Справа № 2а-2740/10/2270/18
Суддя: Гулид Р.М.
Дата ухвалення: 2014-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2014 р.
Справа № 29985/10

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді -
Гулида Р.М.,

суддів -
Кузьмича С.М., Улицького В.З.

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Державної податкової інспекції
у Волочиському районі Хмельницької
області на постанову Хмельницького
окружного адміністративного суду від 02
червня 2010 року у справі за позовом
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до
Державної податкової інспекції у
Волочиському районі Хмельницької
області про визнання недійсним та
скасування податкового
повідомлення-рішення № /0 від
01.04.2010 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ФОП ОСОБА_1 звернувся з позовом до
Державної податкової інспекції у
Волочиському районі Хмельницької
області про визнання недійсним та
скасування податкового повідомлення -
рішення №/0 від 01.04.2010 р..

В обґрунтування позовних вимог
покликається на те, що сума
безпроцентної позики не може бути
визнана оподатковуваним доходом
фізичної особи, оскільки підлягає
поверненню позикодавцю, позивачем
проведено розрахунок з позикодавцем
товаром, сторони договору позики
доходу не отримали, а тому висновок
відповідача про те, що позивачем
порушено п.1 ст.203, ст.ст. 1046,1048, 1049 ЦК
України , п.п.9.12.2, п.9.12 ст.9 Закону
України "Про податок з доходів фізичних
осіб" від 22.05.2003р. №889-IV в результаті
чого позивачем занижено податок з
доходів фізичних осіб, що отриманий як
інші доходи не в межах здійснення
підприємницької діяльності за період,
що перевірявся, в сумі 36600,00 грн. є
неправомірним. Крім того, відповідачем
порушено термін прийняття податкового
повідомлення-рішення. А тому вважає
оскаржуване податкове повідомлення -
рішення протиправним та таким, що
підлягає скасуванню.

Постановою Хмельницького окружного
адміністративного суду від 02 червня 2010
року, позов задоволено.

Скасовано податкове
повідомлення-рішення державної
податкової інспекції Волочиському
районі від 01 квітня 2010 року № /0.

Не погодившись із зазначеним судовим
рішенням, Державна податкова інспекція
у Волочиському районі Хмельницької
області подала апеляційну скаргу до
Львівського апеляційного
адміністративного суду, в якій просить
скасувати оскаржувану постанову та
прийняти нову, якою відмовити в
задоволені позову.

В обґрунтування доводів апеляційної
скарги зазначає, що приймаючи
оскаржувану постанову суд першої
інстанції порушив норми матеріального
права, а допущена упереджена оцінка
зібраних доказів та довільне
трактування законодавства за текстом
постанови, не відповідає фактичним
обставинам справи, що призвело до
неправильного вирішення справи по суті
позовних вимог.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання для розгляду
апеляційної скарги не прибули, хоч про
дату, час та місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, клопотань
від осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю не
поступало, а тому колегія суддів, у
відповідності до ч. 1 ст. 197 КАС України,
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі документальними
доказами.

Заслухавши доповідача - суддю
Львівського апеляційного
адміністративного суду, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення, а постанову
суду першої інстанції без змін,
мотивуючи це наступним.

Судом першої інстанції встановлено, що
Державною податковою інспекцією у
Волочиському районі Хмельницької
області на підставі направлень №30 від
15.02.2010 року та №49 від 01.03.2010 року була
проведена планова виїзна
документальна перевірка з питань
дотримання вимог податкового
законодавства ФОП ОСОБА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, за
період з 01.10.2008 р. по 31.12.2009 р.

19 березня 2010 року за результатами
перевірки апелянтом складено акт про
результати планової документальної
перевірки №261/17/НОМЕР_1, встановлено
порушення ФОП ОСОБА_1 п.п.9.12.2 п.9.12 ст.9
Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб», а саме заниження
податку з доходів фізичних осіб із суми
отриманої ФОП ОСОБА_1, не в межах
здійснення власної підприємницької
діяльності за період з 01.10.2008 року по
31.12.2009 року на суму 36600,00 грн.

На підставі зазначеного акту та п.п. «б»
пп. 4.2.2 п. 4.2 ст. 4 Закону України "Про
порядок погашення зобов'язань
платниками податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами" від
21.12.2000р. №2181-111, апелянтом винесено
податкове повідомлення - рішення
№/0 від 01.04.2010 року про визначення
суми податкового зобов'язання по
податку з доходів фізичних осіб у
розмірі 36600 грн. (основний платіж) в
межах строку встановленого п.4.11
Порядку оформлення результатів
невиїзних документальних, виїзних
планових та позапланових перевірок з
питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства,
затвердженого Наказом Державної
податкової адміністрації України
10.08.2005р. №327 та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 25.08.2005р.
за №925/11205.

За матеріалами справи, між ОСОБА_2
(позикодавець) та ОСОБА_1 (позичальник),
як фізичною особою і не суб'єктом
підприємницької діяльності було
укладено договір позики б/н від 28.10.2008
року на суму 244000,00 грн. Під час
укладення даного договору сторонами
досягнуто домовленостей з усіх
істотних умов договору позики та
дотримано його письмову форму, згідно з
вимогою ч.І ст.1047 ЦК України.

Пунктом 9 зазначеного Договору
визначено, що підписання цього
договору Позичальником підтверджує
факт одержання ним від Позикодавця
позики. Належним чином підписаний
договір є доказом передання грошей від
Позикодавця до Позичальника. Вказаний
пункт договору підтверджує факт
отримання позичальником суми позики.

Частиною 1 статті 1048 ЦК України
передбачено, що позикодавець має право
на одержання від позичальника
процентів від суми позики, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Щодо посилань апелянта, що сторонами
порушено ч.2 ст.1048 ЦК України, слід
зазначити, що дане твердження є
помилковим, оскільки в договорі вони
зазначили (п. 3 Договору), що позика є
безпроцентною.

Пунктом 5 Договору передбачено, що в
разі неможливості повернення грошей
повернути товарами на вказану суму, що
є порушенням ст.ст. 1048, 1049 ЦК України.
Однак дане порушення не є підставою
вважати договір позики від 28.10.2008р.
недійсним.

Статтею 204 ЦК України передбачено, що
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

На підставі вищезазначеного можна
зробити висновок, що договір є
правомірним, оскільки, апелянтом не
надано суду доказів його недійсності.

У п.5 Договору відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК
України зазначено, що строк повернення
позики встановлено до 28.10.2010 року.

Позивачем надано копію накладної №36
від 06.11.2008 року в якості доказу
часткового виконання своїх зобов'язань
перед позикодавцем - ОСОБА_2 по договору
позики від 28.10.2008р. Зазначена накладна
не підтверджує належного виконання
зобов'язання позичальником перед
позикодавцем по договору позики так як
предметом повернення є кошти в сумі
244000,00 грн.

Відповідно до пп. 4.3.23 п. 4.3 ст. 4 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» від 02.05.2003р. №889-IV, до
переліку доходів, які не включаються до
складу загального місячного або
річного оподатковуваного доходу,
відноситься основна сума кредиту, що
отримується платником податку.

Зазначеним Законом передбачено, що
сума позики є доходом фізичної особи,
яка її одержує, але до визначеного
договором терміну вона не є об'єктом
оподаткування.

Після закінчення терміну дії договору,
у разі невиконання фізичною особою
зобов'язання повернути позику
позикодавцю - фізичній особі, в неї
виникає об'єкт оподаткування податком
з доходів фізичних осіб у вигляді суми
коштів, отриманих у позику та
неповернутих у встановлений договором
строк.

На підставі зазначеного колегія суддів
прийшла до висновку про те, що апелянт -
суб'єкт владних повноважень не довів
правомірності прийнятого ним
податкового повідомлення - рішення.

Відтак, суд першої інстанції у
відповідності до вимог ст.200 КАС
України, правильно встановив обставини
справи, ухвалив законне та
обґрунтоване судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, доводи
апеляційних скарг не спростовують
висновків суду, а тому підстав для його
скасування немає.

Керуючись ст. 160, ст. 195, ст. 197, п.1 ст. 198,
ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206, ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Волочиському
районі Хмельницької області - залишити
без задоволення, а постанову
Хмельницького окружного
адміністративного суду від 02 червня 2010
року у справі № 2а-2740/10/2270 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:
Р.М. Гулид

Судді:
С.М. Кузьмич

В.З. Улицький