Справа № К/9991/50913/11-С
Суддя: Юрченко В.В.
Дата ухвалення: 2014-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" лютого 2014 р. м. Київ
К/9991/50913/11

колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого-судді: Юрченка В.В.,

суддів: Амєліна С.Є., Кобилянського М.Г.,

розглянувши в порядку касаційного
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до управління праці та
соціального захисту населення
Овруцької районної державної
адміністрації Житомирської області
про визнання дій неправомірними та
стягнення коштів за касаційною скаргою
ОСОБА_1 на постанову апеляційного суду
Житомирської області від 5 липня 2011
року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2009 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з вказаним позовом.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим,
що він має статус потерпілого
внаслідок Чорнобильської катастрофи
категорії 2 (учасник ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС), проживає в АДРЕСА_1, яке віднесено
до зони гарантованого добровільного
відселення. Позивач має право на
виплати, встановлені статтями 37, 39, 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи». Проте всупереч вимогам
зазначеного Закону, який визначає
розмір цих виплат, виходячи з розміру
мінімальної заробітної плати,
соціальні виплати позивач отримував у
твердих сумах, визначених постановою
Кабінету Міністрів України «Про
компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 26 липня 1996 року №836.
Просив стягнути з управління праці та
соціального захисту населення
Овруцької районної державної
адміністрації Житомирської області
недоплачені кошти доплати до пенсії як
непрацюючому пенсіонеру в розмірі 8556
грн, щомісячної грошової допомоги у
зв'язку з обмеженням споживання
продуктів харчування місцевого
виробництва та особистого підсобного
господарства в розмірі 1743,20 грн та
щорічної допомоги на оздоровлення в
розмірі 2000 грн, передбачених Законом
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
за період з 1 травня 2008 року по 31 грудня
2008 року.

Постановою Овруцького районного суду
Житомирської області від 19 травня
2009 року позов ОСОБА_1 було задоволено
частково. Визнано неправомірними дії
управління праці та соціального
захисту населення Овруцької районної
державної адміністрації Житомирської
області щодо проведення виплат,
встановлених законом України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», не в
кратному відношенні до мінімальної
заробітної плати, а згідно постанови
Кабінету Міністрів України від 26
липня 1996 року №836. Стягнуто з
управління праці та соціального
захисту населення Овруцької районної
державної адміністрації Житомирської
області на користь ОСОБА_1 допомогу у
зв'язку з обмеженням споживання
продуктів харчування, передбачену
статтею 37 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», в сумі 1711,20 грн та доплату
до пенсії непрацюючим пенсіонерам,
передбачену статтею 39 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», в сумі 8556
грн за період з 1 травня 2008 року по 31
грудня 2008 року. В задоволенні
решти позовних вимог відмовлено за
безпідставністю.

Постановою апеляційного суду
Житомирської області від 5 липня 2011
року апеляційну скаргу управління
праці та соціального захисту населення
Овруцької районної державної
адміністрації Житомирської області
було задоволено частково. Постанову
Овруцького районного суду
Житомирської області від 19 травня 2009
року в частині стягнення коштів.
Ухвалено в цій частині нову постанову,
якою зобов'язано управління праці та
соціального захисту населення
Овруцької районної державної
адміністрації Житомирської області
здійснити нарахування та забезпечити
виплату ОСОБА_1 грошової допомоги у
зв'язку з обмеженням споживання
продуктів харчування місцевого
виробництва та особистого підсобного
господарства відповідно до статті 37
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» за період з 22 травня 2008
року по 31 грудня 2008 року. В задоволенні
позову ОСОБА_1 до управління праці та
соціального захисту населення
Овруцької районної державної
адміністрації Житомирської області в
частині стягнення коштів за статтею 39
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» відмовлено за
безпідставністю. В решті постанову
Овруцького районного суду
Житомирської області від 19 травня 2009
року залишено без змін.

Вказуючи на допущені, на думку ОСОБА_1,
судом апеляційної інстанції порушення
норм чинного процесуального та
матеріального законодавства, що
призвело до постановлення
неправильного судового рішення,
позивач просить скасувати
постановлене судове рішення суду
апеляційної інстанції та залишити в
силі судове рішення суду першої
інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
при розгляді справи по суті
встановлено, що ОСОБА_1 є непрацюючим
пенсіонером, має статус потерпілого
внаслідок Чорнобильської катастрофи
категорії 2 та постійно проживає в
АДРЕСА_1, яке віднесено до зони
гарантованого добровільного
відселення. Компенсаційні виплати
позивач отримував відповідно до
постанови Кабінету Міністрів України
«Про компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 26 липня 1996 року
№ 836.

Абзацом третім частини першої та
частиною третьою статті 37 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ (у редакції
з 9 липня 2007 року) визначено, що
громадянам, які проживають у зоні
гарантованого добровільного
відселення, виплачується щомісячна
грошова допомога у зв'язку з обмеженням
споживання продуктів харчування
місцевого виробництва та особистого
підсобного господарства - 40 процентів
від мінімальної заробітної плати. Ця
допомога виплачується щомісячно за
місцем роботи, пенсіонерам - органами,
які виплачують пенсію, непрацюючим
громадянам - місцевими державними
адміністраціями або виконавчими
органами рад за місцем проживання.

Відповідно до положень абзацу третього
частини першої та частини другої
статті 39 Закону № 796-XII пенсії
непрацюючим пенсіонерам, які
проживають у зоні гарантованого
добровільного відселення,
підвищуються на дві мінімальні
заробітні плати.

Відповідно до вимог статті 63 Закону №
796-XII фінансування витрат, пов'язаних з
реалізацією цього Закону, здійснюється
за рахунок державного бюджету.

Підпунктом 8 пункту 28 розділу ІІ Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» від 28
грудня 2007 року № 107-VI статтю 37 Закону №
796-XII викладено в новій редакції,
відповідно до положень частини першої
та третьої якої громадянам, які
проживають на територіях
радіоактивного забруднення,
виплачується щомісячна грошова
допомога у зв'язку з обмеженням
споживання продуктів харчування
місцевого виробництва та особистого
підсобного господарства в порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України. Ця допомога
виплачується щомісячно органами праці
та соціального захисту населення за
місцем реєстрації.

Підпунктом 9 пункту 28 розділу ІІ Закону
№ 107-VI частини першу та другу статті 39
Закону № 796-XII замінено однією частиною
такого змісту: «Громадянам, які
працюють на територіях радіоактивного
забруднення, провадиться доплата в
порядку та розмірах, встановлених
Кабінетом Міністрів України».

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 положення
пункту 28 розділу ІІ Закону № 107-VI
визнані неконституційними з дня
ухвалення Конституційним Судом
України цього рішення.

Відповідно до частини другої статті 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Вихідними критеріями обрахунку
спірних сум виплат є мінімальна
заробітна плата, розмір якої
визначається законами України про
державний бюджет на відповідний рік.

Виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над
підзаконними нормативними актами при
вирішенні даного спору, застосуванню
підлягають саме статті 37, 39 Закону №
796-ХІІ та законодавство щодо розміру
мінімальної заробітної плати за
відповідні роки, а не постанова
Кабінету Міністрів України «Про
компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 26 липня 1996 року № 836,
положення якої істотно звужують обсяг
встановлених законом прав громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи.

Пунктом 4 Порядку використання коштів
державного бюджету для виконання
програм, пов'язаних із соціальним
захистом громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 20 вересня 2005
року № 936 (далі - Порядок) встановлено,
що виплата компенсацій та допомоги
певних видів, передбачених Законом,
проводиться центрами по нарахуванню і
виплаті соціальних допомог,
управліннями праці та соціального
захисту населення районних (міських)
держадміністрацій, виконкомів міських,
районних у містах рад за місцем
реєстрації громадян працюючим і
непрацюючим громадянам та пенсіонерам,
зокрема пенсіонерам та особам
офіцерського складу, прапорщикам і
мічманам, військовослужбовцям
надстрокової служби та військової
служби за контрактом, особам
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ, Державної
кримінально-виконавчої служби та інших
структур, громадянам, що займаються
підприємницькою діяльністю без
утворення юридичної особи, громадянам,
які працюють у громадян, що займаються
підприємницькою діяльністю без
утворення юридичної особи, а саме:

- щомісячна грошова допомога -
громадянам, які проживають на
території зон радіоактивного
забруднення, у зв'язку з обмеженням
споживання продуктів харчування
місцевого виробництва та особистого
підсобного господарства відповідно до
частини першої статті 37 Закону,
постанови Кабінету Міністрів України
від 26 липня 1996 року № 836 «Про
компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»;

- доплата особам за роботу (службу) на
території зон радіоактивного
забруднення відповідно до статей 39, 40
Закону, пункту 2 постанови Кабінету
Міністрів України від 26 липня 1996 року
№ 836.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи
частково рішення суду першої інстанції
та відмовляючи у задоволенні позову до
управління праці та соціального
захисту населення Овруцької районної
державної адміністрації Житомирської
області в частині стягнення коштів за
статтею 39 Закону № 796-XII, обґрунтовано
виходив з того, що положення пункту 4
Порядку відносно виплат, передбачених
статтею 39 Закону № 796-ХІІ стосуються
виплат особам з числа працюючих,
позивач є непрацюючим пенсіонером,
перебуває на обліку в управлінні
Пенсійного фонду України в Овруцькому
районі Житомирської області, якому на
централізованому рівні з фонду
державного бюджету України
перераховуються кошти для відповідних
доплат до пенсій непрацюючим
пенсіонерам. Управління праці та
соціального захисту населення
Овруцької районної державної
адміністрації Житомирської області є
неналежним відповідачем по вимогах, що
стосуються доплат до пенсій
непрацюючим пенсіонерам.

Згідно з частинами першою та третьою
статті 52 Кодексу адміністративного
судочинства України суд першої
інстанції, встановивши, що з
адміністративним позовом звернулася
не та особа, якій належить право вимоги,
або не до тієї особи, яка повинна
відповідати за адміністративним
позовом, може за згодою позивача
допустити заміну первинного позивача
або відповідача належним позивачем або
відповідачем, якщо це не потягне за
собою зміни підсудності
адміністративної справи. Якщо позивач
не згоден на заміну відповідача іншою
особою, суд може залучити цю особу як
другого відповідача.

Тобто заміна первинного позивача або
відповідача належним позивачем або
відповідачем та залучення іншої особи
як другого відповідача, якщо позивач не
згоден на таку заміну, є правом, а не
обов'язком суду.

Враховуючи викладене, оскільки
позивачем вимог щодо стягнення
соціальних виплат, передбачених
статтею 39 Закону № 796-XII, до управління
Пенсійного фонду України в Овруцькому
районі Житомирської області не
заявлялося, судом першої інстанції
управління Пенсійного фонду України в
Овруцькому районі Житомирської
області належним відповідачем не
визнавалось та у якості другого
відповідача не залучалось, а суд
апеляційної інстанції такими
повноваженнями не наділений, то
законних підстав для задоволення
позову в цій частині немає.

Зазначені позовні вимоги можуть бути
вирішені шляхом пред'явлення позивачем
до адміністративного суду позову до
управління Пенсійного фонду України в
Овруцькому районі Житомирської
області.

За правилами статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд розглядає адміністративні справи
не інакше як за позовною заявою,
поданою відповідно до цього Кодексу, і
не може виходити за межі позовних
вимог. Кожна особа, яка звернулася за
судовим захистом, розпоряджається
своїми вимогами на свій розсуд, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень статті 159
Кодексу адміністративного судочинства
України судове рішення повинно бути
законним та обґрунтованим. Законним є
рішення, ухвалене судом відповідно до
норм матеріального права при
дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Ухвалене у справі рішення суду першої
інстанції зазначеним вимогам не
відповідає.

У позовній заяві позивач зазначав,
зокрема, що йому було виплачено
допомогу на оздоровлення, передбачену
статтею 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», лише в розмірі 100 грн, та
просив стягнути з управління праці та
соціального захисту населення
Овруцької районної державної
адміністрації Житомирської області
недоплачені кошти допомоги на
оздоровлення в розмірі 2000 грн за період
з 1 травня 2008 року по 31 грудня 2008
року.

Суд першої інстанції, відмовляючи у
задоволенні позову, у мотивувальній
частині судового рішення ніяким чином
не обґрунтував свій висновок про
відмову у задоволенні зазначеної
позовної вимоги, не перевірив
зазначених позивачем обставин, не
встановив дату фактичної виплати
позивачу допомоги на оздоровлення за
2008 рік.

Апеляційний суд зазначених помилок не
виправив.

Відповідно до вимог частини першої
статті 220 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За правилами статті 229 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції має право
скасувати судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій та ухвалити
нове рішення, якщо обставини справи
встановлені повно і правильно, але суди
першої та апеляційної інстанцій
порушили норми матеріального чи
процесуального права, що призвело до
ухвалення незаконного судового
рішення.

За правилами частини другої статті 227
Кодексу адміністративного судочинства
України підставою для скасування
судових рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Оскільки зазначені порушення, допущені
судами першої та апеляційної
інстанцій, унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи, а суд
касаційної інстанції позбавлений
процесуальних можливостей для їх
усунення, справа підлягає направленню
на новий судовий розгляд.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 227, 229, 230,
232 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Постанову Овруцького районного суду
Житомирської області від 19 травня
2009 року та постанову апеляційного суду
Житомирської області від 5 липня
2011 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до управління праці та
соціального захисту населення
Овруцької районної державної
адміністрації Житомирської області
про визнання дій неправомірними та
стягнення коштів задовольнити
частково.

Зобов'язати управління праці та
соціального захисту населення
Овруцької районної державної
адміністрації Житомирської області
виплатити ОСОБА_1 щомісячну грошову
допомогу у зв'язку з обмеженням
споживання продуктів харчування
місцевого виробництва та особистого
підсобного господарства у розмірі,
встановленому абзацом третім частини
першої статті 37 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 28
лютого 1991 року № 796-ХІІ, за період з 22
травня 2008 року по 31 грудня 2008 року з
урахуванням сум фактично проведених
виплат.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
управління праці та соціального
захисту населення Овруцької районної
державної адміністрації Житомирської
області про визнання дій
неправомірними та стягнення коштів,
передбачених статтею 39 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 28
лютого 1991 року № 796-ХІІ,
відмовити.

Справу в частині позовної вимоги щодо
стягнення з управління праці та
соціального захисту населення
Овруцької районної державної
адміністрації Житомирської області на
користь ОСОБА_1 недоплаченої суми
щорічної допомоги на оздоровлення за
2008 рік, передбаченої статтею 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ, направити
на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Юрченко В.В.

Судді
Амєлін С.Є.

Кобилянський М.Г.