Справа № 2а-4757/09/2670
Суддя: Соколова О.А.
Дата ухвалення: 2014-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1 П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
справа № 2а-4757/09/2670
приміщення суду за адресою: м. Київ, вул.
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі колегії суддів:
головуючого судді Соколової О.А.,
суддів Вєкуа Н.Г.,
розглянувши в порядку письмового
провадження заяву ОСОБА_2 про перегляд
судового рішення за нововиявленими
обставинами ухвали Окружного
адміністративного суду міста Києва від
11.03.2011 року по справі № 2а-4757/09/2610
за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4,
до Президента України,
Кабінету Міністрів України
про визнання неправомірними
та скасування деяких положень
Постанови №45
від 13.02.2009 року та Указу №1234, -
ОСОБА_2 (далі - заявник) 02.09.2013 року
звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва із
заявою про перегляд за нововиявленими
обставинами ухвалу Окружного
адміністративного суду м. Києва від
11.03.2011 року по адміністративній справі
№2а-4757/09/2670, в якій просив суд скасувати
ухвалу Окружного адміністративного
суду міста Києва від 11.03.2011 року по
справі №2а-4757/09/2670 та прийняти нову
постанову, якою задовольнити його
позовні вимоги в повному обсязі, а саме,
з урахуванням заяви про зміну позовних
вимог (т.9 а.с.23-29) визнати протиправним
перевищення повноважень Кабінетом
Міністрів України та порушення норм ч.6
ст.92, ст.116 Конституції України при
ухвалені постанови Кабінету Міністрів
України № 45 від 13.02.2008 року, визнати
нечинним п.1 постанови Кабінету
Міністрів України № 45 від 13.02.2008 року,
яким затверджено Порядок проведення
перерахунку пенсій, призначених
відповідно до Закону України «Про
пенсійне забезпечення осіб звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб» та скасувати Порядок проведення
перерахунку пенсій, призначених
відповідно до Закону України «Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб» як такий, що суперечить ст.22, п.6
ст.92, п.1 ст.116 Конституції України, ст.1-1,
63 Закону України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб» та визнати наявність або
відсутність компетенції (повноважень)
у Кабінету Міністрів України щодо
встановлення розміру пенсійного
забезпечення особам, які мають на нього
право на підставі Закону України «Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб» шляхом внесення в постанови
Кабінету Міністрів України норми, які
передбачають перерахунок розміру
пенсійного забезпечення особам, яким
призначено пенсію на підставі Закону
України «Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб» і дані норми
відсутні у вказаному Законі.
Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 21.01.2014 року
провадження у справі № 2а-4757/09/2670 в
частині позовних вимог ОСОБА_8 закрито,
у зв'язку із смертю останнього.
В заяві ОСОБА_2 зазначив, що підставою
для перегляду за нововиявленими
обставинами вказаної ухвали суду є те,
що постановою Вищого
адміністративного суду України від
03.07.2012 року скасовано постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 27.10.2009 року № 2а-2004/09/2670 на яку
посилався суд в ухвалі від 11.03.2011 року
по справі №2а-4757/09/2670 як підстава для
залишення його адміністративного
позову без розгляду. На момент
прийняття ухвали Окружним
адміністративним судом м. Києва 11.03.2011
року по справі №2а-4757/09/2670 заявнику не
було відомо і не могло бути відомо про
існування постанови Вищого
адміністративного суду України від
03.07.2012 року, так як дана постанова була
прийнята пізніше і на думку ОСОБА_2 є
істотною для справи обставиною, яка не
була відома на час прийняття ухвали
Заявник-позивач ОСОБА_2, позивачі
ОСОБА_6 та ОСОБА_4 в судове засідання не
з'явилися, про час, дату і місце
судового розгляду повідомлялися
належним чином. Надали до суду
клопотання про розгляд справи без їх
Позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_7 у судовому
засіданні надали пояснення аналогічні
викладеним у позовній заяві та просили
суд задовольнити позовні вимоги у
Представник відповідача-1 у судове
засідання не з'явився, про час, дату і
місце судового розгляду повідомлявся
належним чином. Заяв про відкладення
розгляду справи або про розгляд справи
за його відсутності суду не надавав.
Представник відповідача-2 проти
задоволення заяви заперечував та надав
до матеріалів справи письмові
заперечення, зазначивши, що вона є
необґрунтованою та задоволенню не
підлягає, оскільки визначення розміру
пенсії, її призначення, перерахунок та
виплата, в тому числі особам, які мають
право на неї відповідно до цього Закону
здійснюється територіальними органами
Пенсійного фонду України. Кабінет
Міністрів України має повноваження
визначати умови грошового
забезпечення відповідної категорії
осіб та затверджувати розміри
посадових окладів, додаткових видів
грошового забезпечення, які
враховуються при обчисленні пенсії, що
прямо визначено положеннями статті 43
Закону. Крім того, зазначив
представник відповідача-2,
законодавець уповноважив Кабінет
Міністрів України визначати порядок
проведення перерахунку пенсій,
призначених відповідно до Закону, на
виконання чого Кабінетом Міністрів
України була прийнята оскаржувана
Постанова. На думку представника
відповідача-2, скасування судом
касаційної інстанції рішення судів
нижчих інстанцій по справі № 2а-2004/09/2670
у даному випадку не є підставою для
перегляду ухвали Окружного
адміністративного суду міста Києва від
11.03.2011 року. Представник відповідача-2
наголошує, що подана до суду заява
позивача про перегляд ухвали Окружного
адміністративного суду міста Києва від
11.03.2011 року з урахуванням заяви про
зміну позовних вимог по суті є
пред'явленням нової позовної заяви
того самого позивача до суду з
пропуском встановленого КАС України
строку звернення до адміністративного
суду.

У судовому засіданні, представник
відповідача-2 просив суд, заяву ОСОБА_2
про перегляд ухвали Окружного
адміністративного суду міста Києва від
11.03.2011 року за нововиявленими
обставинами залишити без задоволення.

За таких обставин суд вважає за можливе
розглянути справу за відсутності,
заявника ОСОБА_2, позивачів ОСОБА_6 та
ОСОБА_4 та представника відповідача-1 на
підставі наявних у справі доказів.

Керуючись ч.6 ст.128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи в судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином
повідомленні про дату, час і місце
судового розгляду, суд має право
розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи зазначене, суд у судовому
засіданні 17.12.2013 року ухвалив
розглядати справу у порядку письмового
провадження.

Таким чином, суд керуючись ч.6 ст.71
Кодексу адміністративного судочинства
України вирішує справу на підставі
наявних в ній доказів.

Відповідно до вимог ст.246 Кодексу
адміністративного судочинства
України, особи, які брали участь у
справі, а також особи, які не брали
участі у справі, якщо суд вирішив
питання про їхні права, свободи,
інтереси чи обов'язки, мають право
подати заяву про перегляд судового
рішення суду будь-якої інстанції, яке
набрало законної сили, за
нововиявленими обставинами.

Згідно зі ст.247 Кодексу
адміністративного судочинства
України, заяву про перегляд судового
рішення за нововиявленими обставинами
може бути подано протягом одного
місяця після того, як особа, яка
звертається до суду, дізналася або
могла дізнатися про ці обставини. При
цьому заява про перегляд судового
рішення за нововиявленими обставинами
з підстави, передбаченої пунктом 1
частини другої статті 245 цього Кодексу,
може бути подана не пізніше ніж через
три роки з дня набрання судовим
рішенням законної сили. У разі якщо
така заява подана до адміністративного
суду після закінчення цього строку,
адміністративний суд відмовляє у
відкритті провадження за
нововиявленими обставинами, незалежно
від поважності причини пропуску цього
строку.

