Справа № 0670/7706/12
Суддя: Котік Т.С.
Дата ухвалення: 2014-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:Котік Т.С.
ПОСТАНОВА

іменем України

"06" лютого 2014 р.
Справа № 0670/7706/12

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Котік Т.С.

суддів:
Жизневської А.В.

Малахової Н.М.,

при секретарі
Хаюк Т.В. ,

за участю прокурора Рудика В.Р.,

третьої особи ОСОБА_4 та його
представника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Заступника прокурора Житомирської
області на постанову Житомирського
окружного адміністративного суду від
"05" грудня 2013 р. у справі за позовом
Житомирського міжрайонного
природоохоронного прокурора в
інтересах держави в особі
Житомирської обласної державної
адміністрації, Державної інспекції
сільського господарства в
Житомирській області до
Радомишльської районної державної
адміністрації Житомирської області,
третя особа - ОСОБА_4 визнання
протиправним та скасування
розпорядження,- ,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2012 року Житомирський
міжрайонний природоохоронний прокурор
звернувся до суду в інтересах держави в
особі Житомирської обласної державної
адміністрації, Головного управління
Держкомзему у Житомирській області з
адміністративним позовом та просив
визнати протиправним та скасувати
розпорядження голови Радомишльської
районної державної адміністрації
Житомирської області від 26 березня 2010
року №98 "Про продаж земельної ділянки
несільськогосподарського призначення
за межами населених пунктів на
території Кримоцької сільської ради
громадянину України ОСОБА_4"

В обґрунтування вимог зазначав, що
оскаржуване розпорядження прийнято
відповідачем з порушенням норм
Земельного законодавства України,
оскільки розпорядження землями
рекреаційного призначення за межами
населених пунктів належить до
компетенції обласної державної
адміністрації.

Під час розгляду справи, відповідача -
Головне управління Держкомзему у
Житомирській області було замінено на
належного - Державну інспекцію
сільського господарства у
Житомирській області.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 05 грудня 2013
року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі заступник
прокурора Житомирської області,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить постанову суду скасувати та
прийняти нову - про задоволення позову.
Зокрема, апелянт посилається на те, що
судом першої інстанції не надано
оцінки тим обставинам, що відповідач,
при прийнятті оспорюваного
розпорядження, вийшов за межі своїх
повноважень.

Розглянувши справу, перевіривши
законність та обґрунтованість
судового рішення, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню, виходячи
з наступного.

З матеріалів справи убачається, що
розпорядженням голови Радомишльської
районної державної адміністрації № 74
від 21 березня 2006 року надано дозвіл
громадянам ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_9 та
ОСОБА_7 на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки рекреаційного призначення
загальною площею 1,1га, яка розташована
за межами населених пунктів на
території Кримоцької сільської ради
Радомишльського району Житомирської
області у власність вказаним
громадянам для дачного будівництва
(том 1, а.с.102).

Розпорядженням голови Радомишльської
районної державної адміністрації №236
від 23 серпня 2006 року затверджено проект
землеустрою щодо відведення у
власність громадянам ОСОБА_8, ОСОБА_4,
ОСОБА_9 та ОСОБА_7 земельних ділянок, в
тому числі у власність: 0,3532 га (в рівних
частках по 0,0883 га) для дачного
будівництва, земельної ділянки площею
0,0468 га (рівних частках по 0,0117 га) у
спільну власність для дачного
будівництва та відведення в оренду
земельних ділянок площею 0,7000 га (в
рівних частках по 0,1750 га) для
рекреаційного використання із земель
запасу Кримоцької сільської ради
Радомишльського району Житомирської
області (том1, а.с. 55-56).

26 березня 2010 року головою
Радомишльської районної державної
адміністрації прийнято спірне
розпорядження №98 "Про продаж земельної
ділянки несільськогосподарського
призначення за межами населених
пунктів на території Кримоцької
сільської ради громадянину України
ОСОБА_4" ( том 1 а.с. 5,6).

