Справа № 810/4804/13-а
Суддя: Троян Н.М.
Дата ухвалення: 2014-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
810/4804/13-а Головуючий
у 1-й інстанції: Панова Г.В.
Суддя-доповідач: Троян Н.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді
- Троян Н.М.,

суддів
- Бужак Н.П., Твердохліб В.А.,

за участю секретаря
- Золотоверх І.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
Київського обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів на
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 8 жовтня 2013
року у справі за адміністративним
позовом Київського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Інженерний центр
«Промгазапарат» про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені, -

В С Т А Н О В И Л А:

Київське обласне відділення Фонду
соціального захисту інвалідів (далі -
позивач) звернулося до Київського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Інженерний центр
«Промгазапарат» про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені у розмірі 20 955,82 грн.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 8 жовтня 2013
року відмовлено у задоволенні
адміністративного позову.

Позивач, не погоджуючись із зазначеною
постановою, подав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить суд
скасувати постанову та прийняти нову,
якою задовольнити позовні вимоги.

Згідно до частини четвертої ст. 196
Кодексу адміністративного судочинства
України, неприбуття у судове засідання
сторін або інших осіб, які беруть
участь у справі, належним чином
повідомлених про дату, час і місце
апеляційного розгляду, не перешкоджає
судовому розгляду справи.

Відповідно до частини першої ст. 41
Кодексу адміністративного судочинства
України, у разі неявки у судове
засідання всіх осіб, які беруть участь
у справі, чи якщо відповідно до
положень цього Кодексу розгляд справи
здійснюється за відсутності осіб, які
беруть участь у справі (у тому числі при
розгляді справи в порядку письмового
провадження), фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши матеріали справи та
апеляційну скаргу, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Відмовляючи у задоволені
адміністративного позову, суд першої
інстанції виходив з того, що
відповідачем вжито всіх залежних від
нього заходів для працевлаштування
інвалідів, а також здійснено всі
передбачені законодавством дії щодо
створення робочих місць для даних осіб.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції з
огляду на таке.

Відповідно до ст.18 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» від 21.03.1991 № 875-ХІІ
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Інженерний центр
«Промгазапарат» є працедавцем, який
зобов'язаний виділяти та створювати
робочі місця для працевлаштування
інвалідів.

Згідно звіту за формою 10-ПІ про
зайнятість та працевлаштування
інвалідів за 2012 рік, складеного
відповідачем та поданого до Київського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів,
середньооблікова кількість штатних
працівників облікового складу
відповідача за рік становила 13 осіб, з
них середньооблікова кількість
штатних працівників, яким відповідно
до чинного законодавства встановлена
інвалідність - 0 осіб, а кількість
інвалідів штатних працівників, які
повинні працювати на робочих місцях,
створених відповідно до вимог статті 19
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»- 1
особа.

Київським обласним відділенням Фонду
соціального захисту інвалідів згідно
вимог ст.. 20 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» нараховані
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначена в розмірі
середньої річної заробітної плати на
підприємстві за кожне робоче місце,
призначене для працевлаштування
інваліда і не зайняте інвалідом, у
розмірі 20 384,62 грн.

За несплату вказаних санкцій позивачем
нарахована пеня відповідно до ст. 20
вказаного Закону і п. 4 Порядку сплати
підприємствами, установами,
організаціями та фізичними особами, що
використовують найману працю, в
розмірі 571,20 грн.

При цьому, як було встановлено судом
першої інстанції, Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Інженерний центр «Промгазапарат»
кожного місяця 2012 року подавало до
Фастівського міськрайонного центру
зайнятості відповідні звіти форми 3-ПН
заповнені згідно з вимогами Інструкції
щодо заповнення форм звітності № 3-ПН
(копії звітів містяться в матеріалах
справи).

Зокрема, зі змісту вказаних звітів
вбачається, що Товариством з обмеженою
відповідальністю «Інженерний центр
«Промгазапарат» протягом 2012 року було
створено вакантне місце саме для
інвалідів - посада «головний
конструктор», інженер-конструктор
пов'язаний з газовою промисловістю.