Судом встановлено, що ухвалою
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 11.03.2011 року у справі №
2а-4757/09/2670 адміністративний позов
ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 залишено без розгляду.

Заявник - ОСОБА_2 звернувся до суду із
заявою про перегляд за нововиявленими
обставинами ухвалу Окружного
адміністративного суду м. Києва від
11.03.2011 року по адміністративній справі
№2а-4757/09/2670, в якій просив суд скасувати
ухвалу Окружного адміністративного
суду міста Києва від 11.03.2011 року по
справі №2а-4757/09/2670 щодо позовних вимог
лише до відповідача-2 - Кабінету
Міністрів України. Позовні вимоги до
відповідача-1 - Президента України
ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 11.03.2011 року
залишені без розгляду за підстав
пропуску строку звернення до суду з
цими вимогами.

Відповідно до ч.1 ст.245 Кодексу
адміністративного судочинства
України, постанова або ухвала суду, що
набрала законної сили, може бути
переглянута у зв'язку з нововиявленими
обставинами.

Пунктом 1 частини 2 статті 245 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що підставами для
перегляду судового рішення за
нововиявленими обставинами є істотні
для справи обставини, що не були і не
могли бути відомі особі, яка
звертається із заявою, на час розгляду
справи.

Судом з'ясовано, що під час винесення
ухвали від 11.03.2011 року по справі
№2а-4757/09/2670 судом, щодо позовної вимоги
ОСОБА_2, було встановлено, що постановою
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 27.10.2009 року № 2а-2004/09/2670
визнано незаконними частини 4, 5 п. 5
Постанови Кабінету Міністрів України
№45 від 13.02.2008 року «Про затвердження
Порядку проведення перерахунку пенсій,
призначених відповідно до Закону
України «Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб», та внесення змін
до постанови Кабінету Міністрів
України від 17 липня 1992 року №393» (далі -
Постанова). Така постанова набула
законної сили 28.09.2010 року.

Отже, постановою Вищого
адміністративного суду України від
03.07.2012 року скасовано постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 27.10.2009 року № 2а-2004/09/2670 на яку
посилався суд в ухвалі від 11.03.2011 року
по справі №2а-4757/09/2670 як підстава для
залишення його адміністративного
позову без розгляду.

Щодо дотримання заявником ОСОБА_2
строків звернення до суду з цією
заявою, суд бере до уваги, що він
отримав постанову Вищого
адміністративного суду України від
03.07.2012 року 23.08.2013 року, що підтверджено
копіями конверту та листа Окружного
адміністративного суду міста Києва,
таким чином, с заявою позивач звернувся
в межах строків передбачених статтею 245
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Вирішуючи спір по суті суд виходив з
наступного.

Згідно з частиною 3 статті 43 Закону
України «Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб» (далі - Закон)
визначено, що пенсії особам
офіцерського складу, прапорщикам і
мічманам, військовослужбовцям
надстрокової служби та іншим особам,
які мають право на пенсію за цим
Законом, обчислюються з розміру
грошового забезпечення, враховуючи
відповідні оклади за посадою,
військовим (спеціальним) званням,
процентну надбавку за вислугу років,
щомісячні додаткові види грошового
забезпечення (надбавки, доплати,
підвищення) та премії в розмірах,
установлених законодавством, з якого
було сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а до 1 січня 2011
року - страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, у порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України.

Згідно з другим реченням частини 1
статті 43 Закону середньомісячний
заробіток (грошове забезпечення) для
обчислення пенсій особам, які мають
право на неї за цим Законом,
визначається в порядку, встановленому
Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Порядок визначення заробітної плати
(доходу), а відтак і грошового
забезпечення для обчислення розміру
пенсії, встановлений статтею 40 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», у
частині другій якої наведена
відповідна формула.

Водночас, відповідно до статті 10 Закону
призначення і виплата пенсій особам,
зазначеним у статті 1І Закону, тобто
особам, які мають право на пенсію за цим
Законом, здійснюються органами
Пенсійного фонду України.

