Справа № 495/266/13- а
Суддя: Шевчук Ю. В.
Дата ухвалення: 2013-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 495/266/13- а
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 листопада 2013 року
м.
Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний
суд Одеської області

у складі головуючого -
одноособово судді Шевчук Ю.В.

при секретарі - Мамончик К.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Білгород-Дністровський
адміністративну справу за позовом
Відкритого акціонерного товариства
«Федеральна пасажирська компанія» до
Білгород-Дністровського прикордонного
загону Державної прикордонної служби
України про скасування постанови від
12.07.2011 року № 21970054,-

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство
«Федеральна пасажирська компанія»
звернулось з адміністративним позовом
до Білгород-Дністровського
прикордонного загону Державної
прикордонної служби України про
скасування постанови від 12.07.2011 року №
21970054, в обґрунтування якого зазначив
наступне.

Позивач не має статусу перевізника в
розумінні Закону України «Про
відповідальність перевізників під час
здійснення міжнародних пасажирських
перевезень», відповідно не може нести
відповідальність за правопорушення,
пов'язане зі здійсненням перевізником
міжнародних пасажирських перевезень.
Крім того, відповідно до статті 38 Угоди
про міжнародне пасажирське сполучення,
стороною якого виступає Україна,
перевізник не має права контролювати
дотримання пасажирами паспортних
правил, встановлених при проїзді
залізничним транспортом в
міжнародному сполученні. На підставі
викладеного позивач просив суд
поновити строк для звернення до суду
для оскарження постанови та скасувати
постанову № 21970054 від 12.07.2011 про
накладення штрафу на перевізника у
зв'язку із здійсненням міжнародних
пасажирських перевезень.

Представник позивача у судове
засідання не з'явився, згідно
клопотання позовні вимоги підтримали
та просили справу розглядати за їх
відсутністю.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про день
слухання справи Були повідомлені
належним чином, згідно заперечень
просили позовну заяву залишити без
розгляду.

Дослідивши матеріали справи,
розглянувши справу на підставі
заявленого позову та з урахуванням
наданих сторонами доказів, суд вважає
позовні вимоги такими, що підлягають
задоволенню з огляду на слідуюче.

В судовому засіданні встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
26 червня 2011 року о 14 годині 45 хвилин,
рейсом № 65, за маршрутом «Москва
(Російська Федерація) - Кишинів
«/(Республіка Молдова) у пункті
пропуску «Кучурган-Новосавицьке», під
час здійснення прикордонного контролю,
без необхідних документів для в'їзду до
Республіки Молдова виявлено
громадянку України ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії НОМЕР_1
виданий 18.11.1999 року Ананіївським РВ
УМВС України в Одеській області, а саме
у даної громадянки був відсутній
закордонний паспорт, який визначений
угодою, між Україною та Республікою
Молдова.

12.07.2011 року відповідачем прийнято
постанову № 21970054 про правопорушення,
пов'язане зі здійсненням перевізником
міжнародних пасажирських перевезень,
якою на ВАТ «Федеральна пасажирська
компанія» (Російська Федерація)
накладено штраф у розмірі 8500,00 грн.

Перевіряючи оскаржуване рішення
відповідача на відповідність
положенням ч.3 ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд зазначає наступне.

Відповідно до Закону України «Про
відповідальність перевізників під час
здійснення міжнародних пасажирських
перевезень» суб'єктом правопорушення в
кожному випадку є перевізник.

Згідно ст. 8 Закону України «Про
транспорт» № 232/94-ВР від 10.11.94 з метою
забезпечення безпеки і надійності
роботи транспорту, обмеження
монополізму та розвитку конкуренції та
створення рівних умов для розвитку
господарської діяльності підприємств
транспорту запроваджується
ліцензування окремих видів
діяльності в галузі транспорту.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України
«Про відповідальність перевізників
під час здійснення міжнародних
пасажирських перевезень» від 10 січня
2002 року № 2920-ІІІ підприємства (їх
об'єднання), установи, організації,
фізичні особи - підприємці, які
здійснюють міжнародні пасажирські
перевезення (далі - перевізники), за
невиконання обов'язку перевірити перед
початком міжнародного пасажирського
перевезення наявність у пасажира
документів, необхідних для в'їзду до
держави прямування, транзиту, що
призвело до перевезення чи спроби
перевезення пасажира через державний
кордон України без необхідних
документів, несуть відповідальність у
вигляді штрафу від п'ятисот до однієї
тисячі неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян за кожного такого
пасажира, але не більше двадцяти тисяч
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян за одне перевезення. Разом з
тим, спірні правовідносини також
врегульовані Угодою про міжнародне
пасажирське сполучення від 01.11.1951 року,
стороною якого є Україна.

Відповідно до вимог статті 9
Конституції України чинні міжнародні
договори, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України, є
частиною національного законодавства
України.

Частиною 2 статті 19 Закону України «Про
міжнародні договори України» від 29
червня 2004 року № 1906-ІУ передбачено,
якщо міжнародним договором України,
який набрав чинності в установленому
порядку, встановлено інші правила, ніж
ті, що передбачені у відповідному акті
законодавства України, то
застосовуються правила міжнародного
договору.

Статтею 38 Угоди про міжнародне
пасажирське сполучення від 01.11.1951 року
передбачено, що пасажир, відправник і
отримувач багажу або товаробагажу
зобов'язані дотримуватися
паспортно-адміністративних (у тому
числі візових), митних та інших правил,
встановлених при проїзді залізничним
транспортом в міжнародному сполученні,
як відносно себе, так і відносно своєї
ручної поклажі, багажу та товаробагажу.
Перевізник не вправі контролювати
дотримання вказаних правил, за
винятком встановлених міжнародними
угодами в галузі залізничного
транспорту, та не несе
відповідальності за невиконання цих
правил пасажиром, відправником та
отримувачем багажу або товаробагажу.