Крім того, в матеріалах справи наявний
також лист Фастівського
міськрайонного центру зайнятості від
16.09.2013 № 1026/02-13, відповідно до якого,
останній повідомив відповідача, що
протягом 2012 року на вакансію головного
конструктора не було направлено жодної
особи з обмеженими фізичними
можливостями, у зв'язку з відсутністю
на обліку осіб, які відповідають
вимогам даної вакансії.

За змістом статті 19 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» для підприємств,
установ, організацій встановлюється
норматив робочих місць для
забезпечення працевлаштування
інвалідів.

Частиною першою статті 20 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»
встановлено, що підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, які
використовують найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом.

Адміністративно-господарські санкції
за незайняті інвалідами робочі місця
не є податком, збором (обов'язковим
платежем), обов'язкова сплата яких
передбачена Конституцією України та
Законом України від 25 червня 1991 року №
1251-XII «Про систему оподаткування», а є
заходом впливу на правопорушника у
сфері господарювання у зв'язку зі
скоєнням правопорушення.

Разом із тим, відповідно до частини
першої статті 218 Господарського
кодексу України підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Частиною другою наведеної статті
передбачено, що учасник господарських
відносин відповідає, зокрема, за
порушення правил здійснення
господарської діяльності, якщо не
доведе, що ним вжито усіх залежних від
нього заходів для недопущення
господарського правопорушення.

З аналізу приписів ст. 18 вказаного
Закону випливає, що забезпечення прав
інвалідів на працевлаштування
здійснюється двома шляхами:
безпосереднє звернення інваліда до
підприємства або звернення інваліда до
державної служби зайнятості (з
подальшим його направленням на
підприємство, на якому є відповідні
вакансії).

Відповідно до ч. 3 ст. 19 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю,
самостійно здійснюють
працевлаштування інвалідів у рахунок
нормативів робочих місць, виходячи з
вимог статті 18 цього Закону.

Статтею 18 Закону України Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»
встановлено обов'язок для підприємств,
установ та організацій, фізичних осіб,
які використовують найману працю,
виділяти та створювати робочі місця
для працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Колегія суддів звертає увагу на те, що з
аналізу вищевикладених норм
вбачається, що обов'язок підприємства
зі створення робочих місць для
інвалідів не супроводжується його
обов'язком займатися пошуком інвалідів
для працевлаштування. Відповідач
вимоги закону щодо створення робочих
місць для інвалідів виконав та прийняв
всі можливі заходи щодо їх
працевлаштування. В той же час органом
працевлаштування будь-які заходи щодо
працевлаштування інвалідів на робочі
місця відповідача не приймались.

Фактів відмови відповідача у
працевлаштуванні направлених на
вакантні посади інвалідів судом не
встановлено. Крім цього, законом
передбачена відповідальність
роботодавця тільки за нестворення
робочих місць для інвалідів,
невиконання заходів для їх
працевлаштування, відмову в
працевлаштуванні направлених на
вакантні посади інвалідів.

На підставі наведеного суд першої
інстанції прийшов до правильного
висновку про відмову в задоволенні
позовних вимог, оскільки Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Інженерний центр «Промгазапарат»
здійснило усі передбачені чинним на
момент виникнення спору
законодавством заходи, спрямовані на
працевлаштування інвалідів на своєму
підприємстві, що підтверджується
відповідними доказами, а тому на нього
не може бути покладена
відповідальність, передбачена статтею
20 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні».

Таким чином, колегія суддів дійшла до
висновку про те, що судом першої
інстанції було вірно встановлено
фактичні обставини справи, правильно
застосовано норми матеріального та
процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції, тому
підстав для задоволення апеляційної
скарги та скасування постанови суду не
вбачається.

Відповідно до статті 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Приймаючи до уваги те, що судом
першої інстанції правильно
встановлені обставини справи, судове
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
висновки суду доводами апелянта не
спростовані, колегія суддів дійшла
висновку про відсутність правових
підстав для задоволення апеляційної
скарги.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 195, 196, 198, 200,
205, 206, 254 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Київського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів -
залишити без задоволення, а постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 8 жовтня 2013
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
в порядку та строки, передбачені ст. 212
КАС України.

Головуючий суддя:
Троян Н.М.

Судді:
Бужак Н.П.,

Твердохліб В.А.

.

Головуючий суддя
Троян Н.М.

Судді:
Бужак Н.П.

Твердохліб В.А.