Справа № 492/145/14-а
Суддя: Борисова С. П.
Дата ухвалення: 2014-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 492/145/14-а
АРЦИЗЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ
ПОСТАНОВА

Іменем України

07 лютого 2014 року
м. Арциз

Арцизький районний суд Одеської
області у складі: судді Борисової С.П.,
при секретарі Каширній О.Г., за участю
представника позивача ОСОБА_1,
представника відповідача - Соколова
В.В., відповідача - Соколова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовною заявою ОСОБА_3 до
Реєстраційної служби Арцизького
районного управління юстиції Одеської
області, державного реєстратора прав
на нерухоме майно Реєстраційної служби
Арцизького районного управління
юстиції Одеської області Соколова В.В.
про визнання протиправним рішення про
відмову в державній реєстрації прав та
зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з
адміністративним позовом, в якому
просить визнати протиправним рішення
державного реєстратора прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Арцизького районного управління
юстиції Одеської області Соколова В.В.
№ 6281659 від 27 вересня 2013 року про відмову
в державній реєстрації права власності
позивача на 12/100 частин житлового
будинку АДРЕСА_1 та зобов'язати
Реєстраційну службу Арцизького
районного управління юстиції Одеської
області здійснити державну реєстрацію
права власності позивача зазначену
частину житлового будинку. В поданому
до суду позові позивач посилається на
те, що маючи намір здійснити державну
реєстрацію свого права власності на
зазначену вище частину житлового
будинку, 27 вересня 2013 року звернувся до
відповідача із відповідною заявою та
подав для проведення реєстрації
правовстановлюючий документ, а саме
договір дарування зазначеної вище
частини житлового будинку від 19 червня
2003 року, однак йому державним
реєстратором було відмовлено в
державній реєстрації права власності з
тієї підстави, що подані документи не
відповідають вимогам, або не дають
змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують, а саме згідно договору
дарування 19 червня 2003 року у власність
позивача переходить 12/100 частин
житлового будинку АДРЕСА_1, загальна
площа житлового будинку складає 48,20м2,
житлова 32,70 м2, тоді як згідно даних з
Реєстру прав власності на нерухоме
майно загальна площа зазначеного
житлового будинку складає 1006,40 м2,
житлова - 396,70 м2, що не відповідає
правовстановлюючому документу та не
дає змоги провести державну реєстрацію
права власності на нерухоме майно. Таке
рішення відповідача позивач вважає
протиправним та таким, що прийнято
всупереч вимогам законодавства,
оскільки в договорі дарування
зазначено загальну та житлову площу
тієї частини житлового будинку, що йому
подарована, а не загальна площа усього
житлового будинку.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1 заявлені позовні
вимоги підтримав в повному обсязі,
просив суд їх задовольнити, з підстав,
що викладені в адміністративному
позові.

Державний реєстратор прав на нерухоме
майно Реєстраційної служби Арцизького
районного управління юстиції Одеської
області Соколов В.В., дію чи як
відповідач та як представник
відповідача Реєстраційної служби
Арцизького районного управління
юстиції Одеської області за
довіреністю, в судовому засіданні
заявлений позов не визнав та дав суду
пояснення про те, що позивачу
правомірно відмовлено в реєстрації
його права власності на 12/100 частин
житлового будинку АДРЕСА_1, оскільки
згідно договору дарування 19 червня 2003
року у власність позивача переходило
12/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1,
загальна площа житлового будинку
складає 48,20м2, житлова 32,70 м2, тоді як
згідно даних з Реєстру прав власності
на нерухоме майно загальна площа
зазначеного житлового будинку складає
1006,40 м2, житлова - 396,70 м2, що не відповідає
правовстановлюючому документу та не
дає змоги провести державну реєстрацію
права власності на нерухоме майно.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
перевіривши та оцінивши надані докази,
вважає, що позов підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відносини, пов'язані з державною
реєстрацією прав на нерухоме майно та
їх обтяжень, відносяться до сфери
регулювання ЗУ «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень».

Відповідно до положень ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень», орган
державної реєстрації прав: 1) проводить
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень або відмовляє у їх реєстрації;
2) забезпечує ведення Державного
реєстру прав; 3) надає інформацію про
зареєстровані права та їх обтяження в
порядку, встановленому цим Законом; 4)
забезпечує облік безхазяйного
нерухомого майна; 5) здійснює інші
повноваження, передбачені цим Законом
та іншими законами України.

Згідно положень п. 1 ч. 1 ст. 19 ЗУ «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»,
державна реєстрація прав проводиться
на підставі договорів, укладених у
порядку, встановленому законом.

Відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 24 ЗУ
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень», у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень може бути відмовлено у разі,
якщо подані документи не відповідають
вимогам, встановленим цим Законом, або
не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують.

Судом встановлено, що рішенням
Державного реєстратора прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Арцизького районного управління
юстиції Одеської області Соколова В.В.
№ 6281659 від 27.09.2013 року було відмовлено у
державній реєстрації права власності,
форма власності приватна, на 12/100 частин
житлового будинку, що розташований в
АДРЕСА_1, у зв'язку з тим, що подані
документи не дають змоги становити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують.

Як вбачається з договору дарування від
19 червня 2003 року, посвідченого
приватним нотаріусом Арцизького
нотаріального округу Одеської області
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 подарували, а
ОСОБА_3 прийняв у дар 12/100 частин
житлового будинку з частиною надвірних
будівель, що знаходяться за адресою:
АДРЕСА_1. З зазначеного договору також
вбачається, що в ньому ідеться саме про
12/100 частин житлового будинку, які
прийняв у дар позивач ОСОБА_3, зокрема в
договорі вказані загальна та житлова
площа будинку, які складають 48,20м2 -
загальна площа, 32,70 м2 - житлова, і ці
дані повністю співпадають з даними, що
містяться в технічному паспорті на
зазначену частину житлового будинку
(а.с. 6 - 10).

Судом встановлено, що зазначений
договір дарування є чинним у
встановленому законом порядку
недійсним не визнавався і укладений у
порядку, встановленому законом, а отже
він в силу положень п. 1 ч. 1 ст. 19 ЗУ «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень», є
підставою для державної реєстрації
права власності позивача на належну
йому частину нерухомого майна.

З оскаржуваного рішення державного
реєстратора вбачається, що при
прийнятті рішення про відмову у
проведенні державної реєстрації прав
власності на нерухоме майно останній
виходив з того, що надані документи не
відповідають вимогам, або не дають
змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують. Отже з рішення державного
реєстратора вбачається, що він
остаточно не визначився чи документи,
подані позивачем не відповідають
вимогам, або вони не дають змоги
встановити відповідність заявлених
прав документам, що їх посвідчують, що
дає суду підстави вважати, що державний
реєстратор віднісся до своїх
обов'язків формально, не врахував, що в
договорі дарування, що був наданий для
здійснення реєстрації права власності
ОСОБА_8 на 12/100 частин житлового будинку,
зазначено характеристику (загальна та
житлова площі) саме цієї частки
житлового будинку АДРЕСА_1, а не
характеристики усього житлового
будинку, і ці дані повністю співпадали
з даними, що відбражені в технічному
паспорті на зазначену частину
житлового будинку.

Оскільки позивач є власником
нерухомого майна, його права власника
гарантовані державою Україна
положеннями ст. 41 Конституції України
та ст.1 Протоколу №1 до ст. 1
Європейської Конвенції з прав людини,
положення якої застосовуються в
Україні відповідно до положень ст. 9
Конституції України та мають пріоритет
над нормами вітчизняного
законодавства.

Державна реєстрація прав власності на
нерухоме майно є гарантією захисту
прав власника з боку держави, а тому її
здійснення не може бути обмежено
будь-якими формальними положеннями
підзаконних нормативних актів
вітчизняного законодавства, а
безпідставна відмова у цьому,
обмеженням прав та гарантій власника
майна з боку держави Україна, про які
зазначено вище, є неприпустимим.

Таким чином, державний реєстратор, в
даному випадку, як представник держави
Україна, повинен був виходити з
положень захисту прав власника майна
та керуючись положеннями п. 9 ч. 1 ст. 18 ЗУ
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень» та
видати позивачу свідоцтво про право
власності на 12/100 частин житлового
будинку АДРЕСА_1.

Частиною 2 ст. 71 КАС України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
або бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач проти позову заперечував,
вказуючи що оскаржуване рішення є
таким, що відповідає закону. Однак
відповідачем суду не було надано
жодного переконливого доказу
правомірності прийнятого рішення, що
оскаржується позивачем. Відповідачем
також не виконано обов'язок надати суду
в разі заперечень проти позову всі
наявні в нього матеріали, що були або
повинні були взяті їм до уваги при
прийнятті рішення з приводу якого
виник спір.

Суд вважає, що в розпорядженні
відповідача наявні всі необхідні
документи для здійснення державної
реєстрації права власності позивача на
нерухоме майно, а тому суд, з
урахуванням вищенаведених обставин, що
встановлені судом та норми
законодавства, що регулює виникнення
права власності та його державну
реєстрацію, приходить до висновку про
задоволення позовних вимог ОСОБА_3,
оскільки відповідач не доказав
правомірність прийнятого ним рішення,
і ним не виконанні вимоги зазначеної ч.
2 ст. 71 КАС України і судом з
достовірністю встановлено, що
оскаржуване рішення є таким, що не
відповідає Конституції України та ЗУ
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень», є
незаконним, а тому це рішення підлягає
визнанню протиправним та скасуванню, а
Реєстраційну службу Арцизького
районного управління юстиції Одеської
області слід зобов'язати здійснити
державну реєстрацію права власності
ОСОБА_3 на 12/100 частин житлового будинку
АДРЕСА_1, у зв'язку з чим позовна заява
ОСОБА_3 підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст.
ст. 6 - 14, 71, 159 - 163, 167, 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

постановив:

Адміністративний позов ОСОБА_3
задовольнити повністю.

Визнати протиправним рішення
державного реєстратора прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Арцизького районного управління
юстиції Одеської області Соколова В.В.
№ 6281659 від 27 вересня 2013 року про відмову
в державній реєстрації права власності
ОСОБА_3 на 12/100 частин житлового будинку
АДРЕСА_1.

Зобов'язати Реєстраційну службу
Арцизького районного управління
юстиції Одеської області здійснити
державну реєстрацію права власності
ОСОБА_3 на 12/100 частин житлового будинку
АДРЕСА_1.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Одеського
апеляційного адміністративного суду
через Арцизький районний суд шляхом
подання апеляційної скарги протягом 10
днів з дня отримання копії постанови, з
надісланням її копії до суду
апеляційної інстанції.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи судом
апеляційної інстанції.

СУДДЯ

Арцизького районного суду
С.П. Борисова