Справа № 482/408/13-а
Суддя: Демінська О. І.
Дата ухвалення: 2013-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №482/408/13-ц
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2013 року
м. Нова Одеса

Новоодеський районний суд
Миколаївської області у складі:
головуючого - судді Демінської О.І., при
секретарі - Пазюк І.О., за участю
представника позивача - ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Нова
Одеса адміністративну справу за
адміністративним позовом ОСОБА_3 до
Державної інспекції сільського
господарства в Миколаївській області
про визнання протиправною та
скасування постанови № 000222 від 06.03.2013
р.про накладення адміністративного
стягнення,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2013 р. позивач ОСОБА_3
звернулася до суду із позовом до
Державної інспекції сільського
господарства в Миколаївській області
про визнання протиправною та
скасування постанови про накладення
адміністративного стягнення №000222 від
06.03.2013 р., відповідно якій її визнано
винною у використанні земель не за
цільовим призначенням, тобто у
вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст.. 53
КУпАП, та накладено адміністративне
стягнення у виді штрафу в розмірі 170
грн. На обґрунтування позову, не
заперечуючи обставин, викладених у
оскаржуваній постанові, послалася на
недоведеність її вини у вчиненні
вказаного адміністративного
правопорушення та відсутність в її
діях складу правопорушення,
передбаченого ст.. 53 КУпАП. Зазначила,
що цільове призначення земель
сільськогосподарського призначення,
які нею використовувалися, не
змінювалося, оскільки вона вирощувала
на ній сільськогосподарську продукцію,
а не будувала споруди.

У судове засідання позивач не
з'явилася, направила до суду свого
представника, які вимоги позову
підтримав з підстав у ньому викладених,
просив про задоволення позову.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, про причини
неявки не повідомив. Також
представником позивача не повідомлено
суду про його позицію щодо заявлених
позовних вимог.

Вислухавши пояснення представника
позивача, вивчивши доводи позову та
матеріали справи, судом встановлені
наступні факти та відповідні ним
правовідносини.

Як встановлено з матеріалів
адміністративної справи, 06.03.2013 р.
ОСОБА_3 визнана винною у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 53 КУпАП, та на неї
накладено адміністративне стягнення у
виді штрафу в сумі 170 грн. (постанова
№000222 від 06.03.2013 р.). Згідно змісту
постанови №000222 від 06.03.2013 р. позивач,
отримавши на підставі укладених між
нею та Новоодеською РДА договорів
оренди землі №981 від 22.06.2012 р., №982 від
22.06.2012 р., №980 від 22.06.2012 р. у строкове
платне користування земельні ділянки
сільськогосподарського призначення
(пасовища), для сінокосіння та
випасання худоби, загальною площею 17,1143
га, з них розорала, засіявши соняшником
та озимою пшеницею 77,1143 га,
використавши таким чином землю не за
її цільовим призначенням.

Ці обставини позивач у позові та її
представник у судовому засіданні не
заперечували, а тому суд їх вважає
встановленими.

Ст.19 ЗК України визначено, що землі
України за основним цільовим
призначенням поділяються на такі
категорії: а) землі
сільськогосподарського призначення;

б) землі житлової та громадської
забудови;

в) землі природно-заповідного та
іншого природоохоронного призначення;

г) землі оздоровчого призначення;

ґ) землі рекреаційного призначення;

д) землі історико-культурного
призначення;

е) землі лісогосподарського
призначення;

є) землі водного фонду;

ж) землі промисловості, транспорту,
зв'язку, енергетики, оборони та іншого
призначення.

Ст. 22 ЗК України визначено поняття
земель сільськогосподарського
призначення, якими визнаються землі,
надані для виробництва
сільськогосподарської продукції,
здійснення сільськогосподарської
науково-дослідної та навчальної
діяльності, розміщення відповідної
виробничої інфраструктури, у тому
числі інфраструктури оптових ринків
сільськогосподарської продукції, або
призначені для цих цілей. При цьому у ч.2
цієї статті вказано, що до земель
сільськогосподарського призначення
належать:

а) сільськогосподарські угіддя (рілля,
багаторічні насадження, сіножаті,
пасовища та перелоги); б)
несільськогосподарські угіддя
(господарські шляхи і прогони,
полезахисні лісові смуги та інші
захисні насадження, крім тих, що
віднесені до земель
лісогосподарського призначення, землі
під господарськими будівлями і
дворами, землі під інфраструктурою
оптових ринків сільськогосподарської
продукції, землі тимчасової
консервації тощо).

