятості України за вересень 2013 року.

Зазначена обставина відповідачем ні в
Акті перевірки, ні в оскаржуваному
приписі відображена не була, що ставить
під сумнів об'єктивність встановлення
факту наявності порушення
законодавства про працю.

Разом з тим, незважаючи на такі дії
посадових осіб Державного центру
зайнятості, Голова Державної служби
зайнятості України листом від 07.10.2013 р.
за № 75 втретє звернулась до Директора
Державного центру зайнятості з вимогою
забезпечити фінансування видатків
Державної служби зайнятості України з
метою погашення заборгованості із
заробітної плати працівникам
центрального апарату Державної служби
зайнятості.

Також, з метою однозначного та чіткого
вирішення питання виплати заробітної
плати працівникам центрального
апарату установи позивача, Голова
Державної служби зайнятості України
листом від 07.10.2013 р. за № 74 звернулась до
Міністерства фінансів України з
проханням надати обґрунтоване
роз'яснення порядку забезпечення
фінансування видатків Державної
служби зайнятості на період здійснення
організаційних заходів, пов'язаних з її
утворенням.

За інформацією, наданою Міністерством
фінансів України (лист від 10.10.2013 р. №
31-07310-04-10/29719), фінансування видатків
Державної служби зайнятості на період
здійснення організаційних заходів,
пов'язаних з її утворенням, повинно
здійснюватись відповідно до чинного
законодавства за рахунок коштів Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття.

Отримавши дане роз'яснення Мінфіну,
Голова Державної служби зайнятості
України, листом від 11.10.2013 р. за № 81
звернулась до Директора Державного
центру зайнятості з вимогою
забезпечити невідкладно, до 16 год. 00 хв.
11.10.2013 р. фінансування Державним
центром зайнятості видатків Державної
служби зайнятості в межах
затвердженого кошторису та погашення
заборгованості з виплати заробітної
плати працівникам центрального
апарату Державної служби зайнятості.

В зв'язку з тим, що фінансування
видатків Державної служби зайнятості
посадовими особами Державного центру
зайнятості не відбулось, Головою
Державної служби зайнятості 17.10.2013 р.
було прийнято рішення щодо коригування
профінансованої до Державної служби
зайнятості України суми 11,8 тис. грн. за
КЕКВ 2250 «Видатки на відрядження»
статті «Утримання державної служби
зайнятості» шляхом перенесення на КЕКВ
2111 «Заробітна плата» в сумі 8,7 тис. грн.
та за КЕКВ 2120 «Нарахування на оплату
праці» в сумі 3,1 тис. грн. цієї ж статті.

Оскільки провести вказане коригування
без відповідного дозволу Державного
центру зайнятості України було
неможливо, в той же день до Директора
Державного центру зайнятості було
направлено листа від 17.10.2013 р. за № 86 з
проханням здійснити зазначене
коригування грошових коштів з метою
погашення заборгованості з виплати
заробітної плати працівникам
центрального апарату установи
позивача.

Таким чином, судом встановлено, що на
ім'я Директора Державного центру
зайнятості позивачем було направлено 5
листів з конкретними проханнями та
вимогами забезпечити фінансування
Державної служби зайнятості України:
від 01.10.2013 р. № 67, від 03.10.2013 р. № 70, від
07.10.2013 р. № 75, від 11.10.2013 р. № 81 та від
17.10.2013 р. № 86.

Також, з досліджених в судовому
засіданні матеріалів справи,
встановлено, що дана ситуація про
виникнення заборгованості з виплати
заробітної плати працівникам
Державної служби зайнятості України
Головою Державної служби зайнятості
неодноразово доповідалась Міністру
соціальної політики України.

Зокрема, на ім'я Міністра соціальної
політики України було направлено 3
листа: від 07.10.2013 р. № 72, від 11.10.2013 р. № 80
та від 22.10.2013 р. № 92 з проханням
втрутитись у ситуацію щодо
фінансування Державної служби
зайнятості України та допомогти її
вирішити.

За вказаних обставин, суд вважає, що
Головою Державної служби зайнятості
України було вжито вичерпних заходів
щодо забезпечення виплати заробітної
плати працівникам центрального
апарату Державної служби зайнятості
України та недопущення виникнення
заборгованості з її виплати.

Стосовно висновку перевіряючих в Акті
перевірки та Приписі про наявність у
Державної служби зайнятості грошових
коштів у сумі 314,5 тис. грн. та
заборгованості з виплати заробітної
плати у сумі 19,5 тис. грн., суд зазначає
наступне.

На виконання вимог чинного
законодавства, позивачем до Державної
казначейської служби було направлено
листа від 30.09.2013 р. № 66 щодо відкриття
рахунку Державної служби зайнятості.

07.10.2013 р. Казначейством було відкрито
рахунок № 4163.

08 та 09 жовтня 2013 р. на зазначений
рахунок були зараховані кошти в сумі 301
683,13 гривень з рахунків 301, 302, 303, 304, 305.
Зазначена сума становить 0,004% обсягу
загальних надходжень до Фонду за 9
місяців 2013 року.

Разом з тим, кошти від частини
сплаченого єдиного соціального внеску
на рахунок установи позивача не
надходили.

Для з'ясування причин та підстав
припинення зарахування коштів Фонду на
рахунок Державної служби зайнятості до
Казначейства було направлено листа від
23.10.2013 р. № 94.

За попередньою інформацією
Казначейства, підставою для припинення
зарахування коштів Фонду на рахунок
Державної служби зайнятості є лист
Мінсоцполітики від 10.10.2013 р. №
11447/0/14-13/026.

Разом з тим, суд зазначає, що відкриття
зазначеного рахунку та наявність на
ньому коштів не пов'язано із
забезпеченням Державним центром
зайнятості виконання вимог актів
законодавства щодо фінансування
видатків Державної служби зайнятості,
зокрема на виплату заробітної плати,
оскільки відповідно до Указу
Президента України від 16.01.2013 р. № 19/2013
до завершення здійснення заходів
пов'язаних з утворенням Служби та її
територіальних органів, Державний
центр зайнятості зобов'язаний
забезпечити виконання функцій Служби
та реалізацію Законів України «Про
зайнятість населення» та «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття», зокрема насамперед щодо
питання фінансування Державного
центру зайнятості та Служби в період
реорганізації за рахунок коштів Фонду.

Зазначене зокрема підтверджується
вказаним вище роз'ясненням
Міністерства фінансів України від
10.10.2013 р. № 31-07310-04-10/29719, яке, відповідно
до пункту 1 Положення про Міністерство
фінансів України, затвердженого Указом
Президента України від 08.04.2011 р. № 446/2011,
є головним органом у системі
центральних органів виконавчої влади з
формування та забезпечення реалізації
державної фінансової, бюджетної, а
також податкової і митної політики
(крім адміністрування податків, зборів,
митних платежів та реалізації
податкової і митної політики), політики
у сфері державного фінансового
контролю, казначейського
обслуговування бюджетних коштів,
бухгалтерського обліку.

Вказана інформація, позивачем під час
перевірки надавалась відповідачу,
проте в Акті перевірки свого
відображення не знайшла.

Окрім цього, суд вважає за необхідне
зазначити, що на виконання резолюції
Секретаріату Кабінету Міністрів від
01.11.2013 р. № 2376/26/1-13 Держфінінспекція
своїм листом від 18.11.2013 р. № 04-12/1903
поінформувала Кабінет Міністрів
України про безпідставність
припинення Державним центром
зайнятості фінансування видатків на
утримання Державної служби зайнятості
та недотримання ч. 3 ст. 21 Закону України
«Про зайнятість населення» в частині
непроведення фінансування діяльності
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
зайнятості населення та трудової
міграції, за рахунок коштів Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття.

Також, на виконання доручення Першого
віце-прем'єр-міністра України від 18.11.2013
р. № 2376/29/1-13 Мінсополітики зобов'язано
відповідно до чинного законодавства
невідкладно вжити заходів щодо
погашення заборгованості із
заробітної плати працівникам
Державної служби занятості.

Також, на лист Державної служби
зайнятості України від 21.10.2013 р. № 90
отримано роз'яснення Мін'юсту від 21.11.2013
р. № 13864-0-26-13/82, яким підтверджено, що
фінансове забезпечення організаційних
заходів, пов'язаних з утворенням
Державної служби зайнятості, має
здійснюватись за рахунок коштів Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування на випадок
безробіття.

