Справа № 757/3569/13-а
Суддя: Федотов І.В.
Дата ухвалення: 2014-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 757/3569/13-а
Головуючий у 1-й інстанції: Ісаєвська
Суддя-доповідач: Федотов І.В.
У Х В А Л А

Іменем України

04 лютого 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів - Ісаєнко Ю.А. та Аліменка В.О.,

при секретарі - Трегубенко Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в приміщенні суду,
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову
Печерського районного суду м. Києва від
20 березня 2013 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Пенсійного фонду України, Управління
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі м. Севастополя про
бездіяльність щодо призначення і
виплати пенсії за віком як пенсіонеру,
що мешкає за кордоном, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 (далі-позивач) звернувся до суду
з позовом до Пенсійного фонду України,
Управління Пенсійного фонду України в
Ленінському районі м. Севастополя
(далі-відповідачі) про бездіяльність
щодо призначення і виплати пенсії за
віком як пенсіонеру, що мешкає за
кордоном.

Постановою Печерського районного суду
м. Києва від 20 березня 2013 року у
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим
рішенням, позивач, подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції, у
зв'язку із порушенням судом першої
інстанції норм процесуального та
матеріального права та прийняти нову,
якою у позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, які з'явились в судове
засідання, дослідивши доводи
апеляційної скарги та перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно з п.1 ч.1 ст.198, ч.1 ст. 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає скаргу без задоволення, а
постанова суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції
та свідчать матеріали справи, позивач,
з 01.09.1969 року по дату виїзду за кордон
працював на території Української РСР,
що підтверджується копією трудової
книжки. До виїзду на постійне місце
проживання в Ізраїль в червні 1996 року
позивач проживав в Україні за адресою:
АДРЕСА_1.

В жовтні 2012 позивач звертався до
Управління Пенсійного Фонду України із
заявою про призначення та виплату йому
пенсії за віком у відповідності до
Рішення Конституційного Суду України
від 07.10.2009 року № 25-рп/2009, але отримав
відмову.

Надаючи правову оцінку обставинам
справи, колегія суддів зазначає
наступне.

Відповідно до статті 92 Закону України
«Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХП
від 05.11.1991 року, громадянам, які виїхали
на постійне проживання за кордон,
пенсії не призначаються.

Відповідно до статті 152 Конституції
України закони та інші правові акти за
рішенням Конституційного Суду України
визнаються неконституційними повністю
чи в окремій частині, якщо вони не
відповідають Конституції України або
якщо була порушена встановлена
Конституцією України процедура їх
розгляду, ухвалення або набрання ним
чинності.

Оскільки стаття 92 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» не визнана
Конституційним Судом України
неконституційною, тому є чинною та
підлягає застосуванню у даних
правовідносинах.

Посилання позивача на те, що
Конституційний Суд України у Рішення
від 07 жовтня 20009 року № 25-рп/2009 визнав
неконституційним положення пункту 2
частини першої статті 49 про те, що
виплата пенсії за рішенням
територіальних органів Пенсійного
фонду або за рішенням суду
припиняється на весь час проживання
пенсіонера за кордоном, якщо інше не
передбачено міжнародним договором
України, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України,
положення другого речення статті 51 (під
час перебування за кордоном пенсія
виплачується у разі, якщо це
передбачено міжнародним договором
України, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України) Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» від 09
липня 2003 року № 1058-1V є помилковим,
оскільки у Рішенні Конституційного
Суду України зазначається про право
громадянина України на одержання вже
призначеної пенсії.

Натомість, як свідчать матеріали
справи предметом спірних
правовідносин є призначення пенсії
вперше, а не поновлення пенсійних
виплат.

Колегія суддів звертає увагу на те, що
міжнародного договору з питань
пенсійного забезпечення між Україною
та Державою Ізраїль, який передбачав би
умови призначення та виплати пенсій не
укладено.

Крім того, як свідчать обставини
справи, позивач звернувся із заявою про
призначення пенсії до Пенсійного фонду
України безпосередньо.

Натомість, згідно з п. 1 Положення про
Пенсійний фонд України, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 24.10.2007 року № 1261 (далі - Положення),
Пенсійний фонд України є центральним
органом виконавчої влади, діяльність
якого спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України через
Віце-прем'єр-міністра України -
Міністра соціальної політики України.

Відповідно до п. 2 вказаного Положення,
Пенсійний фонд України у своїй
діяльності керується Конституцією
України та законами України, актами
Президента України та Кабінету
Міністрів України, наказами
Міністерства соціальної політики
України, іншими актами законодавства
України, а також дорученнями
Президента України та Міністра.

Згідно з п. 17 вищенаведеного Положення,
Пенсійний фонд України здійснює свої
повноваження безпосередньо та через
утворені в установленому порядку
головні управління Фонду в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі, управління в районах,
містах і районах у містах.

Відповідно до зазначеного вище
Положення, Пенсійний фонд України, як
центральний орган виконавчої влади,
відповідно до покладених на нього
завдань лише організовує, координує та
контролює роботу його органів щодо
призначення (перерахунку) та виплати
пенсій. Спеціальних підрозділів, які
безпосередньо призначають та
виплачують пенсію, в Пенсійному фонді
України, не створено.

Крім того, суд першої інстанції вірно
зазначив, що оскільки позивач не
звертався до Управління Пенсійного
фонду України у Ленінському районі м.
Севастополя із заявою та не подавав до
територіальних органів Пенсійного
фонду належних документів, які
необхідні для призначення пенсії за
віком, відповідно до вимог ст. 44 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», вимоги
адміністративного позову до
Управління Пенсійного фонду України у
Ленінському районі м. Севастополя є
безпідставними та такими, що не
підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції надав
належну оцінку обставинам справи, у
зв'язку з чим прийшов до обґрунтованого
висновку про відмову у задоволенні
позовних вимог.

За таких обставин, оскільки доводи
апеляційної скарги спростовуються
висновками суду першої інстанції та
матеріалами справи, а суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та постановив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
судова колегія залишає його без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а постанову Печерського
районного суду м. Києва від 20 березня 2013
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня її
складання в повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено
06.02.2014 року.

Головуючий суддя
Федотов І.В.

Судді:
Ісаєнко Ю.А.