Справа № 802/32/14-а
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2014-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

06 лютого 2014 р.
Справа № 802/32/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді: Альчука Максима
Петровича,

за участю секретаря судового
засідання:

позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Кирилюка Д.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи

за позовом: ОСОБА_1

до: інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Вінницькій області

про: визнання протиправними та
скасування рішень

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного
адміністративного суду звернулася
ОСОБА_1 з адміністративним позовом до
інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Вінницькій області про визнання
протиправними та скасування рішень.

Позовні вимоги мотивовані
протиправністю дій інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Вінницькій області щодо
прийняття стосовно позивача припису
від 24.12.2013 року про усунення порушень
вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, будівельних
норм, державних стандартів і правил та
припису про зупинення підготовчих та
будівельних робіт, а також постанови №
64 від 26.12.2013 року про накладення штрафу
в сумі 43848 грн. за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності.

В судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримала повністю та просила
суд позов задовольнити, посилаючись на
викладені у позовній заяві обставини.
Окремо зазначила, що на момент
придбання підвального приміщення
будівлі ТВПТ ТОВ "Тепликпобудсервіс"
окремий зруйнований вхід в підвальне
приміщення вже існував, проте не був
зазначений в технічному паспорті, а
тому позивач вважає, що притягнення її
до відповідальності є безпідставним.

Представник відповідача проти позову
заперечував, посилаючись на
правомірність прийнятих рішень, просив
відмовити в задоволенні позову. Окремо
зазначив, що для виготовлення
проектної документації на
реконструкцію окремого зруйнованого
входу в підвальне приміщення основними
складовими є містобудівні умови та
обмеження, які відповідачем отримані
не були. Крім того, в декларації про
початок виконання будівельних робіт
ОСОБА_1 зазначено державний акт на
право постійного користування землею,
який не належить позивачу.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
оцінивши надані докази в їх сукупності,
суд дійшов до висновку про відмову в
задоволенні позову, в зв'язку з
наступним.

Судом встановлено, що 24.12.2013 року
головним державним інспектором
відділу по Східному регіону управління
контролю № 1 за будівництвом об'єктів
та державного ринкового нагляду
інспекції Держархбудконтролю у
Вінницькій області Соколюком В.П.,
проведено перевірку дотримання
позивачем вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, державних
будівельних норм, стандартів і правил
під час виконання будівельних або
підготовчих робіт у підвальному
приміщенні по АДРЕСА_1, яке належить
ОСОБА_1 на праві власності.

Суть виявлених порушень зводиться до
того, що відповідно до технічного
паспорту виготовленого Гайсинським
БТІ, згідно якого позивачу було видане
свідоцтво про право власності на
нерухоме майно розташоване в підвалі
адміністративної будівлі, яка
розташована по АДРЕСА_1 (а.с. 19), не
зазначено одного з входів в підвальне
приміщення ( а саме вхід в підвал № 1,
який згідно проектної документації
рахується як раніше зруйнований). Також
ОСОБА_1 в декларації про початок
виконання будівельних робіт з
реконструкції зруйнованого входу в
підвал № 1 не вказала містобудівні
умови та обмеження, зазначивши, що вони
не вимагаються, а також зазначила
державний акт на право постійного
користування землею серія ВН № 15 від
09.04.1996 року, який її не належить, а
виданий Теплицькому виробничо
побутово-торговельному товариству з
обмеженою діяльністю
"Тепликпобутсервіс".

За результатами перевірки
відповідачем складено припис від 24.12.2013
року про зупинення підготовчих та
будівельних робіт, які не відповідають
законодавству, будівельним нормам,
державним стандартам і правилам,
архітектурним вимогам, затвердженим
проектним рішенням, технічним умовам
та іншим нормативно-правовим актам,
виконуються без повідомлення,
реєстрації декларації про початок їх
виконання або без отримання дозволу на
виконання будівельних робіт, з
терміном виконання до 31.12.2013 року (а.с.
14).

Крім того, 24.12.2013 року відповідачем
складно припис про усунення порушень
вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, будівельних
норм, державних стандартів і правил з
вимогою привести перевіряємий об'єкт у
відповідність до вимог чинного
законодавства у термін до 24.03.2014 року та
протокол про правопорушення у сфері
містобудівної діяльності від 24.12.2013
року (а.с. 12-13, 15).

Також 26.12.2013 року відповідачем винесено
постанову № 64 від 26.12.2013 року про
накладення штрафу за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності, якою
позивача зобов'язано сплатити штраф у
сумі 43848 гривень (а.с.10-11). Не
погоджуючись із вищевказаними
рішеннями інспекції позивач
звернулася до суду, з вимогою визнати
їх протиправними та скасувати.

Визначаючись стосовно позовних вимог
суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 41 Закону України "Про
регулювання містобудівної діяльності"
державний архітектурно-будівельний
контроль - сукупність заходів,
спрямованих на дотримання вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил.

Державний архітектурно-будівельний
контроль здійснюється органами
державного архітектурно-будівельного
контролю в порядку встановленому
Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 Порядку здійснення
державного архітектурно-будівельного
контролю, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів від 23.05.2011 року № 553
визначено, що державний
архітектурно-будівельний контроль
здійснюється зокрема за дотриманням
вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, проектної
документації, будівельних норм,
державних стандартів і правил,
технічних умов, інших нормативних
документів під час виконання
підготовчих і будівельних робіт,
архітектурних, інженерно-технічних і
конструктивних рішень, застосування
будівельної продукції.

Згідно ч. 2 ст. 8 Закону України "Про
регулювання містобудівної діяльності"
планування та забудова земельних
ділянок здійснюється їх власниками чи
користувачами в установленому
законодавством порядку.

Частиною 1 ст. 16 Закону України "Про
регулювання містобудівної діяльності"
визначено, що планування територій на
місцевому рівні здійснюється шляхом
розроблення та затвердження
генеральних планів населених пунктів,
планів зонування територій і детальних
планів території, їх оновлення та
внесення змін до них.

Статтею 26 Закону України "Про
регулювання містобудівної діяльності"
визначено, що забудова територій
здійснюється шляхом розміщення
об'єктів будівництва.

Суб'єкти містобудування зобов'язані
додержуватися містобудівних умов та
обмежень під час проектування і
будівництва об'єктів.

Право на забудову земельної ділянки
реалізується її власником або
користувачем за умови використання
земельної ділянки відповідно до вимог
містобудівної документації.

Проектування та будівництво об'єктів
здійснюється власниками або
користувачами земельних ділянок у
такому порядку:

1) отримання замовником або
проектувальником вихідних даних;

2) розроблення проектної
документації та проведення у
випадках, передбачених статтею 31 цього
Закону, її експертизи;

3) затвердження проектної документації;

4) виконання підготовчих та будівельних
робіт;

5) прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів;

6) реєстрація права власності на об'єкт
містобудування.

Статтею 29 Закону України "Про
регулювання містобудівної діяльності"
визначено, що основними складовими
вихідних даних є зокрема містобудівні
умови та обмеження.

Фізична або юридична особа, яка подала
виконавчому органові сільської,
селищної, міської ради або у разі
розміщення земельної ділянки за межами
населених пунктів - районній державній
адміністрації заяву про намір щодо
забудови земельної ділянки, що
перебуває у власності або
користуванні такої особи, повинна
одержати містобудівні умови та
обмеження для проектування об'єкта
будівництва.

Спеціально уповноважений орган
містобудування та архітектури
визначає відповідність намірів щодо
забудови земельної ділянки вимогам
містобудівної документації на
місцевому рівні.

Пунктом 8 ст. 1 Закону України "Про
регулювання містобудівної діяльності"
дано визначення терміну містобудівні
умови та обмеження забудови земельної
ділянки (далі - містобудівні умови та
обмеження) - документ, що містить
комплекс планувальних та
архітектурних вимог до проектування і
будівництва щодо поверховості та
щільності забудови земельної ділянки,
відступів будинків і споруд від
червоних ліній, меж земельної ділянки,
її благоустрою та озеленення, інші
вимоги до об'єктів будівництва,
встановлені законодавством та
містобудівною документацією.

Розділом 2 п. 2.2. Наказу Мінрегіонбуду
від 07.07.2011 року № 109 "Про затвердження
порядку надання містобудівних умов та
обмежень забудови земельної ділянки,
їх склад і зміст", зареєстрованого в
Мін'юсті 22.07.2011 року визначено, що для
отримання містобудівних умов та
обмежень до заяви замовником
додаються: засвідчена в установленому
порядку копія документа про право
власності (користування) земельною
ділянкою; ситуаційний план (схема) щодо
місцезнаходження земельної ділянки (у
довільній формі); викопіювання з
топографо-геодезичного плану М
1:2000;кадастрова довідка з
містобудівного кадастру (у разі
наявності); черговий кадастровий план
(витяг із земельного кадастру - за умови
відсутності містобудівного кадастру);
фото фіксація земельної ділянки (з
оточенням); містобудівний розрахунок з
техніко-економічними показниками
запланованого об'єкта будівництва.

Пунктом 25 Переліку об'єктів
будівництва для проектування яких
містобудівні умови та обмеження не
надаються, затвердженого наказом
Мінрегіонбуду від 07.07.2011 року № 109
передбачено, що не потрібні
містобудівні умови та обмеження у
випадку реконструкції житлових та
нежитлових приміщень без зміни їх
зовнішньої конфігурації, улаштування
в існуючих житлових будинках,
адміністративно-побутових будівлях
підприємств та громадських будівлях
вбудованих приміщень громадського
призначення.

Вищевказаною нормою законодавства
передбачено, що у випадку
реконструкції нежитлових приміщень
без зміни їх зовнішньої конфігурації,
тобто влаштування входу в підвал в
існуючому вході без добудови нової
вхідної групи, містобудівні умови та
обмеження для забудови земельної
ділянки не потрібні.

Тобто, у випадку наявності у позивача
документів, які б підтверджували на
момент купівлі-продажу факт існування
частково зруйнованого входу в підвал,
містобудівні умови та обмеження для
його реконструкції були б не потрібні.
Проте, як вбачається з виданого
позивачу в 2006 році Гайсинським БТІ
технічного паспорту та свідоцтва про
право власності на нерухоме майно,
частково зруйнованого входу в
підвальне приміщення в них не
зазначено (а.с. 16-23). Крім того, жодних
документів, які б свідчили про
існування такого входу на момент
купівлі - продажу приміщення позивачем
суду не надано.

Таким чином виходячи із
вищевикладеного для виготовлення
проектної документації на
реконструкцію даного приміщення
основними складовими вихідних даних є
містобудівні умови та обмеження.

Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України
"Про регулювання містобудівної
діяльності" проектна документація на
будівництво об'єктів розробляється у
порядку, встановленому центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування державної
політики у сфері містобудування, з
урахуванням вимог містобудівної
документації та вихідних даних і
дотриманням вимог законодавства,
будівельних норм, державних стандартів
і правил та затверджується замовником.

Для забезпечення проектування об'єкта
будівництва замовник повинен надати
генпроектувальнику (проектувальнику)
вихідні дані на проектування, а саме
містобудівні умови та обмеження;
технічні умови; завдання на
проектування, що позивачем здійснено
не було.

Крім того, як вбачається з матеріалів
справи та не заперечувалося в судовому
засіданні позивачем, в декларації про
початок будівельних робіт № ВН 45
від 25.10.2013 року ОСОБА_1 в графі
містобудівні умови та обмеження
забудови земельних ділянок було
зазначено, що вони не вимагаються з
посиланням на п. 4 ст. 34 Закону України
"Про регулювання містобудівної
діяльності" (а.с. 24-25).

Згідно ч. 4 ст. 34 Закону України "Про
регулювання містобудівної діяльності"
реконструкцію, реставрацію або
капітальний ремонт об'єктів
будівництва без зміни зовнішніх
геометричних розмірів їх фундаментів у
плані, а також реконструкцію або
капітальний ремонт автомобільних
доріг, залізничних колій, ліній
електропередачі, зв'язку,
трубопроводів, інших лінійних
комунікацій у межах земель їх
розміщення, а так само нове
будівництво відповідно до
містобудівної документації об'єктів
інженерно-транспортної інфраструктури
на замовлення органів державної влади
та органів місцевого самоврядування
на відповідних землях державної чи
комунальної власності, може бути
проведено за відсутності документа, що
засвідчує право власності чи
користування земельною ділянкою.

Тобто в вказаній нормі законодавства
йдеться мова про право на виконання
будівельних робіт, які можуть бути
проведені за відсутності документа, що
засвідчує право власності чи
користування земельною ділянкою, а не
про відсутність містобудівних умов та
обмежень забудови земельних ділянок,
як помилково вважає позивач.

Відповідно до ч.1 ст. 36 Закону України
"Про регулювання містобудівної
діяльності" право на виконання
підготовчих робіт (якщо вони не були
виконані раніше згідно з повідомленням
або зареєстрованою декларацією про
початок виконання підготовчих робіт) і
будівельних робіт на об'єктах, що
належать до I-III категорій складності,
підключення об'єкта будівництва до
інженерних мереж та споруд надається
замовнику та генеральному підряднику
чи підряднику (у разі якщо будівельні
роботи виконуються без залучення
субпідрядників) після реєстрації
декларації про початок виконання
будівельних робіт.

Форма декларації про початок
виконання будівельних робіт, порядок
її подання та реєстрації, форма
повідомлення про зміну даних у
зареєстрованій декларації
визначаються центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної політики у сфері
містобудування.

Замовник відповідно до закону несе
відповідальність за повноту та
достовірність даних, зазначених у
поданій ним декларації про початок
виконання будівельних робіт, та
виконання будівельних робіт без
зареєстрованої декларації.

Разом з тим суд звертає увагу, що
забудовником в декларації про початок
виконання будівельних робіт № ВН
45 від 25.10.2013 року з реконструкції
частково зруйнованого входу в
підвальне приміщення зазначено
державний акт на право постійного
користування землею серія ВН № 15 від
09.04.1996 року який не належить ОСОБА_1, а
виданий ТВПТ ТОВ "Тепликпобутсервіс".

Так, як вбачається з довідки
виконавчого комітету Теплицької
селищної ради № 87 від 25.02.2013 року
державний акт на право постійного
користування землею на якій
розташоване підвальне приміщення, яке
належить позивачу на праві власності,
виданий ТВПТ ТОВ "Тепликпобутсервіс"
(а.с.27).

Отже, позивачем в декларації про
початок виконання будівельних робіт
наведено недостовірні дані щодо
містобудівних умов та обмежень
забудови земельної ділянки та
документа, що засвідчує право
власності чи користування земельною
ділянкою.

Крім того, як пояснив в судовому
засіданні допитаний в якості свідка
інспектор Соколюк В.П. проектна
організація взагалі не мала права
виготовляти позивачу проектну
документацію на будівництво входу в
підвал, оскільки в останньої відсутній
державний акт на право постійного
користування землею на якій
розташоване її підвальне приміщення.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, що інспекцією
державного архітектурно-будівельного
контролю у Вінницькій області
правомірно винесено приписи від 24.12.2013
року та постанову № 64 від 26.12.2013 року
про накладення штрафу на відповідача
за правопорушення у сфері
містобудівної діяльності.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
України та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони
зокрема:

1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України;

2) з використанням повноваження з метою,
з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням
усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності
перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія);

9) з урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Частиною 2 ст. 71 КАС України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

В судовому засіданні позивачем не
надано достатніх аргументів та
доводів, які свідчать, що оскаржувані
рішення відповідача прийняті з
порушенням норм законодавства України.
В той же час відповідач довів обставини
в обґрунтування своїх дій, в зв'язку з
чим суд приходить до висновку про
відмову в задоволенні позову.

Згідно ст. 94 КАС України понесені
позивачем судові витрати
відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України,суд-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного
позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили в порядку,
визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України,
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Альчук Максим Петрович