Справа № 815/8154/13-а
Суддя: Марин П. П.
Дата ухвалення: 2014-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/8154/13-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2014 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді Марина П.П.

секретар судового засідання Борцова
С.І.

за участю сторін:

від позивача: Чернова О.В. (за
довіреністю);

від відповідача: Гудиря Н.К. (за
довіреністю);

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Приватного підприємства
«Бессарабія-В» до Арцизької об'єднаної
Державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів в
Одеській області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
05.11.2013 року № , суд, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного
адміністративного суду надійшов
адміністративний позов Приватного
підприємства «Бессарабія-В» (далі - ПП
«Бессарабія-В») до Арцизької об'єднаної
Державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів в
Одеській області (далі - Арцизька ОДПІ
ГУ Міндоходів в Одеській області), в
якому позивач просить суд визнати
протиправним та скасувати податкове
повідомлення-рішення Арцизької ОДПІ ГУ
Міндоходів в Одеській області від
05.11.2013 року № , яким ПП
«Бессарабія-В» збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість з вироблених в Україні
товарів (робіт, послуг) у розмірі 268731
грн. та застосовано штрафну санкцію у
розмірі 67182,75 грн.

У своєму позові позивач зазначив, що не
згоден з оскаржуваним податковим
повідомленням-рішенням, оскільки
підставою для проведення невиїзної
позапланової документальної перевірки
ПП «Бессарабія-В» та підставою для
складання висновку щодо завищення
позивачем податкового кредиту у
періоді, що перевірявся, стали акт про
неможливість проведення зустрічної
звірки сільськогосподарського
кооперативу ім. Шевченка щодо
підтвердження господарських відносин
з платниками податків за період з 01.01.2011
р. по 30.06.2013 р., акт про результати
документальної позапланової виїзної
перевірки ФГ «Рід» з питань дотримання
вимог податкового законодавства за
період з 01.07.2010 р. по 30.06.2013 р., валютного
та іншого законодавства за період з
01.07.2010 р. по 30.06.2013 р. Так, Арцизька ОДПІ
ГУ Міндоходів в Одеській області,
посилаючись на п. 1, 5 ст. 203, пп. 1, 2 ст. 215,
ст. 228 ЦК України, з урахуванням
обставин, викладених в акті перевірки
ФГ «Рід» від 05.08.2013 р. № 56/22-00/32651963,
складеного Роздільнянською ОДПІ ГУ
Міндоходів в Одеській області, та з
урахуванням висновків від 08.07.2013 р.,
складених ВПМ Роздільнянської ОДПІ про
те, що у ФГ «Рід» відсутні необхідні
умови для ведення господарської
діяльності, відсутні основні фонди,
технічний персонал, виробничі активи,
складські приміщення, транспортні
засоби, земельні ділянки дійшла
висновку, що угоди, укладені із ФГ «Рід»
за перевіряємий період мають ознаки
нікчемності, та відповідно позивачем
неправомірно нараховано податковий
кредит з податку на додану вартість за
березень 2013 р. у сумі 268731 грн.

Однак позивач вважає такий висновок
податкового органу помилковим,
оскільки договір купівлі-продажу,
укладений між ПП «Бессарабія-В» та ФГ
«Рід» підтверджується складеними під
час виконання умов договору первинними
документами, а саме: видатковими,
товарно-транспортними накладними,
платіжними дорученнями, податковими
накладними.

Позивач зауважує, що п. 3 ст. 228
Цивільного кодексу України прямо
вказує на те, що тільки за рішенням суду
правочин може бути визнано недійсним,
проте договір від 28.08.2012 р. № 28/08/2,
укладений між ПП «Бессарабія-В» та ФГ
«Рід» в судовому порядку нікчемним не
визнавався.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги та
просив задовольнити їх у повному
обсязі.

Відповідач надав до суду заперечення
(а.с. 143-153), в яких зазначив, що на
підставі пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, пп. 78.1.1 п. 78.1
ст. 78, п. 79.2 ст. 79 Податкового кодексу
України, повідомлення про початок
документальної позапланової невиїзної
перевірки від 17.10.2013 р. № 3485/10/15-07-22 та
відповідно до наказу Арцизької ОДПІ ГУ
Міндоходів в Одеській області від
16.10.2013 р. № 146, головним державним
ревізором-інспектором відділу
податкового аудиту Арцизької ОДПІ ГУ
Міндоходів в Одеській області,
державним службовцем 13 рангу,
Бєзугловим Є.О. проведено
документальну невиїзну перевірку ПП
«Бесарабія-В» (код ЄДРПОУ - 35434347) з
питань правомірності нарахування
податкових зобов'язань та податкового
кредиту з податку на додану вартість по
взаємовідносинам з платниками
податків - ФГ «Рід» (код ЄДРПОУ - 32651963) за
період з 01.07.2010 р. по 30.04.2012 р., з 01.03.2013 р.
по 30.06.2013 р., та СК ім. Шевченка (код
ЄДРПОУ - 30526598) за період з 01.07.2011 р. по
30.04.2012 р., з 01.03.2013 р. по 30.06.2013 р.

В ході перевірки ПП «Бессарабія-В» було
встановлено, що оскільки операції
контрагента позивача ФГ «Рід» носили
безтоварний характер, то відповідно і
угода з ПП «Бессарабія-В» також не має
реального характеру. Так, відповідач
зазначає, що ВПМ Роздільнянської ОДПІ
08.07.2013 р. складено висновки за період
листопад 2012 р., грудень 2012 р.,
січень-квітень 2013 р. згідно яких
встановлено, що ФГ «Рід» орендує у СФГ
«Руна» складські приміщення за
адресою: автодорога
Вінниця-Турбів-Гайсин-Балта-Велика
Михайлівка, 328 км Одеської області.
Проведеними заходами ВПМ
Роздільнянської ОДПІ встановлено, що
ФГ «Рід» врожай 2012 р. на вищевказану
адресу не завозило та не зберігало
(відповідно до пояснень голови СФГ
«Руна» ОСОБА_4 який по сумісництву є
охоронником даної території).

У зв'язку з наведеним, відповідач
приходить до висновку, що операція
купівлі-продажу соняшника ПП
«Бессарабія-В» не спричиняє реального
настання правових наслідків, а отже має
ознаки нікчемності.

З урахуванням вищенаведеного,
відповідач вважає доводи та вимоги
позивача, викладені у позовній заяві,
безпідставними та необґрунтованими.

Суд, заслухавши осіб, що з'явились в
судове засідання, дослідивши доводи
адміністративного позову та
заперечень на нього, наявні матеріали
справи та обставини, якими
обґрунтовуються вимоги, докази, якими
вони підтверджуються, встановив
наступні факти та обставини.

Відповідно до п. 2.3 акту перевірки ПП
«Бессарабія-В» зареєстроване як
юридична особа Арцизькою районною
державною адміністрацією 19.08.2008 р. за №
1 000658.

Згідно з п. 2.4 вказаного акту
підприємство взято на податковий облік
в органах державної податкової служби
20.02.2008 р. за № 8.

Відповідно до п. 2.6 акту перевірки ПП
«Бессарабія-В» у перевіряємому періоді
мало право здійснювати такі види
діяльності за КВЕД: виробництво олії та
тваринних жирів.

Згідно пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, ст. 78
Податкового кодексу України, органи
державної податкової служби мають
право проводити перевірки платників
податків в порядку, встановленому цим
Кодексом.

У період з 17.10.2013 р. по 23.10.2013 р. на
підставі пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, пп. 78.1.1 п. 78.1
ст. 78, п. 79.2 ст. 79 Податкового кодексу
України, відповідно до наказу
Арцизької ОДПІ ГУ Міндоходів в
Одеській області від 16.10.2013 р. № 146,
головним державним
ревізором-інспектором відділу
податкового аудиту Арцизької ОДПІ ГУ
Міндоходів в Одеській області,
державним службовцем 13 рангу
Безугловим Є.О. проведена
документальна позапланова невиїзна
перевірка ПП «Бессарабія-В» з питань
правомірності нарахування податкових
зобов'язань та податкового кредиту з
податку на додану вартість по
взаємовідносинам з платниками
податків ФГ «Рід» (код ЄДРПОУ - 32651963) за
період з 01.07.2010 р. по 30.04.2012 р., з 01.03.2013 р.
по 30.06.2013 р. та СК ім. Шевченка (код
ЄДРПОУ - 30526598) за період з 01.07.2011 р. по
30.04.2012 р., з 01.03.2013 р. по 30.06.2013 р., за
результатами якої складено акт
перевірки від 30.10.2013 р. № 170/22-35434347 (а.с.
13-71).

Актом перевірки встановлено порушення
ПП «Бессарабія-В» ч. 1, 5 ст. 203, п. 1, 2 ст. 215,
ст. 228 Цивільного кодексу України, в
результаті чого угоди між ПП
«Бессарабія-В» з контрагентами СК ім.
Шевченка, ФГ «Рід» мають ознаки
нікчемності; п. 198.2, п. 198.3 ст. 198
Податкового кодексу України, у зв'язку
з чим позивачем завищено податковий
кредит на загальну суму 268731 грн., в т.ч.
по періодам: за жовтень 2011 р. - на 68532
грн., за березень 2013 р. - на 268731 грн.

На підставі вказаного акту перевірки
Арцизькою ОДПІ ГУ Міндоходів в
Одеській області було прийнято
податкове повідомлення-рішення від
05.11.2013 року № , яким ПП
«Бессарабія-В» збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість із вироблених в
Україні товарів (робіт, послуг) за
основним платежем на 268731 грн. та
застосовані штрафні (фінансові)
санкції (штрафи) у сумі 67182,75 грн. (а.с. 72).

Дослідивши та проаналізувавши надані
докази, суд встановив, що у серпні 2012 р.
між ПП «Бессарабія-В» (покупець) уклало
з ФГ «Рід» (продавець) договір
купівлі-продажу від 28.08.2012 р. № 28/08/2,
відповідно до якого продавець
зобов'язується поставити у власність
покупця, а покупець зобов'язується
прийняти й оплатити
сільськогосподарську продукцію на
умовах даного договору. Найменування,
кількість та ціна за одиницю товару
визначається відповідно до видаткових
накладних продавця (а.с. 74-75). Відповідно
до розділу 2 зазначеного договору товар
повинен відповідати по кількості та
стану карантинним, санітарним вимогам
і ДСТУ.

На підтвердження виконання цього
договору позивачем надано:

рахунки-фактури, виписані ФГ «Рід»
позивачу від 02.03.2013 р. № 21 на загальну
суму 113545,09 грн., в т.ч. ПДВ - 18924,18 грн., від
05.03.2013 р. № 26 на загальну суму 133195,10 грн.,
в т.ч. ПДВ - 22199,18 грн., від 13.03.2013 р. № 29 на
загальну суму 137335,10 грн., в т.ч. ПДВ - 22889,18
грн., від 15.03.2013 р. № 30 на загальну суму
276279,30 грн., в т.ч. ПДВ - 46046,55 грн., від
17.03.2013 р. № 33 на загальну суму 131353,20 грн.,
в т.ч. ПДВ - 21892,20 грн., від 19.03.2013 р. № 34 на
загальну суму 256048,66 грн., в т.ч. ПДВ - 42674,78
грн., від 22.03.2013 р. № 35 на загальну суму
121800 грн., в т.ч. ПДВ - 20300 грн., від 25.03.2013 р.
№ 38 на загальну суму 147475,36 грн., в т.ч.
ПДВ - 24579,23 грн., від 24.03.2013 р. № 37 на
загальну суму 125690,40 грн., в т.ч. ПДВ - 20948,40
грн., від 27.03.2013 р. № 39 на загальну суму
123660,90 грн., в т.ч. ПДВ - 20610,15 грн., від
27.03.2013 р. № 39/1 на загальну суму 46000 грн., в
т.ч. ПДВ - 7666,67 грн. (а.с. 158-168);

