Справа № 807/4192/13-а
Суддя: Маєцька Н.Д.
Дата ухвалення: 2014-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

10 лютого 2014 рокум. Ужгород№ 807/4192/13-а

Закарпатський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Маєцька Н.Д.

при секретарі Сологуб Д.Я.,

за участю:

представник позивача: ОСОБА_1 ,

представник відповідача: Гайович В.М. ,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовною заявою Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 до Державної
податкової інспекції в Іршавському
районі Головного управління
Міндоходів у Закарпатській області
про визнання протиправними податкових
повідомлень-рішень , -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до ч.3 ст. 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
10 лютого 2014 року було проголошено
вступну та резолютивну частини
постанови. Повний текст постанови
виготовлено та підписано 13 лютого 2014
року.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3
звернувся до Закарпатського окружного
адміністративного суду з позовом до
Державної податкової інспекції в
Іршавському районі Головного
управління Міндоходів у Закарпатській
області , яким просить визнати
протиправними та скасувати податкове
повідомлення-рішення № від 20.11.2013
р., яким зменшено суму бюджетного
відшкодування по податку на додану
вартість у розмірі 1 130 737 грн. та
донараховано штрафні санкції у розмірі
565 368,50 грн. та податкове
повідомлення-рішення № від 20.11.2013
р., яким збільшено суму грошового
зобовязання по податку на додану
вартість у розмірі 66 295 грн. за основним
платежем та 33 147,50 грн. за штрафними
санкціями.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
Державною податковою інспекцією в
Іршавському районі Головного
управління Міндоходів у Закарпатській
області проведено документальну
позапланову виїзну перевірку
правомірності нарахування позивачем
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість на розрахунковий
рахунок з серпня 2011р. по жовтень 2012р., за
результатами якої було складено Акт №
363/1700/НОМЕР_3 від 20.11.2013 року. Перевіркою
встановлено порушення, а саме:
завищення позивачем заявленої суми
бюджетного відшкодування по ПДВ на
загальну суму 1 130 737 грн. (в тому числі за
серпень 2011р. в сумі 333 976 грн., за
вересень 2011р. в сумі 41 739 грн., за жовтень
2011р. в сумі 237 243 грн.., за листопад 2011р. в
сумі 65 942 грн., за грудень 2011р. в сумі 64 276
грн., за січень 2012р. в сумі 67 608 грн., за
лютий 2012р. в сумі 65 942 грн., за березень
2012р. в сумі 65 942 грн., за квітень 2012р. в
сумі 45 105 гри., за травень 2012р. в сумі 86 779
гри., за червень 2012р. в сумі 41 739 гри., за
жовтень 2012р. в сумі 14 446 грн.); завищення
податкового кредиту та відповідно
заниження позивачем до сплати у бюджет
ПДВ за грудень 2011р. на суму 66 295 грн.
20.11.2013 року за наслідками проведеної
перевірки прийнято податкові
повідомлення-рішення № , яким
зменшено позивачу суму бюджетного
відшкодування по податку на додану
вартість у розмірі 1 130 737 грн. та
донараховано штрафні санкції у розмірі
565 368, 50 грн.; № , яким збільшено
позивачу суму грошового зобов'язання
по податку на додану вартість у розмірі
66 295 грн. за основним платежем та 33 147, 50
грн. за штрафними санкціями. Вказані
повідомлення-рішення позивач вважає
протиправними та просить суд їх
скасувати.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав в
повному обсязі та просив суд їх
задовольнити.

Відповідач надав суду письмові
заперечення проти позову, де зазначив,
що заперечує проти позовних вимог,
вважає оскаржувані податкові
повідомлення-рішення правомірними з
огляду на наступне. До податкового
кредиту фізичних осіб - суб'єктів
господарювання, зареєстрованих
платниками податку на додану вартість,
можливе включення сум податку на
додану вартість по митних деклараціях
у зв'язку з імпортуванням на митну
територію України основних засобів, за
умови взяття на облік такого майна в
якості основних фондів та використання
таких засобів в оподатковуваних
операціях у межах їх господарської
діяльності та наявності належного
документального оформлення та
підтвердження відповідних витрат та
відображення їх у бухгалтерському та
податковому обліку. Однак, при
проведенні перевірок було встановлено,
що позивачем факт використання
транспортних засобів та напівпричепів
у власній господарській діяльності, не
підтверджується жодним первинним
документом, зокрема: вантажно-митними
деклараціями, звітами про використання
пального, шляхових листів та інших
документів, які б підтверджували
використання в господарській
діяльності. На підставі
вищенаведеного, відповідач просить суд
залишити позовні вимоги без
задоволення.

