Справа № 812/229/14
Суддя: Є.О. Кисельова
Дата ухвалення: 2014-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 лютого 2014 рокуЛуганськСправа № 812/229/14

Луганський окружний адміністративний
суд у складі:

Головуючого судді:
Кисельової Є.О..

при секретарі: Гришиній
О.Ю.

у відсутність представників сторін

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом управління Пенсійного фонду
України в м. Алчевську Луганської
області до фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по
страховим внескам на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, що виникла за період з
01.01.2010 по 31.12.2010, що несплачена станом на
05.12.2013 в сумі 1661,70 грн., -

ВСТАНОВИВ:

15 січня 2014 року управління Пенсійного
фонду України в м. Алчевську Луганської
області звернулося до Луганського
окружного адміністративного суду з
вказаним адміністративним позовом до
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості по страховим
внескам на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування, що
виникла за період з 01.01.2010 по 31.12.2010, що
несплачена станом на 05.12.2013 в сумі 1661,70
грн., в якому послалося на наступне.
21.11.2000 відповідач зареєстрований у
Виконавчому комітеті Алчевської
міської ради Луганської області як
фізична особа-підприємець та
зареєстрований в управлінні
Пенсійного фонду України в м. Алчевську
як платник страхових внесків з 28.11.2000.

В порушення п. 1 ст. 19, п. 2 та п. 6 ст. 20
Закону №1058, п.п. «б» п.п. 4.2.2 п. 4.2 ст.4
Закону України від 21.12.2000 №2181 «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» ФОП
ОСОБА_1 не в повному обсязі сплатив
страхові внески нараховані за період з
01.10.2010 по 31.12.2010, що підтверджується
карткою особового рахунку платника,
наданим звітом страхувальника за 2010
рік 31.03.2011 щодо нарахування внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування в електронній формі.

Відповідно ч.3 ст.106 Закону №1058 та п.8.2
Інструкції №21-1 УПФУ в м. Алчевську
відповідачеві була направлені вимога
про сплату боргу №Ф-322у від 06.06.2011 на
суму 1661,70 грн., що підтверджується
копією повідомлення про вручення
поштового відправлення.

Відповідач суму боргу, що зазначена у
вимозі, не оскаржив у встановленому
законом порядку та у повному обсязі не
сплатив.

Представник позивача у судове
засідання не прибув, про дату, час та
місце слухання справи повідомлений
належним чином, від нього до суду
надійшла заява про розгляд справи у
його відсутність. Також в заяві
додатково повідомив, що відповідач на
обліку, як пенсіонер за віком або
інвалід не перебуває, договорів про
добровільну участь у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування не укладав.
Вимога про сплату боргу на примусове
виконання в ВДВС направлялась та була
відкликана, про що свідчить постанова
про повернення без виконання
виконавчого документа.

Відповідач не з'явився, про дату, час та
місце розгляду справи був повідомлений
належним чином. 31 січня 2014 року поштове
відправлення із ухвалою про відкриття
провадження у справі та судовою
повісткою направлене на адресу
відповідача зазначену у свідоцтві про
державну реєстрацію, повернулося на
адресу суду із позначкою поштового
відділення - «за закінченням терміну
зберігання» (а.с. 16-17).

Відповідно до ч.11 ст.35 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі повернення поштового
відправлення із повісткою, яка не
вручена адресату з незалежних від суду
причин, вважається, що така повістка
вручена належним чином.

З огляду на вищевикладене, суд вважає,
що вжив всі залежні від нього заходи
для повідомлення відповідача належним
чином для реалізації ним права
судового захисту своїх прав та
інтересів.

Правом подати суду заперечення
відповідач не скористався.

З огляду на положення ст.128 КАС України,
суд вважає за можливе адміністративну
справу розглянути за відсутності
представника позивача та відповідача.

Перевіривши матеріали справи,
розглянувши справу в межах заявлених
позовних вимог і наданих сторонами
доказів, оцінивши докази відповідно до
вимог ст.ст.69-72 КАС України, суд прийшов
до наступного.

З 01 січня 2011 року набрав чинності Закон
України від 08 липня 2010 року №2464-VI "Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", яким
запроваджено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування як
консолідований страховий внесок, збір
якого здійснюється до системи
загальнообов'язкового державного
соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, та визначені
правові та організаційні засади
забезпечення збору та обліку єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку.

Згідно з абзацом 5 пункту 7 розділу VIII
"Прикінцеві та перехідні положення"
Закону України від 08 липня 2010 року №
2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" стягнення
заборгованості із сплати страхових
внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі страхових внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
здійснюється фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування відповідно до
законодавства, що діяло на момент
виникнення такої заборгованості або
застосування штрафних санкцій.
Погашення заборгованості з
використанням коштів, що надходять у
рахунок сплати єдиного внеску,
забороняється.

Абзацом 6 пункту 7 розділу VIII
"Прикінцеві та перехідні положення"
Закону України від 08 липня 2010 року
№2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" передбачено, що
на період до повного стягнення
заборгованості із сплати страхових
внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі нарахованих внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
та відповідних штрафних санкцій за
фондами загальнообов'язкового
державного соціального страхування
зберігаються повноваження щодо
контролю за правильністю нарахування,
своєчасністю сплати страхових внесків,
застосування фінансових санкцій, якими
вони були наділені до набрання
чинності цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.58 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" №1058-ІV від 09.07.2003
(далі - Закон №1058) Пенсійний фонд є
органом, який здійснює керівництво та
управління солідарною системою,
провадить збір, акумуляцію та облік
страхових внесків, призначає пенсії та
підготовляє документи для її виплати,
забезпечує своєчасне і в повному
обсязі фінансування та виплату пенсій,
допомоги на поховання, здійснює
контроль за цільовим використанням
коштів Пенсійного фонду, вирішує
питання, пов'язані з веденням обліку
пенсійних активів застрахованих осіб
на накопичувальних пенсійних рахунках,
здійснює адміністративне управління
Накопичувальним фондом та інші
функції, передбачені цим Законом і
статутом Пенсійного фонду.

Відповідно до ст. 1 Закону №1058
страхувальники - роботодавці та інші
особи, які відповідно до цього Закону
сплачують страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування

Частиною 1 статті 5 Закону №1058
передбачено, що цей Закон регулює
відносини, що виникають між суб'єктами
системи загальнообов'язкового
державного пенсійного страхування. Дія
інших нормативно-правових актів може
поширюватися на ці відносини лише у
випадках, передбачених цим Законом, або
в частині, що не суперечить цьому
Закону.

Згідно ч 2 ст.5 Закону №1058 виключно цим
Законом визначаються коло осіб, які
підлягають загальнообов'язковому
державному пенсійному страхуванню та
платники страхових внесків, їх права та
обов'язки.

Частиною 3 ст.18 Закону №1058 передбачено,
що страхові внески є цільовим
загальнообов'язковим платежем, який
справляється на всій території України
в порядку, встановленому цим Законом.

Пунктом 3 ч.1 ст.11 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" визначено, що
загальнообов'язковому державному
пенсійному страхуванню підлягають,
зокрема, фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності, у тому
числі ті, які обрали особливий спосіб
оподаткування (фіксований податок,
єдиний податок, фіксований
сільськогосподарський податок,
придбали спеціальний торговий патент),
та члени сімей зазначених фізичних
осіб, які беруть участь у провадженні
ними підприємницької діяльності.

До членів сімей фізичних осіб -
суб'єктів підприємницької діяльності,
які беруть участь у провадженні ними
підприємницької діяльності, належать:
дружина (чоловік), батьки, діти та інші
утриманці, які досягли 15 років, не
перебувають у трудових або
цивільно-правових відносинах з такою
фізичною особою - суб'єктом
підприємницької діяльності, але разом
з ним здійснюють підприємницьку
діяльність і отримують частину доходу
від заняття цією діяльністю.

З 17 липня 2010 року - з дня набрання
чинності Законом України "Про внесення
змін до Законів України "Про Державний
бюджет України на 2010 рік" та "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" від 08 липня 2010 року № 2461-VI
порядок обчислення страхових внесків
змінився і їх сплата вже не повинна
була відбуватися з фіксованого
розміру.

До введення в дію Закону України від
08.07.2010 №2461 "Про внесення змін до Законів
України "Про Державний бюджет України
на 2010 рік" та "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" доплата
до мінімального страхового внеску
здійснювалася за бажанням фізичної
особи-платника спрощеної системи
оподаткування. Починаючи з липня 2010
року Законом України "Про внесення змін
до Законів України "Про Державний
бюджет України на 2010 рік" та "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" від 08.07.2010 №2461 встановлено
обов'язкову сплату
підприємцями-фізичними особами на
спрощеній системі оподаткування
страхових внесків до Пенсійного фонду
в порядку, визначеному Законом України
№1058.

З урахуванням внесених змін, які
набрали чинності, згідно п.2 ч.1 ст.7
Закону №1058 загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування
здійснюється за принципами:
обов'язковості страхування осіб, які
працюють на умовах трудового договору
(контракту) та інших підставах,
передбачених законодавством, а також
осіб, які забезпечують себе роботою
самостійно, фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності.

У відповідності до п.5 ч.1 ст.14 Закону
№1058 страхувальниками відповідно до
цього Закону є застраховані особи,
зазначені в пунктах 3 і 4 статті 11 та
частині першій статті 12 цього Закону.
Згідно ч. 1 ст. 15 Закону №1058 платниками
страхових внесків до солідарної
системи є страхувальники, зазначені в
статті 14 цього Закону, і застраховані
особи, зазначені в частині першій
статті 12 цього Закону.

Частиною 3 ст. 15 Закону №1058 передбачено,
що страхувальники набувають статусу
платників страхових внесків до
Пенсійного фонду з дня взяття їх на
облік територіальним органом
Пенсійного фонду.

Пунктом 6 ч. 2 ст. 17 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" передбачено, що
страхувальник зобов'язаний
нараховувати, обчислювати і сплачувати
в установлені строки та в повному
обсязі страхові внески.

Частиною 6 ст. 20 вказаного Закону, яка
регулює питання обчислення та сплати
страхових внесків, визначено, що
страхувальники зобов'язані сплачувати
страхові внески, нараховані за
відповідний базовий звітний період, не
пізніше ніж через 20 календарних днів із
дня закінчення цього періоду.

Законом України "Про внесення змін до
Законів України "Про Державний бюджет
України на 2010 рік" та "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" від 08 липня 2010 року № 2461-VI
підпункт 4 пункту 8 розділу XV
"Прикінцеві положення" Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" викладено в
такій редакції:

"Фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності, які обрали
особливий спосіб оподаткування
(фіксований податок, єдиний податок), та
члени сімей зазначених осіб, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності, на період
дії законодавчих актів з питань
особливого способу оподаткування
сплачують страхові внески в порядку,
визначеному цим Законом.

Сума страхового внеску встановлюється
зазначеними особами самостійно для
себе та членів їх сімей, які беруть
участь у провадженні такими особами
підприємницької діяльності та не
перебувають з ними у трудових
відносинах. При цьому сума страхового
внеску з урахуванням частини
фіксованого або єдиного податку, що
перерахована до Пенсійного фонду
України, повинна становити не менше
мінімального розміру страхового
внеску за кожну особу та не більше
розміру страхового внеску, обчисленого
від максимальної величини фактичних
витрат на оплату праці найманих
працівників, грошового забезпечення
військовослужбовців, осіб рядового і
начальницького складу,
оподатковуваного доходу (прибутку),
загального оподатковуваного доходу, з
якої сплачуються страхові внески".

Відповідно до ч.12 ст.20 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування"страхові внески
підлягають сплаті незалежно від
фінансового стану платника страхових
внесків. У разі наявності в платника
страхових внесків одночасно із
зобов'язаннями із сплати страхових
внесків зобов'язань із сплати податків,
інших обов'язкових платежів,
передбачених законом, або зобов'язань
перед іншими кредиторами зобов'язання
із сплати страхових внесків
виконуються в першу чергу і мають
пріоритет перед усіма іншими
зобов'язаннями, крім зобов'язань щодо
виплати заробітної плати (доходу).
Закон набрав чинності 17 липня 2010 року і
діяв до 01 січня 2011 року - дня набрання
чинності Законом України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування".

Відповідно до ст.106 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" суми страхових внесків
своєчасно не нараховані та/або не
сплачені страхувальниками у строки,
визначені статтею 20 цього Закону, в
тому числі обчислені територіальними
органами Пенсійного фонду у випадках,
передбачених частиною третьою статті 20
цього Закону, вважаються простроченою
заборгованістю із сплати страхових
внесків (далі - недоїмка) і стягуються з
нарахуванням пені та застосуванням
фінансових санкцій.

Територіальні органи Пенсійного фонду
за формою і у строки, визначені
правлінням Пенсійного фонду,
надсилають страхувальникам, які мають
недоїмку, вимогу про її сплату.

Протягом десяти робочих днів із дня
одержання вимоги про сплату недоїмки
страхувальник зобов'язаний сплатити
суми недоїмки та суми фінансових
санкцій.

Страхувальник у разі незгоди з
розрахунком суми недоїмки, зазначеної
у вимозі про сплату недоїмки, узгоджує
її з органами Пенсійного фонду в
порядку, встановленому правлінням
Пенсійного фонду, а в разі неузгодження
вимоги із органами Пенсійного фонду
має право на оскарження вимоги в
судовому порядку.

У разі якщо страхувальник, який одержав
вимогу територіального органу
Пенсійного фонду про сплату недоїмки і
протягом десяти робочих днів після її
отримання не сплатив зазначену у
вимозі суму недоїмки разом з
застосованою до нього фінансовою
санкцією, включеної до вимоги, або не
узгодив вимогу з відповідним органом
Пенсійного фонду, або не оскаржив
вимогу в судовому порядку, а також у
разі якщо страхувальник узгодив
вимогу, але не сплатив узгоджену суму
недоїмки протягом десяти робочих днів
після отримання узгодженої вимоги,
відповідний орган Пенсійного фонду
звертається в установленому законом
порядку і подає вимогу про сплату
недоїмки до відповідного підрозділу
державної виконавчої служби. У
зазначених випадках орган Пенсійного
фонду також має право звернутися до
суду чи господарського суду з позовом
про стягнення недоїмки.

Строк давності щодо стягнення
недоїмки, пені та штрафів не
застосовується.

Судом встановлено, підтверджується
матеріалами справи, що відповідач -
фізична особа - підприємець ОСОБА_1,
ідентифікаційний код НОМЕР_1,
зареєстрований в якості фізичної
особи-підприємця виконавчим комітетом
Алчевської міської ради Луганської
області 21.11.2000 та як платник страхових
внесків взятий на облік УПФУ в м.
Алчевську Луганської області (а.с.4-5).
Відповідач є платником страхових
внесків (страхувальником) на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування відповідно до статей 14, 15
Закону України від 09 липня 2003 року
№1058-IV «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» (в
редакції, що діяла на час виникнення
спірних правовідносин).

Під час розгляду справи судом
встановлено, що згідно звіту від 31
березня 2011 року про суми нарахованого
доходу застрахованих осіб та суми
нарахованих внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до органів Пенсійного
фонду України за 2010 рік, що також
підтверджується даними картки
особового рахунку
громадянина-підприємця, фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 нараховано
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування у розмірі 1846,80 грн., з яких
фактично сплачено 185,10 грн. (а.с. 7-8).

Нарахована сума внесків відповідачем в
установлені законом терміни повністю
не сплачена, внаслідок чого за
відповідачем утворилась прострочена
заборгованість по сплаті страхових
внесків за 2010 рік у розмірі 1661,70 грн.
(а.с. 7).

Відповідно до вимог ч.3 ст.106 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування"
позивачем рекомендованою
кореспонденцією відповідачу була
надіслана вимога про сплату боргу від
06.06.2011 №Ф-922у на суму 1661,70 грн. (а.с.9).

Зазначену вимогу відповідач отримав
особисто 28.08.2011, що підтверджується
його особистим підписом на поштовому
повідомленні про вручення поштового
відправлення (а.с.10).

Протягом десяти робочих днів із дня
одержання вимоги про сплату недоїмки
відповідач суму недоїмки не сплатив,
вимогу про сплату недоїмки з
управлінням Пенсійного фонду України в
м. Алчевську Луганської області не
узгодив та у судовому порядку її не
оскаржив.

Вищезазначену вимогу було направлено
позивачем на примусове виконання до
відділу державної виконавчої служби
Алчевського міського управління
юстиції та відповідно до постанови про
повернення виконавчого документа
стягувачеві від 04.02.2014 вимогу про
сплату боргу №Ф-922у видану 06.06.2011
повернуто стягувачу без виконання за
його заявою.

Враховуючи те, що відповідач у
добровільному порядку заборгованість
із сплати страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування не сплатив, позовні вимоги
управління Пенсійного фонду України в
м. Алчевську Луганської області
визнаються судом обґрунтованими,
доведеними і такими, що підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Питання по судових витратах не
вирішується, оскільки позивач
звільнений від їх сплати у
встановленому порядку, а ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
не передбачено їх стягнення у даних
випадках.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 2, 9, 71, 87, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, ст.ст.14, 17, 20, 106 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", п.7 "Прикінцевих
та перехідних положень" Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов управління
Пенсійного фонду України в м. Алчевську
Луганської області до фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості по страховим внескам на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, що виникла за період з
01.01.2010 по 31.12.2010, що несплачена станом на
05.12.2013 в сумі 1661,70 грн., - задовольнити
повністю.

Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1,
місце проживання: АДРЕСА_1) на користь
управління Пенсійного фонду України в
м. Алчевську Луганської області
(місцезнаходження: 94204, Луганська
область, м. Алчевськ, вул.
Ленінградська, 43, р/р 7 у ЛОУ
Ощадбанку України, МФО 304665, ід. код 31792347)
заборгованість по страховим внескам на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, що виникла за період з
01.10.2010 по 31.12.2010 в сумі 1661,70 грн. (одна
тисяча шістсот шістдесят одна гривня 70
копійок).

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Донецького
апеляційного адміністративного суду.
Апеляційна скарга подається до
Донецького апеляційного
адміністративного суду через
Луганський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого статтею 186 КАС
України, якщо таку скаргу не було
подано.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено
та підписано 11 лютого 2014 року.

Суддя
Є.О. Кисельова