Справа № К/9991/5256/12-С
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2014-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" січня 2014 р. м. Київ
К/9991/5256/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого суддіГоловчук С.В.
(суддя-доповідач),суддівЛіпського Д.В.,
Черпака Ю.К.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4

на постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 05 липня 2011
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 22 листопада 2011 року

у справі за позовом Управління
Пенсійного фонду України (далі - УПФУ) в
Ковпаківському районі м. Суми до
фізичної особи-підприємця (далі - ФОП)
ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а :

У травні 2011 року УПФУ в Ковпаківському
районі м. Суми звернулося до суду з
позовом про стягнення з ФОП ОСОБА_4
заборгованості зі сплати страхових
внесків за 2010 рік в розмірі 1756,80 грн. В
обґрунтування позовних вимог зазначав,
що відповідач, який згідно із статтею 14
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», є страхувальником і
зареєстрований як платник страхових
внесків в УПФУ в Ковпаківському районі
м. Суми. Відповідно до п.п. 4 п. 8 розділу
ХV Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності, які обрали
особливий спосіб оподаткування (єдиний
податок) зобов'язані сплачувати
страхові внески у розмірі, який
визначається ними самостійно. Сума
страхового внеску з урахуванням
частини єдиного податку, що
перерахована до Пенсійного фонду
України, повинна становити не менше
обчисленого від максимальної величини
фактичних витрат на оплату праці
найманих працівників, загального
оподатковуваного доходу, з якої
сплачуються страхові внески.
Відповідно до поданого відповідачем
звіту за 2010 рік, ним було самостійно
нараховані страхові внески в сумі 1828,80
грн, які були сплачені лише частково,
залишок несплаченої суми становить
1756,80 грн.

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 05 липня 2011
року, яку залишено без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 22 листопада
2011 року, позов задоволено. Стягнуто з
ФОП ОСОБА_4 на користь УПФУ в
Ковпаківському районі м. Суми 1756,80 грн
заборгованості із сплати страхових
внесків.

У касаційній скарзі ФОП ОСОБА_4 порушує
питання про скасування рішень судів
першої та апеляційної інстанцій та
ухвалення нового судового рішення про
відмову у задоволенні позовних вимог.
Зазначає, що судами порушено норми
матеріального та процесуального права.
Вказує, що вона не зобов'язана
сплачувати до органів Пенсійного фонду
України страхові внески, оскільки
сплачує, як фізична особа-підприємець
єдиний фіксований податок

В запереченнях на касаційну скаргу
УПФУ в Ковпаківському районі м. Суми
просить залишити її без задоволення, а
судові рішення - без змін.

Перевіривши доводи касаційної скарги,
матеріали справи, правильність
застосування норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
вважає, що касаційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Судами встановлено, що відповідач
зареєстрований як фізична
особа-підприємець, що підтверджується
копією довідки з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців і відповідно до
пункту 1 частини 1 статті 14 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» є
страхувальником та зареєстрований як
платник страхових внесків в УПФУ в
Ковпаківському районі м. Суми.

Згідно із поданим ФОП ОСОБА_4 до УПФУ в
Ковпаківському районі м. Суми звіту за
2010 рік, відповідачем, як платником
фіксованого податку, самостійно була
визначена сума страхових внесків в
розмірі 1828,80 грн, виходячи із
вищезазначеного мінімального
страхового внеску, в тому числі за
липень-вересень 2010 року в сумі 294,82 грн,
жовтень-листопад 2010 року в сумі 301,12 грн,
грудень 2010 року в сумі 306,10 грн.

З урахуванням часткової сплати в
розмірі 72,00 грн, заборгованість
відповідача зі сплати страхових
внесків за 2010 рік складає 1756,80 грн.

Відповідно до статті 5 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» цей Закон
регулює відносини, що виникають між
суб'єктами системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування. Дія інших
нормативно-правових актів на ці
правовідносини може поширюватися лише
у випадках, передбачених цим Законом,
або в частині, що йому не суперечить.
Виключно цим Законом визначаються:
принципи та структура системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування; коло осіб, які
підлягають загальнообов'язковому
державному пенсійному страхуванню;
перелік платників страхових внесків,
їх права та обов'язки; порядок
нарахування, обчислення та сплати
страхових внесків; стягнення
заборгованості за цими внесками.

Пунктом 1 частини 1 статті 11 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
встановлено, що загальнообов'язковому
державному пенсійному страхуванню
підлягають особи, які працюють на
підприємствах, в установах,
організаціях, створених відповідно до
законодавства України, незалежно від
форми власності, виду діяльності та
господарювання, у філіях,
представництвах, відділеннях, в
об'єднаннях громадян, у фізичних осіб
суб'єктів підприємницької діяльності
та інших осіб (включаючи юридичних та
фізичних осіб суб'єктів
підприємницької діяльності, які обрали
особливий спосіб оподаткування
(фіксований податок, єдиний податок,
фіксований сільськогосподарський
податок, придбали спеціальний торговий
патент) на умовах трудового договору
(контракту) або працюють на інших
умовах, передбачених законодавством,
або виконують роботи на зазначених
підприємствах, в установах,
організаціях чи у фізичних осіб за
договорами цивільно-правового
характеру.

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 14
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» страхувальниками цих
осіб є їх роботодавці, які відповідно
до частини 1 статті 15 цього Закону є
платниками страхових внесків та
зобов'язані на підставі пункту 6
частини 2 статті 17 зазначеного Закону
нараховувати, обчислювати і сплачувати
в установлені строки та в повному
обсязі страхові внески.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті
11 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» загальнообов'язковому
державному пенсійному страхуванню
підлягають, зокрема, фізичні особи -
суб'єкти підприємницької діяльності, у
тому числі ті, які обрали особливий
спосіб оподаткування (фіксований
податок, єдиний податок, фіксований
сільськогосподарський податок,
придбали спеціальний торговий патент),
та члени сімей зазначених фізичних
осіб, які беруть участь у провадженні
ними підприємницької діяльності.

