Справа № 2а-387/10/0470
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2014-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" січня 2014 р. м. Київ
К/9991/87144/11

Вищий адміністративний суд України у
складі: суддя Костенко М.І. - головуючий,
судді Бухтіярова І.О., Моторний О.А.,

розглянув у письмовому провадженні
касаційну скаргу Лівобережної
міжрайонної державної податкової
інспекція м. Дніпропетровська (далі -
Лівобережна МДПІ)

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
22.09.2010

та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 08.11.2011

у справі № 2а-387/10/0470

за позовом Лівобережної МДПІ

до ОСОБА_1

про зобов'язання вчинити певні дії.

За результатами розгляду касаційної
скарги Вищий адміністративний суд
України

ВСТАНОВИВ:

У січні 2010 року Лівобережна МДПІ
звернулася до Дніпропетровського
окружного адміністративного суду з
позовом, в якому просила зобов'язати
ОСОБА_1 задекларувати доходи, внесені
до статутного фонду створеного ним
товариства.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
22.09.2010, залишеною без змін ухвалою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 08.11.2011, у
позові відмовлено з посиланням на
відсутність у податкового органу права
на звернення з даними позовними
вимогами.

У касаційній скарзі до Вищого
адміністративного суду України
Лівобережна МДПІ просить скасувати
ухвалені у справі судові акти та
прийняти рішення про задоволення
позовних вимог, посилаючись на
невідповідність висновків судів
положенням статті 124 Конституції
України та статті 2 Закону України «Про
державну податкову службу в Україні».

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
відповідність висновків судів наявним
у матеріалах справи доказам,
правильність застосування судами норм
матеріального права та дотримання ними
процесуальних норм, обговоривши доводи
касаційної скарги, Вищий
адміністративний суд України вважає за
необхідне частково задовольнити
касаційні вимоги з урахуванням такого.

Відповідно до пункту 1 частини першої
статті 3 Кодексу адміністративного
судочинства України (у редакції, що
діяла на момент подання цього позову,
далі - КАС) справа адміністративної
юрисдикції - це переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

За змістом пункту 4 частини другої
статті 17 КАС (у тій самій редакції)
компетенція адміністративних судів
поширюється на спори за зверненням
суб'єкта владних повноважень у
випадках, встановлених законом.

В силу приписів статті 104 КАС суб'єкт
владних повноважень має право
звернутися до адміністративного суду у
випадках, встановлених законом.

Вказані положення КАС кореспондуються
із пунктом 5 частини четвертої статті 50
цього ж Кодексу, за змістом якого
відповідачами в адміністративній
справі можуть бути: громадяни України,
іноземці чи особи без громадянства, їх
об'єднання, юридичні особи, які не є
суб'єктами владних повноважень, лише за
адміністративним позовом суб'єкта
владних повноважень у випадках,
встановлених законом.

Отже, дозвільний засіб правового
регулювання участі суб'єкта владних
повноважень як позивача в
адміністративному процесі передбачає
можливість такого суб'єкта звернутися
до суду з позовом виключно у разі, коли
таке право передбачено законом.

Статус Державної податкової служби в
Україні, її функції та правові основи
діяльності на час звернення позивача з
цим позовом визначалися Законом
України «Про державну податкову службу
в Україні».

Зі змісту згаданого Закону, а також
змісту інших законів України не
вбачається повноважень органів
державної податкової служби на
пред'явлення адміністративного позову
до юридичної чи фізичної особи, яка не є
суб'єктом владних повноважень, про
спонукання її до вчинення дій щодо
декларування своїх доходів.

Крім того, відповідно до підпункту 4.1.1
пункту 4.1 статті 4 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» (який
діяв на час виникнення спірних
правовідносин) платник податків
самостійно обчислює суму податкового
зобов'язання, яку зазначає у податковій
декларації, крім випадків,
передбачених підпунктом "г" підпункту
4.2.2 пункту 4.2, а також пунктом 4.3 цієї
статті.

В силу ж вимог підпункту 4.2.2 пункту 4.2
цієї ж статті Закону контролюючий
орган зобов'язаний самостійно
визначити суму податкового
зобов'язання платника податків у разі
якщо, зокрема, платник податків не
подає у встановлені строки податкову
декларацію.

Таким чином, неподання відповідачем
декларації про особистий майновий стан
та доходи є підставою, зокрема, для
здійснення податковим органом
донарахування податкового
зобов'язання з відповідного податку.

А відтак заявлені Дніпропетровською
МДПІ позовні вимоги не можуть
виступати предметом розгляду в
адміністративному суді, у зв'язку з чим
провадження у справі підлягає
закриттю.

У той же час суди помилково
відмовили у задоволенні позову, що є
наслідком вирішення спору по суті.

З урахуванням викладеного, керуючись
статтями 220, 222, 223, 228, 231 КАС, Вищий
адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Лівобережної
міжрайонної державної податкової
інспекція м. Дніпропетровська
задовольнити частково.

2. Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
22.09.2010 та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 08.11.2011 у справі № 2а-387/10/0470
скасувати.

Провадження у справі закрити.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова О.А. Моторний