Справа № 814/1598/13-а
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2014-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2014 р. Справа № 814/1598/13-а

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції:
Марич Є. В. Колегія суддів
Одеського апеляційного
адміністративного суду

у складі:

головуючого - Лук'янчук О.В.

суддів - Зуєвої Л.Є.,

- Шевчук О.А.

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Одесі
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Державної податкової
інспекції у Центральному районі м.
Миколаєва Головного управління
Міндоходів у Миколаївській області на
постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 01 липня 2013
року у справі за адміністративним
позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 до Державної податкової
інспекції у Центральному районі м.
Миколаєва Головного управління
Міндоходів у Миколаївській області
про визнання протиправним та
скасування податкового повідомлення -
рішення,-

В С Т А Н О В И Л А :

05.04.2013 року фізична особа-підприємець
ОСОБА_2, звернувся до суду з позовом
до Державної податкової інспекції у
Центральному районі м. Миколаєва
Миколаївської області Державної
податкової служби про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення - рішення
від 28.03.2013 № .

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 01 липня 2013
року позов задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Центральному районі м. Миколаєва
Миколаївської області Державної
податкової служби від 28.03.2013 № .

Зобов'язано Головне управління
Державної казначейської служби
України у Миколаївській області
стягнути на користь фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 судові
витрати із Державного бюджету України
в сумі 1327, 80 грн шляхом їх безспірного
списання з рахунку Державної
податкової інспекції у Центральному
районі м. Миколаєва Миколаївської
області Державної податкової служби.

В апеляційній скарзі Державної
податкової інспекції у Центральному
районі м. Миколаєва Головного
управління Міндоходів у Миколаївській
області ставиться питання про
скасування судового рішення в зв'язку з
тим, що воно постановлено з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, оскільки судом першої інстанції
не було досліджено обставини справи, що
мають значення для справи, наслідком
чого стало постановлення
необґрунтованого та неправомірного
рішення суду.

В судове засідання апеляційної
інстанції сторони не прибули, були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового засідання.

Враховуючи неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, колегія суддів на
підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними в справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість судового
рішення в межах позовних вимог і
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції
встановив, що позивач зареєстрований
фізичною особою - підприємцем
виконавчим комітетом Миколаївської
міської ради та перебуває на
податковому обліку в органах ДПІ і є
платником ПДВ (свідоцтво НОМЕР_3 від
01.06.2006 року).

З 26.02.2013 по 05.03.2013 старшим державним
податковими ревізором-інспектором
проведено документальну позапланову
виїзну перевірку фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 з питання
достовірності нарахування
від'ємного значення різниці між сумою
податкового зобов'язання та сумою
податкового кредиту за грудень 2012
року та достовірності нарахування
суми, що підлягає бюджетному
відшкодуванню у зменшення
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість наступних звітних
(податкових) періодів.

Під час перевірки було встановлено
порушення позивачем п. 198.1, п. 198.3
ст.198 Податкового кодексу України в
результаті чого завищено податковий
кредит у грудні в сумі 132780 грн та
порушення п. 198.1, п. 198.3 ст.198, п. 200.4
ст. 200 Податкового кодексу України в
результаті чого завищено від'ємне
значення різниці між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту за грудень 2012 року на суму 132780
грн.

За результатами
перевірки складено Акт від 12.03.2013 №
250/17-208/НОМЕР_2.

На підставі даних, отриманих за
наслідками перевірки, було винесено
податкове повідомлення-рішення від
28.03.2013 № про зменшення розміру
від'ємного значення суми податку на
додану вартість 132 780 грн.

Задовольняючи адміністративний позов,
суд першої інстанції виходив з того, що
податковий орган безпідставно дійшов
висновку про відсутність у позивача
права на бюджетне відшкодування
податку на додану вартість.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 198 ПК України - право
на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу
(п.198.1 ст. 198).

Згідно з пункту 198.3 зазначеної вище
статті Кодексу, податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно з п. 198.6 ст. 198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Згідно з п. 200.1 ст. 200 ПК сума податку, що
підлягає сплаті (перерахуванню) до
Державного бюджету України або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Відповідно до ст. 200.4 ст. 200
Податкового Кодексу України, якщо в
наступному податковому періоді сума,
розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, має від'ємне значення, то: а)
бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх податкових періодах
постачальникам таких товарів/послуг
або до Державного бюджету України, а в
разі отримання від нерезидента послуг
на митній території України сумі
податкового зобов'язання, включеного
до податкової декларації за попередній
період за отримані від нерезидента
послуги отримувачем товарів/послуг; б)
залишок від'ємного значення попередніх
податкових періодів після бюджетного
відшкодування включається до складу
сум, що відносяться до податкового
кредиту наступного податкового
періоду.