В судовому засіданні представник
відповідача заперечив проти позовних
вимог з мотивів наведених у письмових
запереченнях, та просив суд відмовити
позивачу в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд приходить
до наступних висновків.

Судом встановлено, що Державною
податковою інспекцією в Іршавському
районі Головного управління
Міндоходів у Закарпатській області
проведено документальну позапланову
виїзну перевірку правомірності
нарахування позивачем бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість на розрахунковий рахунок з
серпня 2011р. по жовтень 2012р., за
результатами якої було складено Акт №
363/1700/НОМЕР_3 від 20.11.2013 року (а.с.13-21).

Перевіркою встановлено порушення, а
саме: завищення позивачем заявленої
суми бюджетного відшкодування по ПДВ
на загальну суму 1 130 737 грн. (в тому числі
за серпень 2011р. в сумі 333 976 грн., за
вересень 2011р. в сумі 41 739 грн., за жовтень
2011р. в сумі 237 243 грн.., за листопад 2011р. в
сумі 65 942 грн., за грудень 2011р. в сумі 64 276
грн., за січень 2012р. в сумі 67 608 грн., за
лютий 2012р. в сумі 65 942 грн., за березень
2012р. в сумі 65 942 грн., за квітень 2012р. в
сумі 45 105 гри., за травень 2012р. в сумі 86 779
гри., за червень 2012р. в сумі 41 739 гри., за
жовтень 2012р. в сумі 14 446 грн.); завищення
податкового кредиту та відповідно
заниження позивачем до сплати у бюджет
ПДВ за грудень 2011р. на суму 66 295 грн.

20.11.2013 року за наслідками проведеної
перевірки прийнято податкові
повідомлення-рішення № , яким
зменшено позивачу суму бюджетного
відшкодування по податку на додану
вартість у розмірі 1 130 737 грн. та
донараховано штрафні санкції у розмірі
565 368, 50 грн.; № , яким збільшено
Позивачу суму грошового зобов'язання
по податку на додану вартість у розмірі
66 295 грн. за основним платежем та 33 147, 50
грн. за штрафними санкціями.

Судом встановлено, що висновки акта
перевірки № 363/1700/НОМЕР_3 від 20.11.2013 року,
є необґрунтованими з огляду на
наступне.

Зі змісту Акту перевірки № 363/1700/НОМЕР_3
від 20.11.2013 року вбачається, що виключною
підставою, якою відповідач
обґрунтовував зменшення позивачу
бюджетного відшкодування та
податкового кредиту є норма ст. 325
Цивільного кодексу України, згідно з
якою суб'єктами права приватної
власності є фізичні та юридичні особи.

Разом із тим, правове регулювання
порядку обчислення і сплати ПДВ за
охоплений перевіркою період
здійснювалося відповідно до
Податкового кодексу України (далі - ПК
України).

У відповідності до абз. «б» пп. 14.1.139 п.
14.1 ст. 14 ПК України встановлено, що
особа для цілей розділу V цього Кодексу
є будь-яка фізична особа - підприємець,
яка: або є платником податків і зборів,
встановлених цим Кодексом, крім
єдиного податку; або є платником
єдиного податку за ставкою у розмірі 3
або 7 відсотків; або є платником єдиного
податку за ставкою у розмірі 5 або 10
відсотків і добровільно переходить у
встановленому цим Кодексом порядку на
сплату єдиного податку за ставкою у
розмірі 3 або 7 відсотків.

Підпунктами 1, 2, 3 п. 180.1 ст. 180 ПК України,
зокрема, встановлено, що для цілей
оподаткування платником податку є: 1)
будь-яка особа, що провадить
господарську діяльність і
реєструється за своїм добровільним
рішенням як платник податку у порядку,
визначеному статтею 183 цього розділу;
2)будь-яка особа, що зареєстрована або
підлягає реєстрації як платник
податку; 3) будь-яка особа, що
ввозить товари на митну територію
України в обсягах, які підлягають
оподаткуванню, та на яку покладається
відповідальність за сплату податків у
разі переміщення товарів через митний
кордон України відповідно до Митного
кодексу України, а також: особа, на яку
покладається дотримання вимог митних
режимів, які передбачають повне або
часткове умовне звільнення від
оподаткування, у разі порушення таких
митних режимів, встановлених митним
законодавством; особа, яка
використовує, у тому числі при ввезенні
товарів на митну територію України,
податкову пільгу не за цільовим
призначенням та/або всупереч умовам чи
цілям її надання згідно із цим
Кодексом, а також будь-які інші особи,
що використовують податкову пільгу,
яку для них не призначено.

Згідно з п. 200.1 ст. 200 ПК України
визначено, що сума податку, що підлягає
сплаті (перерахуванню) до Державного
бюджету України або бюджетному
відшкодуванню, визначається як різниця
між сумою податкового зобов'язання
звітного (податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Відповідно до пп. 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається із сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Отже, позивач у даному випадку є
фізичною особою, яка здійснює
діяльність, віднесену законодавством
до підприємницької, є платником ПДВ у
розумінні пп. 14.1.139 п. 14.1 ст. 14, п. 180.1 ст. 180
ПК України, зареєстрований у
встановленому порядку платником ПДВ,
тому на нього повною мірою поширюються
норми ПК України, які визначають
порядок визначення податкового
кредиту та бюджетного відшкодування, в
тому числі від здійснення операцій з
імпорту.

При цьому норми податкового
законодавства України не обмежують
право платника податку на податковий
кредит залежно від суб'єктного складу
сторін у правовідносинах за договором
купівлі-продажу (імпорту) транспортних
засобів і визначають однакові права та
обов'язки як для юридичних, так і для
фізичних осіб, платників податку (в
тому числі і фізичних
осіб-підприємців).

Крім того, позивач як фізична особа і як
фізична особа-підприємець є одним і тим
самим суб'єктом цивільних та
податкових правовідносин. Оскільки
позивач не має статусу юридичної особи,
то згідно з постановою КМУ № 1388 від
07.09.1998 року, транспортні засоби мають
реєструватись за позивачем як за
фізичною особою, не залежно від того, чи
займався останній підприємницькою
діяльністю.

Тому, твердження відповідача про те, що
позивач як фізична особа - суб'єкт
господарювання не може мати у
власності транспортні засоби, є хибним
та необґрунтованим.

Позивач є власником транспортних
засобів: напівпричепів бортових марки
KOGEL у кількості 6 штук, відправник
імпортованого товару - HOCHSTAFFL GmbH
(фактурної вартості 229340, 06 грн. (в т.ч.
ПДВ 46097, 35 грн.), 229340, 06 грн. (в т.ч. ПДВ 46097,
35 грн.), 231173,50 грн. (в т.ч. ПДВ 46465,87 грн.),
227119,98 грн. (в т.ч. ПДВ 46518,71 грн.), 219425,22 грн.
(в т.ч. ПДВ 44942,67 грн.) та 219425,22 грн. (в т.ч.
ПДВ 44942,67 грн.) відповідно);
сідельних тягачів марки VOLVO у кількості
2 штуки, відправник імпортованого
товару - VOLVO GROUP BELGIUM N.V. (фактурної
вартості 822039,82 грн. (в т.ч. ПДВ 165009,27 грн.)
та 822039,82 грн. (в т.ч. ПДВ 165009,27 грн.)
відповідно); напівпричепів бортових
марки SCHMITZ, відправник імпортованого
товару -Schmitz Cargobull AG. (фактурної вартості
225490,41 грн. (в т.ч. ПДВ 45298,52 грн.);
сідельного тягача марки VOLVO ,
відправник імпортованого товару - VOLVO
GROUP BELGIUM N.V. (фактурної вартості 822039,82
грн. (в т.ч. ПДВ 165009,27 грн.); напівпричепів
бортових марки KOGEL у кількості 2 штук,
відправник імпортованого товару - Kogel
Trailer GmbH & Co.KG (фактурної вартості 211459,90
грн. (в т.ч. ПДВ 42492,42 грн.) та 211459,90 грн. (в
т.ч. ПДВ 42492,42 грн.) відповідно); колісних
сідельних тягачів для напівпричепів
марки VOLVO у кількості 2 штук, відправник
імпортованого товару - VOLVO GROUP BELGIUM N.V.
(фактурної вартості 860183,18 грн. (в т.ч. ПДВ
172665,84 грн.) та 860183,18 грн. (в т.ч. ПДВ 172665,84
грн.) відповідно); напівпричепів
вантажних колісних марки SCHMITZ,
відправник імпортованого товару - Schmitz
Cargobull AG. (фактурної вартості 242208,51 грн. (в
т.ч. ПДВ 48651,41 грн.) та 242208,51 грн. (в т.ч. ПДВ
48651,41 грн.) відповідно).

Факт придбання позивачем у власність
цих транспортних засобів
підтверджується вантажно-митними
деклараціями № 001989 від 01.06.2011р., № 001990
від 01.06.2011р., № 002523 від 07.07.2011р., № 002551 від
08.07.2011р., № 003313 від 21.09.2011р., № 003314 від
21.09.2011р., № 1721 від 25.06.2012р., № 1717 від
25.06.2012р., № 1722 від 25.06.2012р., № 1716 від
25.06.2012р., № 1715 від 25.06.2012р., № 1714 від
26.06.2012р., № 2839 від 18.10.2012р., № 2840 від
18.10.2012р., № 2845 від 19.10.2012р., № 2844 від
19.10.2012р.

Недоречними є посилання відповідача в
Акті перевірки на те, що за
результатами проведеної камеральної
перевірки податкової звітності
позивача з питань достовірності
нарахування сум бюджетного
відшкодування ПДВ за липень 2011р.
відповідачем було встановлено
завищення заявленої позивачем суми
бюджетного відшкодування ПДВ за липень
2011р. на 33 801 грн. та зменшено від'ємне
значення суми ПДВ за липень 2011р. у
розмірі 165 515 грн., оскільки податкове
повідомлення-рішення № від
16.09.2011р., про зменшення позивачу
бюджетного відшкодування з ПДВ за
основним платежем - 33801 грн. та
штрафними санкціями -8450,25 грн., та
податкове повідомлення-рішення №
від 16.09.2011р., про зменшення
позивачу розміру від'ємного значення
суми ПДВ за основним платежем -165 515 грн.
та штрафними санкціями 41378,75 грн.,
визнані протиправними, що
підтверджується ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 20.03.2013 року у справі № 9104/49595/12.

Безпідставними є також посилання
відповідача на зменшення позивачу:
від'ємного значення суми ПДВ за червень
2011р. у розмірі 250048 грн., оскільки
податкове повідомлення-рішення №
від 16.09.2011р., про зменшення
позивачу розміру від'ємного значення
суми ПДВ за основним платежем - 250 048 грн.
та штрафними санкціями 1 грн., визнано
протиправним, що підтверджується
ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 31.10.2012 року
у справі № 77260/12/9104; від'ємного значення
суми ПДВ за серпень 2011р. у розмірі 343808
грн., податкове повідомлення-рішення №
від 04.10.2011р., про зменшення
позивачу розміру від'ємного значення
суми ПДВ за основним платежем - 343808 грн.
та штрафними санкціями 171904 грн.,
визнано протиправним, що
підтверджується ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 06.09.2012 року у справі № 68233/12/9104;
від'ємного значення суми ПДВ за
вересень 2011р. у розмірі 437533 грн.,
податкове повідомлення-рішення №
від 16.11.2011р., про зменшення
позивачу розміру від'ємного значення
суми ПДВ за основним платежем - 437533 грн.
та штрафними санкціями 218766,50 грн.,
визнано протиправним, що
підтверджується ухвалою ВАСУ від 15.06.2012
року у справі № К/9991/37803/12.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

У відповідності до ч. 1 ст. 319 ЦК України
власник має право використовувати своє
майно для здійснення підприємницької
діяльності, крім випадків,
встановлених законом.

До податкового кредиту фізичних осіб -
суб"єктів господарювання,
зареєстрованих платниками податку на
додану вартість, можливе включення сум
податку на додану варість, нарахованих
(сплачених) у звязку з придбанням
транспортних засобів (тягачів та
напівтягачів), за умови використання
таких засобів в оподатковуваних
операціях у межах їх господарської
діяльності та наявності належним чином
документального оформлення та
підтвердження відповідних витрат та
відображення їх у бухгалтерському та
податковому обліку.

Позивачем надано докази використання
транспортних засобів у господарській
діяльності, зокрема, подорожні листи та
СМР, податкові накладні, платіжні
доручення.

Отже, суд приходить до висновку, що
позивач як фізична особа-підприємець
правомірно включив до податкового
кредиту спірні суми ПДВ із вартості
придбання транспортних засобів,
придбаних ним з метою використання в
господарській діяльності та всі суми
податкового кредиту підтверджені
належним чином оформленими
податковими накладними та вантажними
митними деклараціями.

Натомість, відповідач як суб"єкт
владних повноважень, всупереч вимогам
ст.71 КАС України, не надав суду
достатніх та беззаперечних доказів в
підтвердження правомірності прийнятих
ним рішень.

За наведених обставин, позовні вимоги
підтверджені належними та допустимими
доказами і підлягають до задоволення
повністю.

Керуючись ст.ст. 160, 161, 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 до Державної
податкової інспекції в Іршавському
районі Головного управління
Міндоходів у Закарпатській області
про визнання протиправними податкових
повідомлень-рішень - задовольнити
повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення №
від 20.11.2013 р., яким зменшено суму
бюджетного відшкодування по податку на
додану вартість у розмірі 1 130 737 грн. та
донараховано штрафні санкції у розмірі
565 368,50 грн.

3. Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення №
від 20.11.2013 р., яким збільшено суму
грошового зобовязання по податку на
додану вартість у розмірі 66 295 грн. за
основним платежем та 33 147,50 грн. за
штрафними санкціями.

4. Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.
Постанова може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Закарпатський окружний
адміністративний суд, який ухвалив
постанову. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

СуддяН.Д. Маєцька