Справа № 2а/1770/1582/12
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2014-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

04 лютого 2014 року м. Київ
В/800/415/14

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого:
Штульман І.В., суддів:
Олендера І.Я., Рецебуринського Ю.Й.,
Ситникова О.Ф., Черпака Ю.К., -

перевіривши заяву ОСОБА_6 про перегляд
Верховним Судом України ухвали Вищого
адміністративного суду України від 3
грудня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_6 до Територіального управління
Державної судової адміністрації в
Рівненській області, третя особа -
начальник територіального управління
Державної судової адміністрації
України в Рівненській області
Вдовиченко Віктор Володимирович, про
скасування наказу, поновлення на
посаді та стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2012 року ОСОБА_6 звернувся в суд
з позовом до Територіального
управління Державної судової
адміністрації в Рівненській області,
третя особа - начальник
територіального управління Державної
судової адміністрації України в
Рівненській області Вдовиченка В.В.,
про скасування наказу, поновлення на
посаді та стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 16 серпня 2012
року, залишеною без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 12 жовтня 2012
року, в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_6 відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 3 грудня 2013 року касаційну
скаргу ОСОБА_6 залишено без
задоволення, а рішення судів
попередніх інстанцій - без змін,
виходячи з того, що при звільненні
позивача у зв'язку із скороченням його
посади відповідачем не було допущено
порушень вимог статей 40, 43, 49-2 Кодексу
законів про працю України, оскільки
таке звільнення допускається, якщо
неможливо перевести працівника, за
його згодою, на іншу роботу. Згода
державного службовця на переведення на
іншу посаду у зв'язку зі змінами в
організації виробництва і праці, є
необхідною умовою для такого
переведення і підставою для видачі
наказу про переведення на іншу посаду є
заява державного службовця, оформлена
у відповідності до вимог Постанови
Кабінету Міністрів України від 25
травня 1998 року № 731, а саме: виконана та
підписана власноручно, із зазначенням
дати виконання. Незважаючи на
погоджену ОСОБА_6 пропозицію
переведення на іншу посаду та
неодноразові нагадування зі сторони
працівника кадрового підрозділу та
начальника територіального
управління, заяву про переведення на
іншу посаду позивачем написано не було,
що свідчить про невикористання ним
свого права про залишення на роботі.

У заяві про перегляд Верховним Судом
України ухвали Вищого
адміністративного суду України від 3
грудня 2013 року ОСОБА_6 посилається на
неоднакове застосування Вищим
адміністративним судом України, як
судом касаційної інстанції, одних і тих
самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень.

Зокрема, заявник посилається на ухвалу
Вищого адміністративного суду України
від 12 березня 2013 року у справі
№К/9991/51843/11, якою залишено без змін
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій про часткове задоволення
позовних вимог щодо визнання
протиправним та скасування
розпорядження Черкаського міського
голови від 13 березня 2009 року № 246-р(к),
поновлення позивача на посаді
головного спеціаліста відділу дизайну
міського середовища та реклами
управління планування та архітектури
департаменту архітектури, будівництва
та землеустрою виконавчого комітету
Черкаської міської ради та стягнення з
Департаменту архітектури, будівництва
та землеустрою виконавчого комітету
Черкаської міської ради на користь
позивача середнього заробітку за час
вимушеного прогулу в сумі 14842,14 гривень.
Залишаючи без змін рішення судів
попередніх інстанцій, суд касаційної
інстанції виходив з того, що при
реорганізації управління земельних
ресурсів та землеустрою виконавчого
комітету Черкаської міської ради,
управління містобудування та
архітектури виконавчого комітету
Черкаської міської ради, управління
капітального будівництва виконавчого
комітету Черкаської міської ради,
скорочення чисельності чи штату
працівників не відбулось, і відповідно,
на момент попередження позивача про
звільнення, у новоствореному
Департаменті була вакантна посада
головного спеціаліста відділу дизайну
міського середовища та реклами
управління планування, проте така
посада позивачу запропонована не була.
Разом з тим, Черкаським міським головою
запропоновано позивачеві посаду, яка
не відповідає його кваліфікаційним
навичкам, та в іншій організації, ніж
та, в якій він працював до вивільнення.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 16 квітня 2013 року
(№К/9991/22653/11), на яку заявник
посилається, як на підставу для допуску
справи до провадження Верховного Суду
України, залишено без змін рішення
судів попередніх інстанцій про
часткове задоволення позову про
визнання протиправним і скасування
наказу про звільнення позивача,
поновлення його на посаді та стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу. Суди виходили з того, що
внаслідок проведеної реорганізації
скорочення чисельності працівників не
відбулось і вимоги частини 2 статті 49-2
Кодексу законів про працю України щодо
обов'язку запропонувати позивачеві
іншу вакантну посаду не виконано.

Також, ОСОБА_6 у своїй заяві посилається
на ухвалу Вищого адміністративного
суду України від 10 грудня 2013 року у
справі №К/9991/63879/12, якою залишені без
змін рішення судів попередніх
інстанцій про часткове задоволення
позовних вимог. Поновлюючи позивача на
посаді, суди виходили з того, що
фактичної ліквідації, реорганізації
або перепрофілювання Державної
екологічної інспекції в
Кіровоградській області та скорочення
чисельності працівників не
відбувалося, а посада, яку займав
позивач до проведення ліквідації, і у
зв'язку з якою він звільнений,
скорочена не була.

Крім того, заявник посилається на
ухвалу Вищого адміністративного суду
України від 12 червня 2012 року (К/9991/26946/11),
якою також залишені без змін рішення
судів попередніх інстанцій про
задоволення позову щодо визнання
протиправним наказу про звільнення та
поновлення позивача на посаді. В даному
випадку суди посилалися на те, що з
моменту попередження позивача про
наступне звільнення до дня звільнення
його з посади на Ягодинській митниці
були наявні інші вакантні посади, які
не були запропоновані позивачеві. При
цьому, доказів неможливості перевести
позивача за його згодою на будь-яку
іншу наявну на митниці вакантну посаду,
відповідачем надано не було.

Ухвалами Вищого адміністративного
суду України від 30 травня 2013 року
(К/9991/77913/11) та від 19 лютого 2013 року
(К-5650/10), на які посилається ОСОБА_6 на
підтвердження неоднакового
застосування Вищим адміністративним
судом України, як судом касаційної
інстанції, одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах,
справи по суті не вирішувались, а були
направлені на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Слід зазначити, що направлення
справи на новий розгляд виключає
можливість формулювання судом
касаційної інстанції остаточної
правової позиції у справі, оскільки
застосування норм матеріального права
можливе лише на підставі повного та
всебічного встановлення обставин
справи. Водночас, неповне встановлення
обставин справи виключає можливість
ствердження того факту, що матеріальні
норми були по-різному застосовані саме
в подібних відносинах, оскільки зміст
цих відносин у такому разі не є
остаточно встановленим.

Згідно ст.237 Кодексу
адміністративного судочинства України
заява про перегляд судових рішень в
адміністративних справах може бути
подана виключно з мотивів:

1) неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах;

2) встановлення міжнародною
судовою установою, юрисдикція якої
визнана Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Ухвалення різних за змістом
судових рішень має місце в разі, коли
суд (суди) касаційної інстанції у
розгляді двох чи більше справ за
тотожних предмета спору, підстав
позову та за аналогічних обставин і
однакового матеріально-правового
регулювання спірних правовідносин
дійшов (дійшли) протилежних висновків
щодо заявлених позовних вимог.
Подібними є правовідносини, які мають
тотожний суб'єктний склад, об'єкт та
предмет правового регулювання, а також
умови застосування правових норм
(зокрема, часу, місця, підстав
виникнення, припинення та зміни
відповідних правовідносин).

Дослідивши матеріали заяви
ОСОБА_6, вивчивши ухвалу Вищого
адміністративного суду України від 3
грудня 2013 року, щодо якої подана заява,
та судові рішення, на які посилається
заявник, порівнявши їх, колегія суддів
не вбачає неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах.

За таких обставин, колегія суддів не
знаходить підстав для допуску до
провадження Верховного Суду України
справи за вищезазначеним позовом, - для
перегляду ухвали Вищого
адміністративного суду України від 3
грудня 2013 року.

Керуючись статтями 236-240 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

у х в а л и в :

Відмовити в допуску до провадження
Верховного Суду України справи за
позовом ОСОБА_6 до Територіального
управління Державної судової
адміністрації в Рівненській області,
третя особа - начальник
територіального управління Державної
судової адміністрації України в
Рівненській області Вдовиченко Віктор
Володимирович, про скасування наказу,
поновлення на посаді та стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, - для перегляду ухвали Вищого
адміністративного суду України від 3
грудня 2013 року.

Копію ухвали разом із копією заяви та
доданими до неї матеріалами повернути
особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Штульман І.В.

Судді:
Олендер І.Я.

Рецебуринський Ю.Й.

Ситников О.Ф.

Черпак Ю.К.