Положеннями пункту 6 частини 2 статті 17
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» передбачено, що
страхувальник зобов'язаний
нараховувати, обчислювати і сплачувати
в установлені строки та в повному
обсязі страхові внески.

Згідно із статтею 18 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» страхові внески є
цільовим загальнообов'язковим
платежем, який справляється на всій
території України в порядку,
встановленому цим Законом. Вони не
включаються до складу податків, інших
обов'язкових платежів, що складають
систему оподаткування. На ці внески не
поширюється податкове законодавство.
Законодавством не можуть
встановлюватися пільги з нарахування
та сплати страхових внесків або
звільнення від їх сплати.

Відповідно до статті 19 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» страхові внески
до солідарної системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування нараховуються
роботодавцем на суми фактичних витрат
на оплату праці (грошового
забезпечення) працівників, що
включають витрати на виплату основної
та додаткової заробітної плати та
інших заохочувальних і компенсаційних
виплат.

Згідно із Указом Президента України
«Про спрощену систему оподаткування,
обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва» суб'єкт
підприємницької діяльності - фізична
особа сплачує єдиний податок щомісяця
не пізніше 20 числа наступного місяця на
окремий рахунок відділень Державного
казначейства України. Відділення
Державного казначейства України
наступного дня після надходження
коштів перераховують суми єдиного
податку у таких розмірах: до місцевого
бюджету - 43 відсотки; до Пенсійного
фонду України - 42 відсотки.

Пунктом 6 Указу Президента України «Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва» встановлено, що
суб'єкт малого підприємництва, який
сплачує єдиний податок, не є платником
збору на обов'язкове державне пенсійне
страхування.

Разом з тим, положення статті 6 Указу
Президента України «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва» суперечать Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування».

Пунктом 16 розділу XV Прикінцевих
положень Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» встановлено, що до
приведення законодавства України у
відповідність із цим Законом, закони
України та інші нормативно-правові
акти застосовуються в частині, що не
суперечать цьому Закону.

З огляду на викладене, положення статті
6 Указу Президента України «Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва» застосуванню не
підлягають, а отже, страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування не входять до системи
оподаткування, на них не поширюється
податкове законодавство, іншим
законодавством не можуть
встановлюватися пільги з нарахування
та сплати страхових внесків або
звільнення від їх сплати. Обов'язок
сплачувати страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування не зумовлюється статусом
платника податку як суб'єкта
підприємницької діяльності.

Отже, правильним є висновок судів, що
сплата єдиного податку на підставі
Указу Президента України від 03 липня 1998
року № 727/98 «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва» не
звільняє позивача від сплати страхових
внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування.

Доводи касаційної скарги про те, що
УПФУ в Ковпаківському районі м. Суми не
мало права застосовувати фінансові
санкції, оскільки з 01 січня 2011 року
втратив чинність пункт 4 частини 9
статті 106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», не дають підстав для
висновку про не застосування судами
норм матеріального чи процесуального
права враховуючи наступне.

Пунктом 4 частини 9 статті 106 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», який
діяв до 01 січня 2011 року, було
передбачено, що за донарахування
територіальним органом ПФУ або
страхувальником сум своєчасно не
обчислених та не сплачених страхових
внесків накладається штраф у розмірі
п'яти відсотків зазначених сум за
кожний повний або неповний місяць, за
який донараховано ці суми. Із набранням
чинності Законом України від 08 липня 2010
року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» наведена норма
матеріального права була скасована
(підпункт «й» пункту 12 Прикінцевих та
перехідних положень зазначеного
Закону).

Водночас відповідно до абзацу п'ятого
пункту 7 Прикінцевих та перехідних
положень Закону України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» стягнення
заборгованості зі сплати страхових
внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених до 01 січня 2011 року, в тому
числі страхових внесків, строк сплати
яких на 01 січня 2011 року не настав,
здійснюється фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування відповідно до
законодавства, що діяло на момент
виникнення такої заборгованості або
застосування штрафних санкцій.

Проаналізувавши наведені норми права,
колегія суддів дійшла висновку, що
заборгованість у зв'язку з несплатою
страхових внесків, а відтак і накладені
штрафні санкції, які виникли за 2010 рік,
мають бути застосовані (стягнуті) і
після 01 січня 2011 року, оскільки
зазначені заборгованість і штрафні
санкції виникли в період дії пункту 4
частини 9 статті 106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Відповідно до положень статті 244-2 КАС
України рішення Верховного Суду
України, прийняте за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначені норми права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Зазначена правова позиція у подібних
правовідносинах висловлена Верховним
Судом України, зокрема, у постановах
від 19 лютого, 26 березня та 15 жовтня 2013
року (№№ 21-432а12, 21-71а13 та 21-318а13
відповідно).

Враховуючи наведене, колегія суддів
погоджується з висновками судів про
задоволення позовних вимог.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судами норм
матеріального чи процесуального права,
що призвело або могло призвести до
неправильного вирішення спору, тому
підстав для скасування ухвалених
судових рішень колегія суддів не
вбачає.

Відповідно до частини першої статті 224
КАС України, якщо суд не допустив
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
оскаржуваного судового рішення, то суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову Сумського
окружного адміністративного суду від 05
липня 2011 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 22 листопада 2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя С.В.
Головчук Судді Д.В.
Ліпський Ю.К.
Черпак