Справа № 816/6075/13-а
Суддя: Сіренко О.І.
Дата ухвалення: 2014-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2014 р. Справа № 816/6075/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді:
Сіренко О.І.

Суддів:
Любчич Л.В. , Спаскіна
О.А.

за участю секретаря
судового засідання Бутенко
Ю.О.

представника
відповідача Нефьодова
І.В.

позивача
ОСОБА_2

представника позивача
ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Державної
архітектурно-будівельної інспекції
України на постанову Полтавського
окружного адміністративного суду від
14.11.2013р. по справі № 816/6075/13-а

за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2

до Державної
архітектурно-будівельної інспекції
України

про визнання протиправним та
скасування наказу,

ВСТАНОВИЛА:

14 листопада 2013 року постановою
Полтавського окружного
адміністративного суду
адміністративний позов фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 до Державної
архітектурно-будівельної інспекції
України про визнання протиправним та
скасування наказу задоволено.

Визнано протиправним та скасовано
наказ Державної
архітектурно-будівельної інспекції
України від 12 червня 2013 року №20-Л "Про
результати розгляду питань щодо
ліцензування господарської
діяльності, пов'язаної із створенням
об'єктів архітектури" у частині
анулювання ліцензії серії НОМЕР_1,
виданої 03 серпня 2012 року фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_2.

Стягнуто з Державного бюджету України
в особі Державної
архітектурно-будівельної інспекції
України на користь фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 витрати зі
сплати судового збору у розмірі 34,41 грн.
/тридцять чотири гривні сорок одна
копійка/.

Відповідач, не погодившись із
постановою суду першої інстанції,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
подав апеляційну скаргу. Заявник
просить постанову суду першої
інстанції скасувати, постановити нове
рішення, яким у задоволенні позову
відмовити у повному обсязі. Вважає, що
до спірних правовідносин протиправно
застосовано норми Закону України "Про
ліцензування певних видів
господарської діяльності", оскільки
даний нормативно-правовий акт не
встановлює порядку ліцензування
господарської діяльності, пов'язаної
зі створенням об'єктів архітектури. В
свою чергу, у відповідності до Порядку
ліцензування господарської
діяльності, пов'язаної із створенням
об'єктів архітектури, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 5 грудня 2007 р. N 1396, відповідачем було
дотримано процедури розгляду питання
щодо анулювання ліцензії ФОП ОСОБА_2
Під час судового розгляду справи
позивачем не було надано належних та
достовірних доказів, які б
підтверджували обставини
місцезнаходження виробничо-технічної
бази у приміщеннях, які належать
позивачу та знаходяться за адресою, яка
була зазначена позивачем у документах
для отримання ліцензії.

У запереченнях на апеляційну скаргу
Фізична особа-підприємець ОСОБА_2
просить постанову Полтавського
окружного адміністративного суду від
14.11.2013 року залишити без змін, з огляду
на її ухвалення з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення осіб, які
беруть участь у справі, перевіривши
рішення суду першої інстанції в межах
апеляційної скарги відповідно до ст. 195
КАС України, дослідивши матеріали
справи, вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню частково з
наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено,
підтверджено матеріалами справи та не
заперечувалось сторонами, що 03 серпня
2012 року Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю у
м. Києві було видано ОСОБА_2 ліцензію
серії НОМЕР_1 на провадження
господарської діяльності пов'язаної із
створенням об'єктів архітектури
строком дії до 03 серпня 2017 року, копія
якої наявна у матеріалах справи (а.с. 16).

Наказом від 25 березня 2013 року №93
начальником інспекції ДАБК у
Полтавській області було затверджено
План перевірок суб'єктів
господарювання на предмет додержання
ними ліцензійних умов провадження
господарської діяльності у
будівництві, пов'язаної із створенням
об'єктів архітектури на ІІ квартал 2013
року, пунктом 13 якого передбачалось
проведення перевірки ОСОБА_2 (а.с. 38-40).

08 квітня 2013 року було видано
направлення №57 на право проведення
планової перевірки додержання
ліцензійних умов провадження
господарської діяльності у
будівництві, пов'язаної із створенням
об'єктів архітектури ОСОБА_2 (а.с. 44).

У період з 10 квітня 2013 року по 23 квітня
2013 року було проведено перевірку
додержання суб'єктом господарювання
ОСОБА_2 ліцензійних умов провадження
господарської діяльності, пов'язаної
із створенням об'єктів архітектури,
за результатами проведення якої
головним державним інспектором
інспекції ДАБК у Полтавській області
Обертинською К.О. та начальником
Північного інспекційного відділу
Бибою В.Ф. складено Акт планової
перевірки додержання Ліцензійних умов
провадження господарської діяльності,
пов'язаної із створенням об'єктів
архітектури від 23 квітня 2013 року №П-57
(а.с. 63). У Акті перевірки зафіксовано, що
згідно з відомостями про суб'єкта
господарювання, наданими ліцензіатом
ДАБК у м. Києві для отримання ліцензії,
орендовані виробничі приміщення
площею 108,3 м2 та офісні приміщення
площею 48,5 м2 знаходяться за адресою
АДРЕСА_1. Проте, за зазначеною адресою
приміщень суб'єкта господарювання не
знайдено, про що складено Акт про
виявлення недостовірних відомостей у
документах, поданих суб'єктом
господарської діяльності для
отримання ліцензії від 23 квітня 2013 року
№П-57-1.

Із пояснень представника
відповідача встановлено та
підтверджено завіреною належним чином
копією доповідної записки головного
державного інспектора Обертинської
К.О., що під час підготовки Акту від 23
квітня 2013 року №П-57-1 інспектором
допущено технічну помилку, а саме:
замість адреси АДРЕСА_1 зазначено
адресу АДРЕСА_2 (а.с. 73).

За результатами розгляду заяв
суб'єктів господарювання, поданих на
видачу ліцензій, внесення змін
(доповнень) до переліку робіт діючих
ліцензій, анулювання ліцензій, а також
пропозицій територіальних органів
щодо проведених планових перевірок
додержання ліцензіатами ліцензійних
умов відповідно до статті 17 Закону
України "Про архітектурну діяльність",
Порядку ліцензування певних видів
господарської діяльності у
будівництві, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 05
грудня 2007 року №1396, керуючись
Положенням про Державну
архітектурно-будівельну інспекцію
України, затвердженим Указом
Президента України від 08 квітня 2011 року
№439/2011 та на підставі висновку
Ліцензійної комісії (протокол від 07
червня 2013 року №10) наказом Державної
архітектурно-будівельної інспекції
України від 12 червня 2013 року №20-Л
анульовано ліцензію на провадження
господарської діяльності, пов'язаної
із створенням об'єктів архітектури
згідно з додатком, у якому міститься
інформація про видану ОСОБА_2 ліцензію
(а.с. 45-46).

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
правомірність прийнятого відповідачем
рішення від 12 червня 2013 року №20-Л "Про
результати розгляду питань щодо
ліцензування господарської
діяльності, пов'язаної із створенням
об'єктів архітектури" у частині
анулювання ліцензії серії НОМЕР_1,
виданої 03 серпня 2012 року фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_2 не була
доведена, натомість виявлені факти
порушень спростовуються наданими до
суду позивачем доказами.

Колегія суддів в цій частині
погоджується з висновками суду першої
інстанції, виходячи з наступного.

Загальні положення ліцензування
певних видів господарської діяльності
встановлені у Законі України "Про
ліцензування певних видів
господарської діяльності" від 1 червня
2000 року N 1775-III. Крім того, норми, що
регулюють порядок ліцензування
виконавців робіт (послуг), пов'язаних із
створенням об'єктів архітектури,
встановлені Законом України "Про
архітектурну діяльність".

Так, відповідно до статті 17 Закону
України "Про архітектурну діяльність",
господарська діяльність, пов'язана із
створенням об'єкта архітектури,
підлягає ліцензуванню відповідно до
законодавства. Порядок ліцензування
господарської діяльності, пов'язаної
із створенням об'єктів архітектури,
визначається Кабінетом Міністрів
України. Органом ліцензування є орган
державного архітектурно-будівельного
контролю.

Такий Порядок ліцензування
господарської діяльності, пов'язаної
зі створенням об'єктів архітектури був
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України від 05 грудня 2007 року
№1396.

Пунктом 5 Порядку ліцензування
господарської діяльності, пов'язаної
із створенням об'єктів архітектури
встановлено, що суб'єкт будівельної
діяльності подає або надсилає поштою
до органу ліцензування: заяву про
видачу ліцензії, в якій повинні
міститися відомості про суб'єкта
будівельної діяльності - заявника
(найменування, місцезнаходження,
банківські реквізити,
ідентифікаційний код, контактні
телефони - для юридичної особи;
прізвище, ім'я, по батькові, паспортні
дані (серія, номер паспорта, ким і коли
виданий, місце проживання),
ідентифікаційний код, банківські
реквізити, контактні дані - для
фізичної особи (підприємця); перелік
робіт, пов'язаних із створенням
об'єктів архітектури, які заявник має
намір виконати.

До заяви додаються: копія довідки
про внесення до Єдиного державного
реєстру підприємств та організацій
України, засвідчені нотаріально або
органом, який видав документи;
відомості про виробничо-технічну базу,
склад працівників за професійним та
кваліфікаційним рівнем, технологію
виробництва, інформаційно-правове,
нормативно-технічне забезпечення, про
наявну систему контролю якості
виконання робіт.

Пунктом 20 Порядку ліцензування
господарської діяльності, пов'язаної
із створенням об'єктів архітектури
визначено право органу ліцензування
анулювати видану ним ліцензію.
Підстави для анулювання ліцензії
наведені у статті 21 Закону України "Про
ліцензування певних видів
господарської діяльності" та пункті 21
Порядку, до яких віднесено в тому числі
і акт про виявлення недостовірних
відомостей у документах, поданих
суб'єктом будівельної діяльності для
отримання ліцензії.

До матеріалів справи
представником відповідача залучено
завірену належним чином копію витягу з
Протоколу №10 засідання ліцензійної
комісії Державної
архітектурно-будівельної інспекції
України від 07 червня 2013 року, зі змісту
якого вбачається, що підставою для
анулювання ліцензії позивача стали
результати планової перевірки
контролю за додержанням ліцензійних
умов (а.с. 64-65).

Недостовірними, на думку
відповідача, були відомості про
наявність офісних та виробничих
приміщень за адресою, вказаною у
відомостях про суб'єкта господарювання
(АДРЕСА_1) (а.с. 60-62).

Згідно залученої до матеріалів
справи представником відповідача
відомості про суб'єкта господарювання
ФОП ОСОБА_2 (а.с. 60-62) встановлено, що у
пункті 3.1. розділу 3 "Виробнича база"
ОСОБА_2 для отримання ліцензії заявлено
про наявність виробничо-складських
приміщень, які знаходяться у власних
нежитлових приміщеннях за адресою
АДРЕСА_1, загальною площею 108,3 кв.м. На
даний час за свідченнями позивача,
місцезнаходження виробничо-складських
приміщень не змінювалось.

Із наявних у матеріалах справи
правовстановлюючих документів судом
встановлено, що знаходження офісних та
виробничих приміщень за вищенаведеною
адресою підтверджується завіреними
належним чином копіями договору
купівлі-продажу будівлі площею 156,8 кв.м.
за адресою: АДРЕСА_1 від 25 березня 2005
року б/н (а.с. 75-76); схеми розподілу
території спільного користування за
адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 77); узгодженням
меж території спільного користування
за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 78); світлинами
виробничих приміщень ФОП ОСОБА_2 за
адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 79-83).

З огляду на вищезазначене колегія
суддів констатує, що всупереч вимозі
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України відповідачем не
наведено обґрунтованих доводів, які б
свідчили, про виявлення факту
відсутності офісних та виробничих
приміщень за адресою, вказаною у
відомостях про суб'єкта господарювання
(АДРЕСА_1).

Крім того, статтею 21 Закону України "Про
ліцензування певних видів
господарської діяльності"
встановлено, що розгляд питань про
анулювання ліцензії на підставі акта
про виявлення недостовірних
відомостей у документах, поданих
суб'єктом господарювання для одержання
ліцензії; акта про встановлення факту
передачі ліцензії іншій юридичній або
фізичній особі для провадження
господарської діяльності; акта про
невиконання розпорядження про
усунення порушень ліцензійних умов
здійснюється органом ліцензування з
обов'язковим запрошенням ліцензіата
або його представників.

Однак, доказів запрошення
ліцензіата на засідання ліцензійної
комісії Державної
архітектурно-будівельної інспекції
України, що відбулося 07 червня 2013 року,
відповідачем не надано.

Посилання відповідача на постанову
Кабінету Міністрів України від 05
грудня 2007 року №1396, якою затверджений
Порядок ліцензування господарської
діяльності, пов'язаної із створенням
об'єктів архітектури, та яким не
передбачено обов'язкове запрошення
ліцензіата або його представників на
засідання ліцензійної комісії, є
безпідставними.

В силу частини четвертої статті
Кодексу адміністративного судочинства
України у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Отже, за конституційними нормами,
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами, застосуванню, у
частині обов'язкового запрошення
ліцензіата або його представників,
підлягає стаття 21 Закону України "Про
ліцензування певних видів
господарської діяльності", а не Порядок
ліцензування господарської
діяльності, пов'язаної зі створенням
об'єктів архітектури, затверджений
постановою Кабінету Міністрів України
від 05 грудня 2007 року №1396, який істотно
звужує обсяг встановлених законом
прав.

Між тим, судом першої інстанції при
ухваленні оскаржуваної постанови
допущено порушення норм матеріального
права, що призвело до неправильного
вирішення питання про стягнення
судового збору.

Згідно з частиною 1 статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Судом першої інстанції у оскаржуваній
постанові стягнуто з Державного
бюджету України в особі Державної
архітектурно-будівельної інспекції
України на користь фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 витрати зі
сплати судового збору у розмірі 34,41 грн.

Щодо питання про порядок стягнення
судових витрат з Державного бюджету
України, колегія суддів зазначає
наступне.

Відповідно до підпункту 3 пункту 9
розділу VI Прикінцевих та перехідних
положень Бюджетного кодексу України, у
разі безспірного списання коштів
державного бюджету (місцевих бюджетів)
Державна казначейська служба України
відображає в обліку відповідні
бюджетні зобов'язання розпорядника
бюджетних коштів, з вини якого виникли
такі зобов'язання. Погашення таких
бюджетних зобов'язань здійснюється
виключно за рахунок бюджетних
асигнувань цього розпорядника
бюджетних коштів. Одночасно
розпорядник бюджетних коштів
зобов'язаний привести у відповідність
з бюджетними асигнуваннями інші взяті
бюджетні зобов'язання.

Проте, пунктом 24 частини 1 статті 5
Закону України "Про судовий збір",
Державна архітектурно-будівельна
інспекція України та її територіальні
органи звільнені від сплати судового
збору у справах, пов'язаних з питаннями,
що стосуються повноважень цих органів.

В даному випадку колегія суддів зважає
на приписи пункту 19 Порядку виконання
рішень про стягнення коштів державного
та місцевих бюджетів або бюджетних
установ (затверджено постановою
Кабінету Міністрів України від 3 серпня
2011 р. N 845), яким встановлено, що
безспірне списання коштів державного
та місцевих бюджетів і їх
перерахування на рахунок, зазначений у
виконавчому документі про стягнення
надходжень бюджету та/або заяві про
виконання рішення про стягнення
надходжень бюджету, здійснюються
органами Казначейства з відповідного
рахунка, на який такі кошти зараховані,
шляхом оформлення розрахункових
документів.

Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат та їх стягнення на
користь позивача, суд першої інстанції
мав врахувати, що відповідач
звільнений від обов'язку сплачувати
судовий збір у даній справі, а отже
безспірне стягнення з його рахунку
суми судових витрат, понесених
позивачем, є помилковим. Колегія суддів
вважає, що обов'язок щодо стягнення
надходжень бюджету шляхом їх
безспірного списання з державного та
місцевих бюджетів за судовими
рішеннями покладено на органи
Державної казначейської служби
України, як і право визначати джерела
такого стягнення, а отже правомірним
вважає прийняти рішення про стягнення
з Державного бюджету на користь
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2
витрат зі сплати судового збору у
розмірі 34,41 грн.

Відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС
України, підставою для скасування
постанови або ухвали суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення
є порушення норм матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи або
питання.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п.
4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства,
колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державної
архітектурно-будівельної інспекції
України - задовольнити частково.

Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 14.11.2013р. по
справі № 816/6075/13-а в частині стягнення
з Державного бюджету України в особі
Державної архітектурно-будівельної
інспекції України на користь фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 витрат зі
сплати судового збору у розмірі 34,41 грн.
- скасувати.

В цій частині ухвалити нову постанову,
якою стягнути з Державного бюджету
України на користь фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 витрати зі
сплати судового збору у розмірі 34,41 грн.

В іншій частині постанову Полтавського
окружного адміністративного суду від
14.11.2013 року по справі №816/6075/13-а -
залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня складання
постанови у повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Сіренко
О.І.Судді(підпис) (підпис) Любчич Л.В.
Спаскін О.А. Повний текст постанови
виготовлений 03.02.2014 р.

Помічник судді
Цюпак О.П.