На підставі вказаного розпорядження
28.03.2010року між Державною Україна,
представником якої є, Радомишльська
районна державна адміністрація та
ОСОБА_4 було укладено договір
купівлі-продажу земельної ділянки
розміром 0,1750га за адресою АДРЕСА_2.
Вказаний договір підписано сторонами
та зареєстровано в реєстрі за № 219 ( том
1, а.с.57).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції прийшов до висновку,
що в разі скасування спірного
розпорядження, ОСОБА_4 буде
позбавлений права власності на
вказану земельну ділянку, що
суперечить ст. 1 Першого протоколу
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, який набув
чинності 11 вересня 1997 року та не
узгоджується з практикою
Європейського Суду з прав людини
згідно якої, якщо особа отримала майно
чи майнові права від держави в особі
суб'єктів владних повноважень, при
умові, що одержувач не надавав для
цього фіктивних документів та не
зловживав своїм правом, то подальше
позбавлення особи цього майна на
підставі того, що державний орган
порушив закон, є неприпустимим. Також,
суд першої інстанції вважав, що спірне
розпорядження райдержадміністрації є
таким, що вичерпало свою дію, що
унеможливлює визнання його недійсним
з тих підстав, що не той державний орган
його видав, який мав на це повноваження.

Колегія суддів апеляційного інстанції
не погоджується з вказаним висновком,
виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно з частиною третьою статті 2 КАС
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони, зокрема, на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

За змістом частини 1 статті 19
Земельного кодексу України, землі
України за основним цільовим
призначенням поділяються на такі
категорії: а) землі
сільськогосподарського призначення; б)
землі житлової та громадської
забудови; в) землі природно-заповідного
та іншого природоохоронного
призначення; г) землі оздоровчого
призначення; ґ) землі рекреаційного
призначення; д) землі
історико-культурного призначення; е)
землі лісогосподарського призначення;
є) землі водного фонду; ж) землі
промисловості, транспорту, зв'язку,
енергетики, оборони та іншого
призначення.

Згідно із частинами 1, 2, 3 статті 20
Земельного кодексу України віднесення
земель до тієї чи іншої категорії
здійснюється на підставі рішень
органів державної влади та органів
місцевого самоврядування відповідно
до їх повноважень.

Відповідно до пункту 12 розділу X
Земельного кодексу України (у редакції,
що діяла на час виникнення спірних
правовідносин) до розмежування земель
державної та комунальної власності
повноваження щодо розпорядження
землями (крім земель, переданих у
приватну власність, та земель,
зазначених в абзаці третьому цього
пункту) в межах населених пунктів
здійснюють відповідні сільські,
селищні, міські ради, а за межами
населених пунктів - відповідні органи
виконавчої влади.

Частиною третьою статті 122 Земельного
кодексу України встановлено, що
районні державні адміністрації на їх
території передають земельні ділянки
із земель державної власності у
власність або у користування у межах
сіл, селищ, міст районного значення для
всіх потреб та за межами населених
пунктів для:

а) сільськогосподарського
використання;

б) ведення водного господарства, крім
випадків, передбачених частиною сьомою
цієї статті;

в) будівництва об'єктів, пов'язаних з
обслуговуванням жителів
територіальної громади району (шкіл,
закладів культури, лікарень,
підприємств торгівлі тощо), крім
випадків, визначених частиною сьомою
цієї статті.

Отже, районні державні адміністрації
до розмежування земель державної та
комунальної власності відповідно до
вимог пункту 12 розділу X та частини
третьої статті 122 Земельного кодексу
України мають право розпоряджатися
земельними ділянками, які знаходяться
за межами населених пунктів лише у
випадку, якщо земельна ділянка
передається для
сільськогосподарського використання,
ведення водного господарства,
будівництва об'єктів, пов'язаних з
обслуговуванням жителів
територіальної громади району.

Проте, як убачається з матеріалів
справи, відповідачем передана у
власність земельна ділянка загальною
площею 0,1750 га, яка відповідно до даних
державного земельного кадастру та
державної статистичної звітності
ф.6-зем належала до категорії земель
рекреаційного призначення та
рахувалася як землі державної
власності (а.с. 54 том 1).

Також, з матеріалів справи убачається,
що передана ОСОБА_4 та іншим, у
власність земельна ділянка,
відносилася до земель запасу лісового
фонду Кримоцької сільської ради та
була вилучена зі складу держлісфонду
на підставі розпорядження голови
районної державної адміністрації №246
від 21.11.2005 року. Згідно розпорядження
голови Радомишльської
райдержадміністрації №74 від 21.03.2006
року змінено цільове призначення
даної земельної ділянки із земель
запасу лісового фонду в землі
рекреаційного призначення.

За змістом статті 50 Земельного кодексу
України до земель рекреаційного
призначення належать землі, які
використовуються для організації
відпочинку, туризму та проведення
спортивних заходів.

Статтею 51 Земельного кодексу України
передбачено, що до земель
рекреаційного призначення належать
земельні ділянки зелених зон і зелених
насаджень міст та інших населених
пунктів, навчально-туристських та
екологічних стежок, маркованих трас,
земельні ділянки, зайняті територіями
будинків відпочинку, пансіонатів,
об'єктів фізичної культури і спорту,
туристичних баз, кемпінгів, яхт-клубів,
стаціонарних і наметових
туристично-оздоровчих таборів,
будинків рибалок і мисливців, дитячих
туристичних станцій, дитячих та
спортивних таборів, інших аналогічних
об'єктів, а також земельні ділянки,
надані для дачного будівництва і
спорудження інших об'єктів
стаціонарної рекреації.

Частиною 4 статті 122 Земельного кодексу
України визначено, що обласні державні
адміністрації передають земельні
ділянки на їх території із земель
державної власності у власність або у
користування у межах міст обласного
значення та за межами населених
пунктів для всіх потреб, крім випадків,
визначених частинами третьою, сьомою
цієї статті.

Таким чином, приймаючи оспорюване
розпорядження від 26 березня 2010 року №98
про продаж ОСОБА_4 земельної ділянки
для рекреаційного використання,
відповідач діяв з перевищенням
повноважень, передбачених чинним
законодавством України, що і було ним
визнано при розгляді справи в суді
першої інстанції. Однак, не приймаючи
визнання адміністративного позову
відповідачем, суд першої інстанції
прийшов до помилкового висновку, що
таке визнання позову відповідачем та в
послідуючому задоволення позову,
призведе до позбавлення права
власності третьої особи ОСОБА_4 на
земельну ділянку.

Також, є помилковим висновок суду
першої інстанції щодо застосування в
даному випадку практики Європейського
Суду з прав людини, зокрема, рішення
Європейського суду з прав людини від
24.06.2003 у справі «Стретч проти
Об'єднаного Королівства
Великобританії і Північної Ірландії»,
оскільки предметом позову в
адміністративній справі № 0670/7706/12, є
визнання протиправним і скасування
рішення суб'єкта владних повноважень, а
саме, розпорядження відповідача від
26.03.2010 № 98, а не визнання чи позбавлення
права власності громадян на земельні
ділянки.

Таким чином, зазначене рішення
Європейського Суду з прав людини не
підлягає застосуванню до спірних
правовідносин.

Так само, суд апеляційної інстанції не
погоджується з висновками суду першої
інстанції, що спірне розпорядження
райдержадміністрації є таким, що
вичерпало свою дію, що унеможливлює
визнання його недійсним з тих підстав,
що не той державний орган його видав,
який мав на це повноваження. Оскільки
зазначена правова позиція стосується
лише прав органу місцевого
самоврядування щодо скасовування чи
змінити своїх рішень, яка закріплена у
Рішенні Конституційного Суду України
від 16.04.2009 р. № 7-рп/2009. Зокрема, у Рішенні
зазначено, що ненормативні правові
акти органу місцевого самоврядування
є актами одноразового застосування,
вичерпують свою дію фактом їхнього
виконання, тому вони не можуть бути
скасовані чи змінені органом
місцевого самоврядування після їх
виконання.

Зважаючи на вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що доводи
апеляційної скарги заслуговують на
увагу та підтверджуються зазначеними
вище нормами права і встановленими
обставинами справи.

Відповідно до вимог ст.202 КАС України у
суду апеляційної інстанції наявні усі
підстави для задоволення апеляційної
скарги та скасування оскаржуваного
судового рішення з прийняттям нового,
яким позовні вимоги про визнання
протиправним та скасування
розпорядження голови Радомишльської
районної державної адміністрації від
26.03.2010 року №98 "Про продаж земельної
ділянки несільськогосподарського
призначення за межами населених
пунктів на території Кримоцької
сільської ради громадянину України
ОСОБА_4" підлягають задоволенню.

Суд апеляційної інстанції не приймає
до уваги заперечення представника
третьої особи з приводу того, що
позивачі у справі та прокурор не
довели, що оскаржуваним розпорядженням
були порушені права та інтереси
держави.

Так, за змістом ст.36-1 "Про прокуратуру"
представництво прокуратурою інтересів
громадянина або держави в суді
полягає у здійсненні прокурорами від
імені держави процесуальних та інших
дій, спрямованих на захист у суді
інтересів громадянина або держави у
випадках, передбачених законом.

Підставою представництва в суді
інтересів держави є наявність порушень
або загрози порушень інтересів
держави.

Виходячи з положення частин першої та
другої статті 60 КАС України, у випадках,
встановлених законом, прокурор може
звертатися до адміністративного суду
із адміністративними позовами про
захист прав, свобод та інтересів інших
осіб i брати участь у цих справах.

Прокурор здійснює в суді
представництво інтересів громадянина
або держави в порядку, встановленому
КАС України та іншими законами, i може
здійснювати представництво на
будь-якій стадії адміністративного
процесу.

Відповідно до пункту 2 ст. 121
Конституції України на прокуратуру
України покладається представництво
інтересів громадянина або держави в
суді, у випадках визначених законом.

Інтереси держави можуть збігатися
повністю, частково або не збігатися
зовсім з інтересами державних органів,
державних підприємств та організацій
чи з інтересами господарських
товариств з часткою державної
власності у статному фонді. Проте,
держава може вбачати, свої інтереси не
тільки в їx діяльності, але й в
діяльності приватних підприємств,
товариств.

Із врахування того, що "інтереси
держави" є оціночним поняттям, прокурор
чи його заступник у кожному
конкретному випадку самостійно
визначає з посиланням на
законодавство, на підставі якого
подається позов, в чому саме відбулося
чи може відбутися порушення
матеріальних або інших інтересів
держави, обґрунтовує у позовній заяві
необхідність їx захисту та зазначає
орган, уповноважений державою
здійснювати відповідні функції у
спірних відносинах.

Враховуючи вищезазначене, прокурор
звернувся до суду за захистом
інтересів держави та обґрунтував
необхідність такого звернення у
зв"язку з порушенням суб"єктом владних
повноважень вимог Конституції та
законів України щодо розпорядження
земельними ділянками, які належать
державі.

Також, є безпідставними посилання
третьої особи на те, що даний позов
підлягає залишенню без розгляду,
оскільки прокурором пропущено строки
звернення до суду, визначені ст.99 КАС
України.

Як убачається з матеріалів справи,
позовну заяву Житомирського
міжрайонного природоохоронного
прокурора по даній справі, двічі - 11.07.2012
року та 06.06.2013 року було залишено без
розгляду на підставі ст.100 КАС України.
Проте, зазначені ухвали були скасовані
судом апеляційної інстанції,
відповідно, 25.10.2012 року та 30.07.2013 року, а
тому, за змістом ч.2 ст.255 КАС України,
обставини щодо строків звернення
прокурора з даним позовом, встановлені
судовими рішеннями, які набрали
чинності, а тому не можуть оспорюватися
на даній стадії.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Заступника
прокурора Житомирської області
задовольнити, постанову Житомирського
окружного адміністративного суду від
"05" грудня 2013 р. скасувати та прийняти
нову.

Задовольнити позов Житомирського
міжрайонного природоохоронного
прокурора, який подано в інтересах
держави в особі Житомирської обласної
державної адміністрації, Державної
інспекції сільського господарства в
Житомирській області до
Радомишльської районної державної
адміністрації Житомирської області,
третя особа - ОСОБА_4 про визнання
протиправним та скасування
розпорядження голови Радомишльської
районної державної адміністрації №98
від 26.03.2010 року.

Визнати протиправним та скасувати
розпорядження голови Радомишльської
районної державної адміністрації №98
від 26.03.2010 року.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
складання її в повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
Т.С. Котік

судді:
А.В. Жизневська

Н.М. Малахова

Повний текст cудового рішення
виготовлено "07" лютого 2014 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу Житомирський міжрайонний
природоохоронний прокурор в інтересах
держави в особі пров. 1-й Паровозний,
11а,м.Житомир,10001

3 -позивачу Житомирська обласна
державна адміністрація майдан
С.П.Корольова, 1, м. Житомир, 10014 ,

4 - позивачу Державна інспекція
сільського господарства в
Житомирській області майдан
С.П.Корольова,2,м.Житомир,10014

5- відповідачу Радомишльська районна
державна адміністрація Житомирської
області м-н Соборний ,
12,м.Радомишль,Житомирська область,12200

6 - третя особа ОСОБА_4 АДРЕСА_1,01001

7 - представнику третьої особи
ОСОБА_5АДРЕСА_38 - представнику третьої
особи ОСОБА_6 АДРЕСА_4

9- Заступник прокурора Житомирської
області вул. 1 Травня, 11, м. Житомир, 10008