Згідно з абзацом п'ятим підпункту 5
пункту 4 Положення про Пенсійний фонд
України, затвердженого Указом
Президента України від 06.04.2011 року №
384/2011 Пенсійний фонд України
організовує, координує та контролює
роботу головних управлінь Пенсійного
фонду України в Автономній Республіці
Крим, областях, містах Києві та
Севастополі, управлінь у районах,
містах, районах у містах, а також
управлінь у містах та районах (далі -
територіальні органи), зокрема, щодо
призначення (перерахунку) і виплатою
пенсій.

З наведеного вбачається, що визначення
розміру пенсії, її призначення,
перерахунок та виплата, в тому числі
особам, які мають право на неї
відповідно до цього Закону
здійснюється територіальними органами
Пенсійного фонду України. Отже, Кабінет
Міністрів України має повноваження
визначати умови грошового
забезпечення відповідної категорії
осіб та затверджувати розміри
посадових окладів, додаткових видів
грошового забезпечення, які
враховуються при обчисленні пенсії, що
прямо визначено положеннями статті 43
Закону.

Водночас, наведене підтверджується
постановою Кабінету Міністрів України
від 07.11.2007 року № 1294 «Про упорядкування
структури та умов грошового
забезпечення військовослужбовців,
осіб рядового і начальницького складу
та деяких інших осіб», якою затверджено
схеми посадових окладів та додаткових
видів грошового забезпечення
зазначеної категорії осіб.

Відповідно до пункту 13 зазначеної
постанови, вона набирає чинності з дня
втрати чинності Указами Президента
України, що визначають умови грошового
забезпечення військовослужбовців,
осіб рядового і начальницького складу
державних органів, але не раніше ніж
01.01.2008 року.

З матеріалів справи вбачається, що
25.12.2006 року позивач був звільнений з
органів внутрішніх справ.

01.01.2008 набрав чинності Указ Президента
України від 18.12.2007 року
№ 1234/2007 «Про внесення зміни
до Указу Президента України від 14.04.1999
року № 379 та визнання такими, що
втратили чинність, деяких указів
Президента України», зокрема, Указів
Президента України від 04.10.1996 року №
926/96 «Про умови грошового забезпечення
осіб рядового і начальницького складу
та оплати праці працівників органів
внутрішніх справ», від 23.02.2002 року №
173/2002 «Про посилення соціального
захисту військовослужбовців та осіб
рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ» та інших
указів.

За загальновизнаним принципом права
закони та інші нормативно-правові акти
не мають зворотної дії в часі. Цей
принцип закріплений у частині 1 статті
58 Конституції України, згідно з якою
дію нормативно-правового акта в часі
треба розуміти так, що вона починається
з моменту набрання цим актом чинності і
припиняється з втратою ним чинності,
тобто до події, факту застосовується
той закон або інший
нормативно-правовий акт, під час дії
якого вони настали або мали місце.

Відтак, нечинні на час виникнення
спірних правовідносин Укази
Президента України, якими раніше були
затверджені схеми посадових окладів,
окладів за спеціальними званнями,
додаткових видів грошового
забезпечення (доплат, надбавок,
підвищень) відповідної категорії осіб
не могли застосовуватися органом
Пенсійного фонду України, який
здійснює виплату пенсії позивачу, при
здійсненні перерахунку його пенсії.

Саме тому в абзаці сьомому пункту 5
Порядку закладена однозначна вимога,
що додаткові види грошового
забезпечення (надбавки, доплати,
підвищення) та премії, скасовані чи
такі, що не виплачуються на момент
виникнення права на перерахунок пенсії
за відповідною посадою (посадами), крім
зазначених у абзаці шостому цього
пункту, для перерахунку пенсії не
враховуються.