Таким чином, положення Закону України
«Про відповідальність перевізників
під час здійснення міжнародних
пасажирських перевезень» в частині
покладення на перевізника обов'язку
перевірити перед початком
міжнародного пасажирського
перевезення наявність у пасажира
документів, необхідних для в'їзду до
держави прямування, транзиту та,
відповідно, відповідальності за
невиконання такого обов'язку,
суперечить положенням Угоди про
міжнародне пасажирське сполучення.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 8 Закону
України «Про залізничний транспорт»
від 4 липня 1996 року № 273/96-ВР
господарська діяльність щодо надання
послуг з перевезення пасажирів і
вантажів залізничним транспортом
провадиться на підставі ліцензії, яка
видається в порядку, встановленому
законодавством.

Згідно з п. 25 ч. З ст. 9 Закону України
«Про ліцензування певних видів
господарської діяльності» від 1 червня
2000 року N 1775-ІІІ ліцензуванню підлягає,
зокрема, такий вид господарської
діяльності як надання послуг з
перевезення пасажирів, небезпечних
вантажів, багажу річковим, морським,
автомобільним, залізничним
транспортом.

При цьому транспортування рухомого
складу, що належить ВАТ «Федеральна
пасажирська компанія», територією
України здійснює Укрзалізниця на
підставі Договору про правила про
розрахунки в міжнародному
пасажирському та вантажному
залізничному сполученні.

Крім того, відповідно до п.2.5.2 наказу
Державного Комітету України з питань
регуляторної політики та
підприємництва, а також Міністерства
транспорту України за N 85/363 від 08.06.2001
«Про затвердження Ліцензійних умов
провадження господарської діяльності
щодо надання послуг з перевезення
пасажирів, вантажів залізничним
транспортом» під час надання послуг з
перевезення пасажирів та вантажів
залізничним транспортом є
неприпустимим здійснення діяльності
на ринку послуг, пов'язаних з
перевезенням пасажирів та вантажів
залізничним транспортом, без ліцензій.

Таким чином, перевізником на території
України та належним суб'єктом
правопорушення, відповідальність за
яке передбачено ст. 1 Закону України
«Про відповідальність перевізників
під час здійснення міжнародних
пасажирських перевезень» може бути
тільки господарюючий суб'єкт, який має
відповідну ліцензію, яка дає право на
перевезення пасажирів, багажу
залізничним транспортом.

З огляду на вищезазначене, суд зазначає
про відсутність підстав для винесення
постанови про адміністративне
правопорушення пов'язане зі
здійсненням перевізником міжнародних
пасажирських перевезень, оскільки
відсутній обов'язковий елемент
правопорушення - суб'єкт
правопорушення.

Відповідно до вимог статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

В порушення зазначених вимог
відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, не надав належних доказів
правомірності своїх дій щодо прийняття
постанови про правопорушення,
пов'язане зі здійсненням перевізником
міжнародних пасажирських перевезень №
21970054 від 12.07.2011 року.

Згідно ст. 289 КУпАП, скаргу на постанову
по справі про адміністративне
правопорушення може бути подано
протягом десяти днів з дня винесення
постанови. В разі пропуску зазначеного
строку з поважних причин цей строк за
заявою прокурора, особи, щодо якої
винесено постанову, може бути
поновлено органом (посадовою особою),
правомочним розглядати скаргу.

Оскільки позивачем було подано
адміністративний позов 07.11.2011 року до
Одеського окружного адміністративного
суду, яким 16.06.2012 року було винесено
ухвалу про повернення позову
позивачеві та роз'яснено, що з вказаним
позовом позивач може звернутися до
районного місцевого суду як
адміністративного за
місцезнаходженням органу охорони
державного кордону України та позов
був направлений до
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області,
суд вважає, що процесуальний строк на
подачу цього позову позивачем
пропущено з поважних причин, і тому суд
вважає за необхідне його поновити.

Таким чином, вимоги відкритого
акціонерного товариства «Федеральна
пасажирська компанія» про скасування
постанови про правопорушення,
пов'язане зі здійсненням перевізником
міжнародних пасажирських перевезень №
21970054 від 12.07.2011 року є обґрунтованими та
підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

На підставі вищевикладеного та
керуючись статтями 158, 159, 160, 163, 167, 185, 186,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов
Відкритого акціонерного товариства
«Федеральна пасажирська компанія» до
Білгород-Дністровського прикордонного
загону Державної прикордонної служби
України про скасування постанови від
12.07.2011 року № 21970054 - задовольнити.

Поновити Відкритому акціонерному
товариству «Федеральна пасажирська
компанія» строк для звернення до суду
для оскарження постанови
адміністративної комісії виконавчого
комітету Білгород-Дністровської
міської ради Одеської області від
12.07.2011 року.

Постанову № 21970054, винесену 12.07.2011
року першим заступником начальника
Білгород-Дністровського прикордонного
загону Державної прикордонної служби
України - начальником штабу
підполковником Філіпчук Ю.Л., згідно
якої постановлено накласти штраф на
ВАТ «Федеральна пасажирська компанія»,
Московська філія пасажирське вагонне
депо Московська. Київський напрямок»,
Російська федерація, м. Москва у
розмірі 8500,00 гривень - скасувати.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до апеляційного
адміністративного суду Одеської
області через суд першої інстанції
шляхом подання протягом 10 днів з дня
проголошення постанови заяви про
апеляційне оскарження і поданням після
цього протягом 20 днів апеляційної
скарги, з подачею її копії до
апеляційної інстанції або в порядку ч. 5
ст. 186 КАС України.

Суддя: