Справа № К/9991/1598/12-С
Суддя: Загородній А.Ф.
Дата ухвалення: 2014-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" січня 2014 р. м. Київ
К/9991/1598/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого
Загороднього А.Ф.,

суддів
Білуги С.В.,

Гаманка О.І.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Апеляційного суду Київської
області від 13 жовтня 2011 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до Управління праці та
соціального захисту населення
Бородянської районної державної
адміністрації, ДП «Київське обласне
дорожнє управління» Філія
«Бородянське районне дорожнє
управління», Управління Пенсійного
фонду України у Бородянському районі
Київської області про стягнення
заборгованості, -

встановила:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до
Управління праці та соціального
захисту населення Бородянської
районної державної адміністрації, ДП
«Київське обласне дорожнє управління»
Філія «Бородянське районне дорожнє
управління», Управління Пенсійного
фонду України у Бородянському районі
Київської області про стягнення
заборгованості починаючи з 1996 року.

Постановою Бородянського районного
суду Київської області від 10 вересня 2009
року, позов задоволено частково.
Визнано дії Управління Пенсійного
фонду України у Бородянському районі
Київської області неправомірними та
зобов'язано провести перерахунок та
виплату позивачу доплати до пенсії
згідно статті 39 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
встановивши її на рівні однієї
мінімальної заробітної плати за період
з 05 червня 2008 року по 31 грудня 2008 року.

Постановою Апеляційного суду
Київської області від 13 жовтня 2011 року
скасовано рішення суду першої
інстанції та прийнято нову постанову
про відмову в задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, не
погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанцій, посилаючись на
допущені судом порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду
апеляційної інстанцій та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Перевіривши наведені доводи в
касаційній скарзі, рішення судів щодо
застосування судами першої та
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції
було встановлено, що ОСОБА_2 є
потерпілою від наслідків
Чорнобильської АЕС, непрацюючим
пенсіонером та проживає на території,
яка віднесена до зони посиленого
радіоекологічного контролю і
перебуває на обліку в управлінні
Пенсійного фонду України у
Бородянському районі Київської
області, та має право на доплату до
пенсії та виплату допомоги, відповідно
до статті 39 Закону України «Про статус
та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи». Однак дані виплати
здійснювалися позивачу на підставі
постанови Кабінету Міністрів України
від 26 липня 1996 року № 836 «Про
компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Частиною 2 статті 39 зазначеного Закону
передбачено, що непрацюючим
пенсіонерам, які проживають у зоні
посиленого радіоекологічного
контролю, провадиться доплата у
розмірі однієї мінімальної заробітної
плати.

Вищенаведена редакція зазначеної
статті є діючою (на момент розгляду
справа), оскільки зміни, внесені до неї
підпунктом 9 пункту 28 розділу II Закону
України від 28 грудня 2007 року № 107-VI,
визнано такими, що не відповідають
Конституції України (є
неконституційними), згідно з Рішенням
Конституційного Суду України від 22
травня 2008 року N 10-рп/2008.

Таким чином, Законом України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
встановлені чіткі розміри спірних
соціальних виплат, і їх здійснення в
розмірі, меншому ніж це передбачено (на
підставі постанови Кабінету Міністрів
України), є порушенням прав позивача,
які правильно відновлені судом першої
інстанції, з огляду на загальний
принцип пріоритетності законів
порівняно з підзаконними нормативними
актами.

Разом з тим, судами першої та
апеляційної інстанції встановлено, що
позивач звернувся до суду із
зазначеним позовом 05 червня 2009 року, та
оскаржує дії відповідача починаючи з
2006 року.

Пунктом 5 частини 1 статті 106 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що у позовній заяві
зазначається у разі необхідності заява
про поновлення строку звернення до
адміністративного суду.

Як на час подання цього позову, так і на
момент прийняття судом першої
інстанції оскаржуваної ухвали,
відповідно до частини першої статті 99
Кодексу адміністративного судочинства
України, адміністративний позов може
бути подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.
Частиною другою цієї статті визначено,
що для звернення до адміністративного
суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи встановлюється річний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до статті 100 Кодексу
адміністративного судочинства України
пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для
відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Позивач про порушення свого права знав
при виплаті йому відповідачем
щомісячної доплати, і відповідно,
звернення позивача до відповідача із
заявою з питання проведення
перерахунку відповідної доплати за
минулий час не є передбаченою законом
можливістю досудового порядку
вирішення спору в розумінні частини
четвертої статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

З урахуванням строків звернення до
суду з позовом, передбачених статтями
99, 100 Кодексу адміністративного
судочинства України, та вимогою
відповідача щодо застосування цих
строків, суд першої інстанції дійшов
вірного висновку в частині задоволення
позову починаючи з 05 червня 2008 року,
тобто в межах річного строку звернення
до суду.

Таким чином рішення суду першої
інстанції ухвалено відповідно до
закону і скасоване помилково, а тому
касаційна скарга підлягає задоволенню,
рішення суду апеляційної інстанції
скасуванню, а рішення суду першої
інстанції залишенню в силі.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 226, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів -

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Апеляційного суду Київської
області від 13 жовтня 2011 року скасувати.

Постанову Бородянського районного
суду Київської області від 10 вересня 2009
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Управління праці та соціального
захисту населення Бородянської
районної державної адміністрації, ДП
«Київське обласне дорожнє управління»
Філія «Бородянське районне дорожнє
управління», Управління Пенсійного
фонду України у Бородянському районі
Київської області про стягнення
заборгованості - залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.Ф. Загородній

Судді
С.В. Білуга

О.І. Гаманко