Беручи до уваги викладене вище та
виходячи з приписів ч. 2 ст. 8 Закону №
877-V, де органи державного нагляду
(контролю) та їх посадові особи під час
здійснення заходів державного нагляду
(контролю) зобов'язані повно, об'єктивно
та неупереджено здійснювати державний
нагляд (контроль) у межах повноважень,
передбачених законом, суд приходить до
висновку про невідповідність
висновків Акту перевірки фактичним
обставинам, які були встановлені під
час розгляду справи, і як наслідок, про
протиправність Припису відповідача, в
зв'язку із чим він підлягає скасуванню.

Стосовно вимоги позивача про визнання
протиправними дій відповідача щодо
складання Акту перевірки та внесення
Припису, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 6 Порядку № 390,
перевірка складається з таких етапів:
робота з документами, наданими
суб'єктами господарювання на вимогу
Інспектора; оформлення документів за
результатами перевірки; ознайомлення
суб'єктів господарювання з
документами, оформленими за
результатами перевірки; проведення за
результатами перевірки
роз'яснювальної роботи з питань
застосування норм законодавства про
працю та загальнообов'язкове державне
соціальне страхування (за згодою
посадових осіб).

Згідно з п. 7 Порядку № 390 за
результатами перевірки складається
акт перевірки. У разі виявлення
порушень законодавства про працю та
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування вносяться
приписи про усунення виявлених
порушень.

Виходячи з системного аналізу вказаних
вище норм чинного законодавства, суд
зазначає, що кінцевим етапом будь-якої
перевірки є складання акту перевірки,
та за наявності встановленого в
результаті перевірки порушення,
прийняття акту реагування.

Таким чином, відповідач, здійснюючи
перевірку позивача, діяв у чіткій
відповідності до приписів вимог
Порядку № 390.

Окрім цього, суд звертає увагу, що
відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Отже, до задоволення підлягають лише
вимоги, які поновлюють порушені права
та інтереси позивача.

Таким чином, визнання протиправними
дій щодо складання Акту перевірки та
винесення Припису не буде мати на меті
захист прав та інтересів Державної
служби зайнятості України.

За вказаних обставин, виходячи з меж
заявлених позовних вимог, системного
аналізу положень чинного
законодавства України та матеріалів
справи, суд дійшов висновку про
часткову обґрунтованість вимог
Державної служби зайнятості України, в
зв'язку з чим, адміністративний позов
підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого, вирішує справи відповідно до
Конституції та законів України, а також
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України. Суд застосовує інші
нормативно-правові акти, прийняті
відповідним органом на підставі, у
межах повноважень та у спосіб,
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно з ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач
як суб'єкт владних повноважень не довів
правомірності прийнятого ним рішення.

Оцінивши докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, та враховуючи всі
наведені обставини, суд дійшов
висновку про часткову обґрунтованість
позовних вимог і на підставі ч. 2 ст. 11, п.
1 ч. 2 ст. 162 Кодексу адміністративного
судочинства України вважає за
необхідне адміністративний позов
Державної служби зайнятості України
задовольнити частково.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд присуджує на користь позивача
здійснені ним документально
підтверджені витрати по сплаті
судового збору у розмірі 34,00 грн. з
Державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 69-71, ст. 94, ст. ст. 158-163,
ст. 167, ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

1. Адміністративний позов Державної
служби зайнятості України
задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати
Припис Державної інспекції України з
питань праці № 28-26-22/02/71-57 від 04
листопада 2013 року про усунення
порушень вимог законодавства про
працю.

3. В задоволенні решти позовних вимог
Державної служби зайнятості України
відмовити.

4. Присудити з Державного бюджету
України за рахунок бюджетних
асигнувань за зобов'язаннями Державної
інспекції України з питань праці на
користь Товариства Державної служби
зайнятості України понесені ним
витрати по сплаті судового збору у
розмірі 34,00 грн. (тридцять чотири гривні
00 копійок).

Постанова набирає законної сили
відповідно до ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими ст. ст.
185-187 КАС України, шляхом подання через
суд першої інстанції апеляційної
скарги.

Головуючий суддя
І.М. Погрібніченко

Судді:
Є.В. Аблов

В.П. Шулежко

Повний текст постанови виготовлений та
підписаний 03.02.2014 р.