Як зазначив позивач, наведений пункт
Порядку відсутній у Законі, звужує
зміст та обсяг його прав та свобод, а
тому є протиправним. Проте, у частині 3
статті 43 Закону чітко визначено, що
пенсія обчислюється з розміру
грошового забезпечення у тих розмірах,
що установлені законодавством, тобто
сукупності чинних нормативно-правових
актів - законів, постанов, указів,
наказів, інструкцій правотворчих
органів, що регулюють спірні
правовідносини.

Отже, додаткові види грошового
забезпечення (надбавки, доплати,
підвищення) та премії, які
враховувалися при обчисленні пенсії
позивача, були скасовані ще до моменту
прийняття оскаржуваної Постанови.
Відтак, доводи позивача про те, що абзац
сьомий пункту 5 Постанови відсутній у
положеннях Закону є безпідставним та
спростовується наведеним.

Також, не підлягають задоволенню
позовні вимоги щодо визнання
протиправним перевищення повноважень
Кабінетом Міністрів України при
прийнятті оскаржуваної Постанови та
визнання нечинним пункту 1 Постанови з
огляду на таке.

Відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до Закону України від 16.12.2004
року № 2255-IV «Про внесення змін до
деяких законів України з питань
соціального захисту
військовослужбовців» частину 3 статті
63 Закону було викладено у такій
редакції: «Усі призначені за цим
Законом пенсії підлягають перерахунку
у зв'язку зі зміною розміру хоча б
одного з видів грошового забезпечення
відповідних категорій
військовослужбовців, осіб, які мають
право на пенсію за цим Законом, або у
зв'язку із введенням для зазначених
категорій осіб нових щомісячних
додаткових видів грошового
забезпечення (надбавок, доплат,
підвищень) та премій у розмірах,
встановлених законодавством.
Перерахунок пенсій здійснюється на
момент виникнення права на перерахунок
пенсій і провадиться у строки,
встановлені частиною другою статті 51
цього Закону».

В подальшому згідно з Законом України
від 03.04.2007 року № 857-V «Про внесення змін
до деяких законів України щодо
пенсійного забезпечення осіб,
звільнених з військової служби, та
деяких інших осіб», який набув чинності
з дня його опублікування, а саме 08.06.2007
року, друге речення частини 3 статті 63
Закону було викладено у такій редакції:
«Перерахунок пенсій здійснюється на
момент виникнення права на перерахунок
пенсій і провадиться у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України, у строки, передбачені частиною
другою статті 51 цього Закону».

Згідно з частиною 1 статті 51 Закону
України «Про Кабінет Міністрів
України», Кабінет Міністрів України на
основі та на виконання Конституції і
законів України, актів Президента
України видає обов'язкові для
виконання акти - постанови і
розпорядження.

Таким чином, з моменту внесення
наведених змін до частини 3 статті 63
Закону, законодавець уповноважив
Кабінет Міністрів України визначати
порядок проведення перерахунку пенсій,
призначених відповідно до Закону, на
виконання чого Кабінетом Міністрів
України була прийнята оскаржувана
Постанова.

Відтак, вимога позивача про визнання
дій Кабінету Міністрів України при
прийнятті Постанови протиправними, а
Постанову такою, що видана з
перевищенням повноважень є
безпідставною та задоволенню не
підлягає, оскільки Постанова видана на
підставі внесених до частини 3 статті 63
Закону змін та у межах повноважень,
визначених Конституцією та Законами
України «Про Кабінет Міністрів
України» та «Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб».

Щодо позовної вимоги про визнання
нечинним п.1 постанови Кабінету
Міністрів України № 45 від 13.02.2008 року,
яким затверджено Порядок проведення
перерахунку пенсій, призначених
відповідно до Закону України «Про
пенсійне забезпечення осіб звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб» та скасування Порядку проведення
перерахунку пенсій, призначених
відповідно до Закону України «Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб» як такий, що суперечить ст.22, п.6
ст.92, п.1 ст.116 Конституції України, ст.1-1,
63 Закону України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб», суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 3 та 4 статті 116
Конституції України Кабінет Міністрів
України забезпечує проведення
фінансової, цінової, інвестиційної та
податкової політики; політики у сферах
праці й зайнятості населення,
соціального захисту, освіти, науки і
культури, охорони природи, екологічної
безпеки і природокористування;
розробляє і здійснює загальнодержавні
програми економічного,
науково-технічного, соціального і
культурного розвитку України.

Згідно з частиною першою статті 117
Конституції України Кабінет Міністрів
України в межах своєї компетенції
видає постанови і розпорядження, які є
обов'язковими до виконання.

Відповідно до абзацу 1 пункту 2 статті 20
Закону України «Про Кабінет Міністрів
України» Кабінет Міністрів України у
сферах соціальної політики, охорони
здоров'я, освіти, науки, культури,
спорту, туризму, охорони навколишнього
природного середовища та ліквідації
наслідків надзвичайних ситуацій:
забезпечує проведення державної
соціальної політики, вживає заходів
щодо підвищення реальних доходів
населення та забезпечує соціальний
захист громадян.

Статтею 52 Закону України «Про Кабінет
Міністрів України» передбачено, що
Кабінет Міністрів України на основі та
на виконання Конституції і законів
України, актів Президента України
видає обов'язкові для виконання акти -
постанови і розпорядження.

Згідно із частиною 3 статті 63 Закону
України «Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб» усі призначені за
цим Законом пенсії підлягають
перерахунку у зв'язку зі зміною розміру
хоча б одного з видів грошового
забезпечення відповідних категорій
військовослужбовців, осіб, які мають
право на пенсію за цим Законом, або у
зв'язку із введенням для зазначених
категорій осіб нових щомісячних
додаткових видів грошового
забезпечення (надбавок, доплат,
підвищень) та премій у розмірах,
встановлених законодавством.
Перерахунок пенсій здійснюється на
момент виникнення права на перерахунок
пенсій і провадиться у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України, у строки, передбачені частиною
другою статті 51 цього Закону.

Порядок перерахунку пенсій з 01 січня 2008
року регулюється постановою Кабінету
Міністрів України від 13 лютого 2008 року
№45 «Про затвердження Порядку
проведення перерахунку пенсій,
призначених відповідно до Закону
України «Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб» та внесення змін
до постанови Кабінету Міністрів
України від 17 липня 1992 року №393».

Згідно з пунктом 1 цього Порядку,
перерахунок раніше призначених
відповідно до Закону України «Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб» пенсій проводиться у разі
прийняття рішення Кабінетом Міністрів
України про зміну розміру хоча б одного
з видів грошового забезпечення для
відповідних категорій
військовослужбовців, осіб, які мають
право на пенсію за Законом (далі -
особи), або у зв'язку із введенням для
них нових щомісячних додаткових видів
грошового забезпечення (надбавок,
доплат, підвищень) та премій у розмірах,
установлених законодавством.

Пунктом 5 Порядку передбачено, що для
перерахунку пенсій грошове
забезпечення враховується у розмірі,
встановленому за відповідною посадою
(посадами), в межах визначеної
законодавством максимальної величини
бази нарахування єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування з урахуванням
таких його видів, зокрема: щомісячних
надбавок, доплат та підвищень,
конкретні розміри яких за відповідними
посадами (категоріями) установлені
Кабінетом Міністрів України - у
зазначених розмірах на момент
виникнення права на перерахунок
(підпункт 4 пункту 5 Порядку); та інших
щомісячних надбавок, доплат (крім
доплати, розмір якої визначається як
різниця між розміром грошового
забезпечення до і після запровадження
нових умов його виплати), підвищень та
щомісячних премій - у середніх
розмірах, що фактично виплачені за
місяць, у якому виникло право на
перерахунок пенсії за відповідною
посадою (посадами) у тому державному
органі, звідки особа звільнилася на
пенсію (підпункт 5 пункту 5 Порядку).

Виходячи із того, що оскаржувану
постанову Кабінету Міністрів України
видано 13 лютого 2008 року, тобто на
момент, коли надбавки та премії, які
виплачувалися позивачу на час його
служби, були скасовані відповідно до
Указу Президента України від 18 грудня
2007 року №1234/2007, Кабінет Міністрів
України не мав підстав включати їх до
відповідного переліку при обчисленні
пенсій.

Необхідність видання оскаржуваної
постанови пов'язана із тим, що
постановою Кабінету Міністрів України
«Про упорядкування структури та умов
грошового забезпечення
військовослужбовців, осіб рядового і
начальницького складу» від 07.11.2008 року
№1294 з 01.01.2008 року запроваджені нові
умови грошового забезпечення
військовослужбовців, осіб рядового і
начальницького складу, а також нові
підходи до формування фонду
преміювання, які створили нову,
незалежну від попередньої, систему
грошового забезпечення вказаних осіб.

Крім того, в зазначеній постанові не
йде мова про підвищення, як таке, рівня
грошового забезпечення в цілому, а лише
про упорядкування його структури і
умов виплати в межах виділених у
державному бюджеті коштів на оплату
праці (грошового забезпечення).

Статтею 22 Конституції України
встановлено, що при прийнятті нових
законів або внесенні змін до чинних
законів не допускається звуження
змісту та обсягу існуючих прав і
свобод.

Саме тому, другим реченням пункту 4
Порядку передбачено, що, якщо внаслідок
перерахунку розмір пенсії зменшується,
вона виплачується в раніше
встановленому розмірі.

Крім того, відповідно до частини 3
статті 2 КАС України у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, обґрунтовано,
безсторонньо, добросовісно, розсудливо
тощо.

З аналізу норми вказаної статті
вбачається, що всі рішення суб'єкта
владних повноважень мають підзаконний
характер. А тому підставами для
визнання підзаконного нормативного
акта протиправним (незаконним) та
нечинним є невідповідність його
вимогам чинного законодавства,
зокрема, актам вищої юридичної сили та
(або) визначеній законом компетенції
органу, який видав цей акт. Обов'язковою
умовою визнання нормативного акта
протиправним (незаконним) є також
порушення у зв'язку з прийняттям
відповідного акта прав та охоронюваних
законом фізичних та юридичних осіб.

З огляду на вищевикладене можна дійти
висновку, що підстав для визнання
пункту 1 Постанови, яким затверджено
Порядок незаконним та нечинним немає,
оскільки Постанова є законною,
прийнята на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Виходячи з вищезазначеного, суд
приходить до висновку про відсутність
підстав для задоволення позовної
вимоги про визнання недійсним п.1
постанови Кабінету Міністрів України
№ 45 від 13.02.2008 року та скасування
Порядку проведення перерахунку пенсій,
призначених відповідно до Закону
України «Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб».

Таким чином, суд прийшов до висновку, що
обставини, на які посилається заявник в
обґрунтування позовних вимог не є
обґрунтованими і такими що
відповідають чинному законодавству.

Відповідно до приписів ч.1 ст.253 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд може скасувати постанову чи ухвалу
у справі і прийняти нову постанову чи
ухвалу або залишити заяву про перегляд
судового рішення за нововиявленими
обставинами без задоволення.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає,
що позов ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 2-15, 17-18, 33-35, 41-42, 47-51, 56-59,
69-71, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107, 110-111, 121, 122-143, 151-154, 158,
162, 163, 167, 245-254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

постановив:

Ухвалу Окружного адміністративного
суду міста Києва від 11.03.2011 року по
адміністративній справі № 2а-4757/09/2670
про залишення без розгляду позову
ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_2,
ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили
відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України. Ухвала може бути оскаржена до
суду апеляційної інстанції за
правилами, встановленими статтями 185-187
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
О.А. Соколова

Судді
Н.Г. Вєкуа

І.П. Васильченко