накладні від 02.03.2013 р. № 21 на загальну
суму 113545,09 грн., в т.ч. ПДВ - 18924,18 грн., від
05.03.2013 р. № 26 на загальну суму 133195,10 грн.,
в т.ч. ПДВ - 22199,18 грн., від 13.03.2013 р. № 29 на
загальну суму 137335,10 грн., в т.ч. ПДВ - 22889,18
грн., від 15.03.2013 р. № 30 на загальну суму
276279,30 грн., в т.ч. ПДВ - 46046,55 грн., від
17.03.2013 р. № 33 на загальну суму 131353,20 грн.,
в т.ч. ПДВ - 21892,20 грн., від 19.03.2013 р. № 34 на
загальну суму 256048 грн., в т.ч. ПДВ - 42674,78
грн., від 22.03.2013 р. № 35 на загальну суму
121800 грн., в т.ч. ПДВ - 20300 грн., від 24.03.2013 р.
№ 37 на загальну суму 125690,40 грн., в т.ч.
ПДВ - 20948,40 грн., від 25.03.2013 р. № 38 на
загальну суму 147475,36 грн., в т.ч. ПДВ - 24579,23
грн., від 27.03.2013 р. № 39 на загальну суму
123660,90 грн., в т.ч. ПДВ - 20610,15 грн., від
27.03.2013 р. № 43 на загальну суму 46000 грн., в
т.ч. ПДВ - 7666,67 грн. (а.с. 76-86);

товарно-транспортні накладні про
перевезення товару (а.с. 87-99);

платіжні доручення про оплату товару
(а.с. 100-109);

податкові накладні від 02.03.2013 р. № 21/2 на
загальну суму 113545,09 грн., в т.ч. ПДВ - 18924,18
грн., 05.03.2013 р. № 26/2 на загальну суму
133195,10 грн., в т.ч. ПДВ - 22199,18 грн., від
13.03.2013 р. № 29/2 на загальну суму 137335,10
грн., в т.ч. ПДВ - 22889,18 грн., від 15.03.2013 р. №
30/2 на загальну суму 276279,30 грн., в т.ч. ПДВ
- 46046,55 грн., від 17.03.2013 р. № 33/2 на загальну
суму 131353,20 грн., в т.ч. ПДВ - 21892,20 грн., від
19.03.2013 р. № 34/2 на загальну суму 256048 грн.,
в т.ч. ПДВ - 42674,78 грн., від 24.03.2013 р. № 37/2 на
загальну суму 125690,40 грн., в т.ч. ПДВ - 20948,40
грн., від 25.03.2013 р. № 38/2 на загальну суму
147475,36 грн., в т.ч. ПДВ - 24579,23 грн., від
27.03.2013 р. № 39/2 на загальну суму 123660,90
грн., в т.ч. ПДВ - 20610,15 грн., від 27.03.2013 р. №
43/2 на загальну суму 46000 грн., в т.ч. ПДВ -
7666,67 грн. (а.с. 110-120).

Суд зазначає, що правила формування
податкового кредиту платниками
податку на додану вартість визначені
статтею 198 Податкового кодексу України.
Виходячи із змісту положень наведеної
норми права формування податкового
кредиту залежить від документального
підтвердження нарахування (сплати)
податку. Внаслідок застосування
зазначених правил, платник податку
повинен визначити дату виникнення
права на включення відповідних сум
податку до податкового кредиту, та
відповідно суму податку, яку він має
право включити до складу податкового
кредиту.

Пунктом 198.6. ст. 198 Податкового кодексу
України передбачено, що не відносяться
до податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

Відповідно до ст. 201 Податкового
кодексу України платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну,
у якій зазначаються в окремих рядках
такі обов'язкові реквізити: а)
порядковий номер податкової накладної;
б) дата виписування податкової
накладної; в) повна або скорочена назва,
зазначена у статутних документах
юридичної особи або прізвище, ім'я та по
батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість, - продавця
товарів/послуг; г) податковий номер
платника податку (продавця та покупця);
ґ) місцезнаходження юридичної особи -
продавця або податкова адреса фізичної
особи - продавця, зареєстрованої як
платник податку; д) повна або скорочена
назва, зазначена у статутних
документах юридичної особи або
прізвище, ім'я та по батькові фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість, - покупця
(отримувача) товарів/послуг; е) опис
(номенклатура) товарів/послуг та їх
кількість, обсяг; є) ціна постачання без
урахування податку; ж) ставка податку
та відповідна сума податку в цифровому
значенні; з) загальна сума коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку; и) вид цивільно-правового
договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД
(для підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України).

Форма та порядок заповнення податкової
накладної затверджуються центральним
органом державної податкової служби.

У разі звільнення від оподаткування у
випадках, передбачених статтею 197 цього
розділу, у податковій накладній
робиться запис «Без ПДВ» з посиланням
на відповідний пункт та/або підпункт
статті 197 цього Кодексу.

Податкова накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг.

Податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Органи державної податкової служби за
даними реєстрів виданих та отриманих
податкових накладних, наданих в
електронному вигляді, повідомляють
платника податку про наявність у
такому реєстрі розбіжностей з даними
контрагентів. При цьому платник
податку протягом 10 днів після
отримання такого повідомлення має
право уточнити податкові зобов'язання
без застосування штрафних санкцій,
передбачених розділом II цього Кодексу.

Виходячи зі змісту наведених вище норм
законодавства, право на віднесення сум
ПДВ, сплачених при придбанні товару, до
податкового кредиту виникає у суб'єкта
господарювання у разі дотримання ним
наступних умов: 1) фактичності
придбання такого товару, тобто,
реальності відповідної господарської
операції; 2) наявності податкових
накладних, складених особою,
зареєстрованою платником податку, чи
митних декларацій на підтвердження
придбання такого товару та сплати
відповідної суми ПДВ; 3) подальшого
використання придбаного товару в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності
підприємства.

При цьому згідно з ч. 1 ст. 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Частиною 2 цієї статті визначено, що
первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Згідно з п. 2.1., 2.2. Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24 травня 1995 року № 88, первинні
документи - це документи, створені у
письмовій або електронній формі, що
фіксують та підтверджують
господарські операції, включаючи
розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення.

Господарські операції - це факти
підприємницької та іншої діяльності,
що впливають на стан майна, капіталу,
зобов'язань і фінансових результатів.

Первинні документи повинні бути
складені у момент проведення кожної
господарської операції або, якщо це
неможливо, безпосередньо після її
завершення. При реалізації товарів за
готівку допускається складання
первинного документа не рідше одного
разу на день на підставі даних касових
апаратів, чеків тощо. Для контролю та
впорядкування обробки інформації на
основі первинних документів можуть
складатися зведені документи (далі -
первинні документи).

Оцінивши надані позивачем документи на
підтвердження господарських операцій
з ФГ «Рід» суд доходить до висновку, що
оглянуті документи не мають дефекту
форми, змісту або походження, котрі в
силу ч.2 ст.9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність», п.2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку (затверджено
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995р. №88, зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995р.
за №168/704) спричиняють втрату
первинними документами юридичної сили
і доказовості, а отже підтверджують
належним чином здійснення
господарських операцій між ПП
«Бессарабія-В» та його контрагентом ФГ
«Рід».

Суд не погоджується з висновками
Арцизької ОДПІ ГУ Міндоходів в
Одеській області щодо порушень ПП
«Бессарабія-В» по господарським
операціям з ФГ «Рід» з огляду на таке.

Дослідивши встановлені в акті
перевірки порушення, суд дійшов
висновку, що Арцизькою ОДПІ ГУ
Міндоходів в Одеській області не
спростовано встановленої ст. 204 ЦК
України презумпції правомірності
вчиненого позивачем правочину та не
доведено нереальності спірних
господарських операцій, так як мотивом
для судження відповідача про
нікчемність спірного правочину є
пояснення охоронця складів
контрагента позивача ОСОБА_4 з приводу
того, що на адресу автодорога
Вінниця-Турбів-Гайсин-Балта-Велика
Михайлівка, 328 км Одеської області
соняшник не завозився та не зберігався.
Оскільки ФГ «Рід» не пред'явило
будь-яких інших документів щодо
існування або оренди інших складських
приміщень, податковий орган робить
висновок про безтоварність
господарських операцій ФГ «Рід».

Однак, з положень ст. ст. 207 і 208
Господарського кодексу України, ч. 3
ст.228 Цивільного кодексу України
випливає, що одного лише висновку
органу державної податкової служби про
нікчемність вчиненого платником
податків правочину або про
нереальність здійсненої платником
податків господарської операції є
недостатньо для судження іншого
податкового органу про вчинення
контрагентом такого платника
порушення закону, так як податкові
органи не наділені законодавцем
виключною прерогативою на визнання
правочинів такими, що суперечать
закону.

В акті перевірки суб'єктом владних
повноважень не викладено жодних
належних та допустимих доводів про
відсутність фактичного виконання
позивачем господарських операцій за
спірним правочином, про відсутність
витрат позивача у спірних
правовідносинах, про наявність
взаємопов'язаності позивача та
контрагента позивача, про несумісність
предмету спірних правочинів з напрямом
господарської діяльності позивача, про
відсутність використання позивачем
отриманих робіт, про відсутність змін у
складі і структурі активів осіб, котрі
є сторонами спірних правочинів, що
зумовлює необґрунтованість висновку
суб'єкта владних повноважень про
нікчемність правочину або
невідповідності закону вчинених за
ними господарських операцій.

Позивач вважає такий договір укладеним
відповідно до вимог чинного
законодавства та таким, що спрямований
на реальне настання правових
наслідків, адже з наданих позивачем
документів вбачається, що надані за цим
договором послуги, підтверджують
ведення господарській діяльності.

До того ж, в матеріалах справи
міститься лист ФГ «Рід» від 24.01.2014 р. № 3,
згідно якого голова зазначеного
фермерського господарства інформує
про те, що гр. ОСОБА_4 в трудових
відносинах з ФГ «Рід» з січня 2013 р. по
березень 2013 р. включно не перебував.

Суд бере до уваги також надані
позивачем картки аналізу зерна
(соняшника), отриманого від ФГ «Рід»,
якими визначено масу соняшника, пробу
та інші характеристики (а.с. 171-177).

Отже позивачем надано належні та
допустимі докази, які підтверджують
правові наслідки вчиненого правочину
та те, що господарські операції мали
реальний характер, однак відповідачем
при винесені спірного податкового
повідомлення - рішення зазначене не
було прийнято до уваги.

Суд бере також до уваги і те, що на час
здійснення господарської операції між
позивачем та контрагентом -
постачальником, вони були включені до
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців,
зареєстровані як платники податку на
додану вартість. Виходячи з принципу
індивідуальної відповідальності
позивач не повинен нести
відповідальність за несплату податків
постачальником чи недостовірність
його відомостей. Так, ФГ «Рід»
зареєстровано у встановленому законом
порядку відповідно до виписки з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с.
189-192), також підприємство було
зареєстровано платником податку на
додану вартість згідно зі свідоцтвом
про реєстрацію сільськогосподарського
підприємства як суб'єкта спеціального
режиму оподаткування податком на
додану вартість № 100194613 (іпн - 08)
та задекларовано дані зобов'язання по
взаємовідносинам з позивачем, що
підтверджується податковими
деклараціями (а.с. 179, 213-221 т.1).

Крім того, в силу положень Цивільного
кодексу України, Господарського
кодексу України та Закону України «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців» ПП
«Бессарабія-В» та його контрагент ФГ
«Рід» є окремими суб'єктами права зі
статусом юридичної особи, а відтак, за
змістом Податкового кодексу України, -
окремими платниками податку на додану
вартість.

За таких обставин, межі юридичної
відповідальності кожного платника
податку на додану вартість, яка
відповідно до ст. 61 Конституції України
має індивідуальний характер,
поширюються на діяння, що визнаються
законом протиправними та були вчинені
саме цим платником. Притягнення
суб'єкта права до юридичної
відповідальності за діяння, що було
вчинено іншою особою, згідно з законом
є неможливим.

З матеріалів справи також вбачається,
що операції ПП «Бессарабія-В» з ФГ
«Рід» відображені в бухгалтерському
обліку позивача та ФГ «Рід» (а.с. 169-170, 178,
213-221 т.1).

Поряд з цим, суд вважає за необхідне
наголосити, що чинним законодавством
України, на сторону цивільно-правової
угоди, яка є платником податків, не
покладено обов'язку перевірки
відповідності законодавству
установчих документів постачальників
товару (робіт, послуг) та дотримання
ними вимог податкового законодавства.
Навіть у разі, якщо контрагент не
виконав своїх зобов'язань зі сплати
податків, це тягне відповідальність та
негативні наслідки саме щодо цієї
особи. Також законодавство України не
ставить в залежність право позивача на
формування податкового кредиту від
податкового обліку (стану) інших осіб і
фактичної сплати контрагентом податку
до бюджету. Питання податкового
кредиту поширюється тільки на окремо
взятого платника податків і не ставить
цей факт у залежність від розрахунку з
бюджетом третіх осіб.

Припущення, висновки відповідача в
акті перевірки, не є підставою для
позбавлення позивача, як
добросовісного платника податку, права
на віднесення сплачених ним у ціні
товару та послуг відповідних сум
податку на додану вартість до
податкового кредиту. Позивач виконав
усі передбачені законом обов'язки щодо
цього та має всі документальні
підтвердження розміру свого
податкового кредиту. Саме на
податковий орган покладений обов'язок
контролю за сплатою податкових
зобов'язань із врахуванням
конституційного принципу щодо
індивідуальності зобов'язань
сплачувати податки і збори в порядку і
розмірах, встановлених законом, а
відтак вказані податковим органом
заперечення не можуть бути причиною
позбавлення позивача на віднесення
сплачених ним у ціні послуг
відповідних сум податку на додану
вартість до податкового кредиту.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Ніякі докази не мають для
суду наперед встановленої сили. Суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Враховуючи відсутність доказів на
підтвердження обставин, на які
посилається відповідач, вказуючи, що
правочин між ПП «Бессарабія-В» та ФГ
«Рід» має ознаки нікчемності,
суб'єктивний та оціночний характер
доводів, якими це підтверджується,
наявність первинних документів, як-то
рахунків-фактур, накладних, платіжних
доручень, товарно-транспортних
накладних, які підтверджують
перевезення товару, суд вважає
безпідставним висновок відповідача,
викладений в акті перевірки від 30.10.2013
р. № 170/22-35434347. Відтак, скасуванню
підлягає і податкове
повідомлення-рішення Арцизької ОДПІ ГУ
Міндоходів в Одеській області від
05.11.2013 р. № .

На підставі встановленого, керуючись
приписами ст.ст. 11, 162 КАС України, суд
вважає, що вимоги позивача є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Судові витрати розподілити відповідно
до приписів ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 9, 11, 69-72, 86, 128, 158-163,
167, 254 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Приватного
підприємства «Бессарабія-В» до
Арцизької об'єднаної Державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів в Одеській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення від 05.11.2013 року №
- задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Арцизької об'єднаної Державної
податкової інспекції ГУ Міндоходів в
Одеській області від 05.11.2013 року №
.

Постанову може бути оскаржено до
Одеського апеляційного
адміністративного суду шляхом подання
апеляційної скарги до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено та
підписано суддею 11 лютого 2014 року.

Суддя
П.П. Марин