Ч.3 цієї ж статті також визначено, що
землі сільськогосподарського
призначення передаються у власність
та надаються у користування:

а) громадянам - для ведення
особистого селянського господарства,
садівництва, городництва, сінокосіння
та випасання худоби, ведення товарного
сільськогосподарського виробництва;

б) сільськогосподарським
підприємствам - для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва.

Суд вважає за необхідне звернути увагу
на те, що відповідно положенням ч.5 ст.20
ЗК України види використання
земельної ділянки в межах певної
категорії земель (крім земель
сільськогосподарського призначення та
земель оборони) визначаються її
власником або користувачем самостійно
в межах вимог, встановлених законом
до використання земель цієї категорії,
з урахуванням містобудівної
документації та документації із
землеустрою.

Проте, окремо у цій же частині статті 20
ЗК України визначено, що земельні
ділянки сільськогосподарського
призначення використовуються їх
власниками або користувачами виключно
в межах вимог щодо користування
землями певного виду використання,
встановлених статтями 31, 33-37 цього
Кодексу.

Землі для сінокосіння і випасання
худоби можуть бути орендовані
громадянами саме для сінокосіння і
випасання худоби, що передбачено ст. 34
ЗК України.

Зі змісту оскаржуваної постанови, який
не заперечувався позивачем,
встановлено, що згідно укладених між
нею та Новоодеською РДА договорів
оренди земель та доданих до них актів
прийому - передачі земельних ділянок,
земельні ділянки надані їй в оренду
саме для сінокосіння та випасання
худоби, а в результаті проведеної
перевірки встановлено, що частина їх
(77,1143 га) розорана і на ній наявні
рештки, залишені після збору соняшника
та озимої пшениці.

Позивач вважає, що розоравши та
засіявши частину земель, призначених
для сінокосіння та випасання худоби,
переданих їх в оренду саме для цієї
мети, нею не порушено використання їх
за цільовим призначенням -
сільськогосподарським.

Проте, зважаючи на вищенаведені вимоги
ч.5 ст.20 ЗК України, орендар (користувач),
яка є позивачем у справі, зобов'язана
була до використання переданих їй в
оренду земель виключно в межах вимог
щодо користування землями певного
виду використання, а саме в межах виду
використання цих земель для
сінокосіння та випасання худоби, як це
передбачено укладеними договорами
оренди землі та вимогами ст. 34 ЗК
України.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
притягнувши позивача до
адміністративної відповідальності,
передбаченої ст. 53 КУпАП, компетентна
посадова особа, оцінивши викладені у
оскаржуваній постанові факти,
правомірно дійшла висновку про
порушення позивачем використання
переданої їй в оренду землі за цільовим
призначенням в межах певного виду
такого використання, передбаченого ст..
34 ЗК України, оскільки ч.5 ст. 20 ЗК
України визначено, що земельні ділянки
сільськогосподарського призначення
використовуються їх власниками або
користувачами виключно в межах вимог
щодо користування землями певного
виду використання, встановлених
статтями 31, 33-37 цього Кодексу, а не в
межах певної категорії земель,
обираючи у такому випадку вид
використання землі в межах її
цільового призначення. Таке право
землекористувача виключено по
відношенню до земель
сільськогосподарського призначення та
земель оборони.

Керуючись ст. ст. 11, 14, 100, 159, 160-161, 163 КАС
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_3 до Державної інспекції
сільського господарства в
Миколаївській області про визнання
протиправною та скасування постанови
№ 000222 від 06.03.2013 р. про накладення
адміністративного стягнення у виді
штрафу в розмірі 170 грн. - відмовити.

Постанова остаточна і оскарженню не
підлягає.

СУДДЯ: