Справа № 2а/2370/543/12
Суддя: Ситников О.Ф.
Дата ухвалення: 2014-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" лютого 2014 р. м. Київ
К/9991/34202/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Ситникова О.Ф.,

Весельської Т.Ф.,

Малиніна В.В.,

провівши попередній розгляд
адміністративної справи за позовом
ОСОБА_4 до Черкаського обласного центру
зайнятості про визнання
неправомірними дій за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 18 квітня 2012 року, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 21.02.2012 року звернулася до
Черкаського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Черкаського обласного центру
зайнятості про визнання
неправомірними дій щодо невиплати
грошової допомоги у розмірі 10 місячних
посадових окладів відповідно до ст. 37
Закону України «Про державну службу» №
3723-ХІІ від 16.12.1993 року та ст. 21 Закону
України «Про основні засади
соціального захисту ветеранів праці та
інших громадян похилого віку в
Україні», зобов'язання здійснити
нарахування та виплату зазначеної
грошової допомоги.

Постановою Черкаського окружного
адміністративного суду від 06 березня
2012 року позов задоволено повністю.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 18 квітня 2012
року скасовано постанову Черкаського
окружного адміністративного суду від 06
березня 2012 року та адміністративний
позов залишено без розгляду.

Не погоджуючись з рішеннями суду
апеляційної інстанції, ОСОБА_4
звернулась з касаційною скаргою, в якій
просить скасувати ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 18 квітня 2012 року та направити
справу до суду першої інстанції для
продовження розгляду, посилаючись на
порушення норм процесуального права,
що призвело до ухвалення незаконного
судового рішення.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, колегія суддів, в межах ст. 220
КАС України, вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Так, судом апеляційної інстанції
встановлено, що ОСОБА_4, на підставі п. 2
ст. 40 КЗпП, звільнено з посади головного
спеціаліста відділу впровадження та
супроводження
інформаційно-аналітичної системи
Уманського міського центру зайнятості
23.09.2011 року у зв'язку з невідповідністю
займаній посаді внаслідок стану
здоров'я, що перешкоджає продовженню
даної роботи.

При звільнені ОСОБА_4 було виплачено
вихідну допомогу, передбачену ст.. 44
КЗпП. Натомість, грошову допомогу,
встановлену ст. 37 Закону України «Про
державну службу» ОСОБА_4 виплачено не
було.

У зв'язку з викладеним, ОСОБА_4 02.12.2011
року звернулася до Черкаського
обласного центру зайнятості із
письмовою заявою про виплату
передбаченої ст. 37 Закону України «Про
державну службу» грошової допомоги.

Листом № 7160/12 від 07.12.2011 року
Черкаського обласного центру
зайнятості ОСОБА_4 повідомлено, що вона
не має права на отримання зазначеної
вище грошової допомоги.

У зв'язку з невиплатою позивачу
вихідної допомоги при звільненні,
виник спір, за вирішенням якого ОСОБА_4,
21 лютого 2012 року звернулась до суду.

Задовольняючи позовні вимоги,
Черкаський окружний адміністративний
суд від 06 березня 2012 року дійшов
висновку про обґрунтованість вимог
ОСОБА_4, оскільки державний службовець
у разі дострокового (не раніше ніж за
півтора року до встановленого
законодавством строку) виходу на
пенсію державного службовця на
підставі п.2 ч. 1 ст. 40 КЗпП у зв'язку з
виявленою невідповідністю займаній
посаді за станом здоров'я та
неможливістю переведення, за його
згодою, на іншу роботу відповідно до ч. 2
ст. 40 КЗпП, за наявності стажу державної
служби не менше 10 років і страхового
стажу, як і інші державні службовці, які
виходять на пенсію з посад державних
службовців після досягнення віку,
зазначеного в частині першій статті 37
Закону України «Про Державну службу»,
має право на отримання грошової
допомоги в розмірі 10 місячних
посадових окладів.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції, Київський апеляційний
адміністративний суд виходив з того, що
позивачем пропущений місячний строк
звернення до суду, встановлений ч.3 ст. 99
КАС України, так як право на позов у
ОСОБА_4 виникло 23.09.2011 року, після
отримання нею заробітної плати та
вихідної допомоги при звільнені», а
звернулась позивач лише 21.02.2012 року,
тобто, після спливу визначеного
законом строку, клопотання про
поновлення пропущеного строку не
заявляла.

Аналізуючи обставини справи та
застосовуючи відповідні норми
процесуального права, суд касаційної
інстанції погоджується з таким
висновком на підставі наступного

Згідно ч.1 ст. 99 КАС України,
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 3 ст.99 КАС України, для
захисту прав, свобод та інтересів особи
цим Кодексом та іншими законами можуть
встановлюватися інші строки для
звернення до адміністративного суду,
які, якщо не встановлено інше,
обчислюються з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів. Для звернення до суду у
справах щодо прийняття громадян на
публічну службу, її проходження,
звільнення з публічної служби
встановлюється місячний строк.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судами попередніх
інстанцій, предметом позову у даній
справі є неправомірність дій
відповідача щодо невиплати ОСОБА_4
грошової допомоги при її виході на
пенсію державного службовця на
підставі п.2 ч. 1 ст. 40 КЗпП з 23.09.2011 року.

Оскільки суть спірних правовідносин
стосується звільнення позивача з
публічної служби, вимога позивача щодо
стягнення грошової допомоги заявлена
поза межами встановленого строку
звернення до суду, визначеного ч 3 ст.99
КАС України.

Застосовуючи встановлений ст. 99 КАС
України строк звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів позивача, суд
апеляційної інстанції належним чином
визначив початок перебігу строку
звернення до суду, тобто день, з якого
слід обчислювати строк звернення до
суду.

Згідно ч. 1 ст. 100 КАС України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Отже, судом апеляційної інстанції
обґрунтовано застосовані наслідки
пропуску строку звернення до суду,
визначені ч. 1 ст. 100 КАС України
(чинного на час звернення до суду).

Виходячи з вищезазначеного, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України, вважає, що ухвала Київського
апеляційного адміністративного суду
від 18 квітня 2012 року, ґрунтується на
вірно встановлених фактичних
обставинах справи, яким дана належна
юридична оцінка, правильно застосовані
норми матеріального права, що
регулюють спірні правовідносини, та не
допущено порушень процесуального
закону, які призвели або могли
призвести до неправильного вирішення
справи, доводи викладені в касаційній
скарзі не спростовують висновків суду,
тому підстави для скасування або зміни
рішень відсутні.

Відповідно до ч.1 ст. 224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст.220, 220-1, 223, 224, 231 КАС
України суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 18 квітня 2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі та
оскарженню не підлягає.

Судді О.Ф.
Ситников

Т.Ф.
Весельська

В.В. Малинін