Як вбачається із матеріалів справи, на
виконання умов імпортного контракту
від 07.05.2012р. №НJ12507 позивач отримав від
NINGВО НАІJING РLАSТІК МАСНSNERY СО LТD машини
інжекційно-ливарні, форми для лиття
пластмас під тиском (не для штампування
дисків для лазерних систем зчитування),
автозавантажувачі пневматичні для
сипких матеріалів, сушарки з
електричним нагріванням, дробарки.

Інспектором Митної служби України була
оформлена митна декларації
№504060000/2012/007317 від 28.12.2012, для оформлення
позивачем були надані всі необхідні
документи - свідоцтво про державну
реєстрацію суб'єкта під
підприємницької діяльності-фізичної
особи, облікову картку суб'єкта
зовнішньоекономічної діяльності,
контракт від 07.05.2012р. №НЛ2507 між
позивачем та NINGВО НАІJING РLАSТІК МАСНSNERY
СО LТD.

При оформленні вантажу в Україні
позивачем сплачено всі податки, у тому
числі і податок на додану вартість, які
були пов'язані з ввезенням та
оформленням імпорту в Україні, про що
зроблені відповідні відмітки про
сплату податків та зборів у
відповідній вантажно - митній
декларації. Зокрема, загальна фактурна
вартість визначена в сумі 83000,00 дол.США
(курс 7,993грн. за 1 дол.), ПДВ, сплачений
митним органам, визначено в сумі
132779,72грн.

25 грудня 2012 року з розрахункового
рахунку позивача платіжним дорученням
№311 було сплачено Миколаївській
митниці грошові кошти у сумі 135000,00 грн.
за послуги митниці згідно контракту
№НЛ2507, в тому числі 132779,72 грн. суму
податку на додану вартість.

З огляду на зазначене, позивачем
повністю підтверджено право на
віднесення до податкового кредиту, сум
податку на додану вартість, сплаченого
у ціні товару - придбаного обладнання:
машини інжекційно-ливарні, форми для
лиття пластмас під тиском (не для
штампування дисків для лазерних систем
зчитування), автозавантажувачі
пневматичні для сипких матеріалів,
сушарки з електричним нагріванням,
дробарки.

Щодо доводів податкового органу, що до
складу податкового кредиту суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи-підприємця можливе включення сум
податку на додану вартість з придбання
обладнання (основні засоби),
зареєстрованого лише на такого
суб'єкта господарювання, а не на
фізичну особу, колегія суддів зазначає
наступне.

Згідно зі ст. 51 Цивільного кодексу
України до підприємницької діяльності
фізичних осіб застосовуються
нормативно-правові акти, що регулюють
підприємницьку діяльність юридичних
осіб, якщо інше не встановлено законом
або не випливає із суті відносин.

Відповідно до статті 325 Цивільного
кодексу України суб'єктами права
приватної власності є фізичні та
юридичні особи. Фізичні та юридичні
особи можуть бути власниками
будь-якого майна, за винятком окремих
видів майна, які відповідно до закону
не можуть їм належати.

Частиною першою статті 52 Цивільного
кодексу України визначено, що фізична
особа-підприємець відповідає за
зобов'язаннями пов'язаними з
підприємницькою діяльністю, усім своїм
майном, крім майна, на яке згідно із
законом не може бути звернено
стягнення.

За таких обставин, чинне законодавство
не передбачає відокремлення майна, яке
використовується фізичною
особою-підприємцем для здійснення
підприємницької діяльності, від усього
належного такій фізичній особі майна.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
дійшов висновку, що позивач має право
на включення до складу податкового
кредиту за грудень 2012 року суми податку
на додану вартість у розмірі 132779,72 грн.,
сплаченого під час придбання
обладнання, а тому судом першої
інстанції правомірно скасовано
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення.

Враховуючи все вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
порушень матеріального і
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, відповідно,
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 197, ст. 198, ст. 200, п.1
ч.1 ст. 205, ст. 206, ч.5 ст. 254 КАС України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Центральному
районі м. Миколаєва Головного
управління Міндоходів у Миколаївській
області залишити без задоволення,
постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 01 липня 2013
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які брали
участь у справі, та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий:

Суддя:

Суддя: