Справа № 812/671/14
Суддя: О.О. Цицюра
Дата ухвалення: 2014-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 лютого 2014 рокуЛуганськСправа № 812/671/14

Луганський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді: Цицюри О.О.,

при секретарі судового засідання:
Запорожцевій І.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: не прибув;

від відповідача: Амірханян Н.Л.
(довіреність від 08.01.2014 №02/06),

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Луганську справу за
адміністративним позовом Управління
Пенсійного фонду України в
Артемівському районі м. Луганська до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Луганську про
визнання дій неправомірними, стягнення
виплаченої пенсії по втраті
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві в
розмірі 995,12 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

31 січня 2014 року на адресу Луганського
окружного адміністративного суду
надійшов адміністративний позов
Управління Пенсійного фонду України в
Артемівському районі м. Луганська до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Луганську, у
якому позивачем заявлено такі вимоги:

- визнати дії Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Луганську щодо
невиплати суми витрат на виплату
пенсії ОСОБА_2 по втраті годувальника,
який помер внаслідок нещасного випадку
на виробництві неправомірними;

- стягнути з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Луганську на
користь Управління Пенсійного фонду
України в Артемівському районі м.
Луганська виплачену пенсію ОСОБА_2 по
втраті годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві в розмірі 995,12 грн.

В обґрунтування заявлених позовних
вимог зазначено, що з 19.10.2009 ОСОБА_2
отримує пенсію по втраті годувальника -
ОСОБА_3, який помер внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно п. 5 Порядку, витрати, пов'язані з
виплатою пенсії по втраті
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві,
ОСОБА_2 в сумі 995,12 грн. включено до
списку осіб, які отримували пенсію по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання за червень - грудень 2013
року. Вказані витрати звірені по
особовій справі та узгоджені
Управлінням Пенсійного фонду України в
Артемівському районі м. Луганська в
акті щомісячної звірки за червень -
грудень 2013 року, які підписані
представниками відповідача без
урахування суми пенсії та витрат на
виплату та доставку пенсії в частині,
що підлягає відшкодуванню відповідно
до п. 4 Порядку.

Фактично відповідачем не порушувався
Порядок відшкодування Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання, пред'явлені
акти звіряння були підписані, але без
врахування зазначеної суми.

На підставі вищевикладеного позивач
просив позовні вимоги задовольнити у
повному обсязі.

Представник позивача в судове
засідання не прибув, про день, час та
місце розгляду справи був повідомлений
належним чином, надав суду заяву в якій
просив розглянути справу без участі
представника позивача, на задоволенні
позовних вимог наполягав.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти задоволення позовних
вимог заперечував, про що надав
письмові заперечення на
адміністративний позов, у яких
зазначив наступне.

Відповідно до ст.ст. 21, 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань, які спричинили втрату
працездатності» Фонд зобов'язаний у
встановленому законодавством порядку
своєчасно та в повному обсязі
відшкодовувати шкоду, заподіяну
працівникові внаслідок ушкодження
його здоров'я, в тому числі пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку з втратою годувальника з цих
причин.

У відділенні Фонду в м. Луганську
ОСОБА_2 на обліку не перебувала та не
перебуває, так як це не є страховим
випадком.

На підставі ст.33 цього Закону, право на
страхові виплати у разі смерті
потерпілого мають непрацездатні особи,
а саме жінки, які досягли 55 років, якщо
вони не працюють.

Відповідно до наданих документів до
позовної заяви, ОСОБА_2 народилася у 1951
році, відповідно на день смерті свого
чоловіка (ІНФОРМАЦІЯ_2) їй було 35 років
та вона не мала права на будь-які
виплати у зв'язку з втратою
годувальника, оскільки не була
непрацездатною особою, яка перебувала
на утриманні померлого чоловіка.

Так як цей випадок не є страховим, то і
виплачена пенсія не підлягає
відшкодуванню Пенсійному фонду.

У судовому засіданні представник
відповідача надав пояснення
аналогічні викладеним у запереченнях
проти позову, просив відмовити у
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі.

Заслухавши пояснення представника
відповідача, дослідивши матеріали
справи, розглянувши справу в межах
заявлених позовних вимог і наданих
сторонами доказів, оцінивши докази
відповідно до вимог ст.69-72 КАС України,
суд прийшов до такого.

Судом встановлено, підтверджено
матеріалами справи, що управлінням
Пенсійного фонду України в
Артемівському районі м. Луганська (далі
- УПФУ в Артемівському районі) за період
з червня 2013 року по грудень 2013 року
помісячно складено списки осіб, яким
виплачено пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання та пенсії в зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, копії яких подано до
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Луганську
(далі - ВВД ФССНВ ВПЗ України в м.
Луганську).

До вказаних списків включено також
ОСОБА_2, якій у період з червня 2013 року
по грудень 2013 року виплачено пенсію по
втраті годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві.

Витрати УПФУ в Артемівському районі з
виплати ОСОБА_2 пенсії по втраті
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві, за
період з червня 2013 року по грудень 2013
року складають 995,12 грн., у тому числі:
основна сума пенсії - 979,86 грн., поштові
витрати - 15,26 грн., що підтверджено
розрахунком суми заборгованості (а.с.24).

Вищевказані виплати увійшли до актів
щомісячної звірки витрат по особовим
справам потерпілих, яким виплачено
пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання (а.с.10,12,14,16,18,20,22).

Акти разом зі списками осіб, яким
виплачено пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання та пенсії у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання направлялися позивачем
до ВВДФССНВВПЗ України в м. Луганську
для погодження.

Разом з тим, відповідачем суми витрат
УПФУ в Артемівському районі на виплату
ОСОБА_2 пенсії по втраті годувальника,
який помер внаслідок нещасного випадку
на виробництві, до відшкодування не
прийняті, про що зазначено у таблицях
розбіжностей довідок про
відшкодування ВВДФССНВВПЗ України в м.
Луганську витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання (а.с.11,13,15,17,19,21,23).

Дослідженням таблиць розбіжностей
встановлено, що ВВДФССНВВПЗ України в
м. Луганську до відшкодування не
прийнято витрати на виплату ОСОБА_2
пенсії по втраті годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві, із зазначенням причини
такого неприйняття - «згідно ст.33
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань, які спричинили втрату
працездатності» особа була
працездатною та не перебувала на
утриманні померлого на момент його
смерті».

Вирішуючи справу по суті заявлених
позовних вимог та оцінюючи
обґрунтованість заперечень
відповідача, суд приходить до висновку,
що позовні вимоги є необґрунтованими
та задоволенню не підлягають з огляду
на таке.

Сторонами не заперечуються суми
витрат, понесених УПФУ в Артемівському
районі м. Луганська, заявлені до
відшкодування в даному
адміністративному позові. Спір між
сторонами виник з приводу наявності
обов'язку у відповідача відшкодовувати
понесені позивачем витрати на виплату
ОСОБА_2 пенсії по втраті годувальника,
який помер внаслідок нещасного випадку
на виробництві.

Статтею 1 Закону України від 14 січня 1998
року № 16/98-ВР «Основи законодавства
України про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування»
встановлено, що загальнообов'язкове
державне соціальне страхування - це
система прав, обов'язків і гарантій, яка
передбачає надання соціального
захисту, що включає матеріальне
забезпечення громадян у разі хвороби,
повної, часткової або тимчасової
втрати працездатності, втрати
годувальника, безробіття з незалежних
від них обставин, а також у старості та
в інших випадках, передбачених законом,
за рахунок грошових фондів, що
формуються шляхом сплати страхових
внесків власником або уповноваженим
ним органом, громадянами, а також
бюджетних та інших джерел,
передбачених законом.

Відповідно до ст.4 цього Закону в
Україні залежно від страхового випадку
є такі види загальнообов'язкового
державного соціального страхування:
пенсійне страхування; страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими похованням; медичне
страхування; страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності; страхування на випадок
безробіття; інші види страхування,
передбачені законами України.
Відносини, що виникають за зазначеними
у частині першій цієї статті видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, регулюються
окремими законами, прийнятими
відповідно до цих Основ.

За пенсійним страхуванням згідно із
ст.25 цього Закону надаються такі види
соціальних послуг та матеріального
забезпечення: пенсії за віком, по
інвалідності внаслідок загального
захворювання (в тому числі каліцтва, не
пов'язаного з роботою, інвалідності з
дитинства); пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, крім передбачених
пунктом 4 цієї статті; медичні
профілактично-реабілітаційні заходи;
допомога на поховання пенсіонерів.

Відповідно до п.4 цієї статті за
страхуванням від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання надаються такі види
соціальних послуг та матеріального
забезпечення: профілактичні заходи по
запобіганню нещасним випадкам на
виробництві та професійним
захворюванням; відновлення здоров'я та
працездатності потерпілого; допомога
по тимчасовій непрацездатності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; відшкодування збитків,
заподіяних працівникові каліцтвом чи
іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним
з виконанням ним своїх трудових
обов'язків; пенсія по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; пенсія у зв'язку із
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; допомога на поховання
осіб, які померли внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання.

Зі змісту ч.4 ст.26 Закону України від 14
січня 1998 року № 16/98-ВР «Основи
законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», ч.2 ст.24 Закону
України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» вбачається: якщо після
призначення застрахованій особі
матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між страховиками
виник спір щодо понесених витрат,
виплата здійснюється страховиком, до
якого звернулася застрахована особа.
При цьому неналежний страховик має
право звернутися до належного
страховика та відшкодувати понесені
ним витрати.

Спори, що виникають із правовідносин за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням, вирішуються в
судовому порядку, якщо законом не
встановлено досудовий порядок їх
розгляду (ст.12 Основ законодавства
України про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування).

Пунктом 5 частини 1 статті 24 Закону
України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України зобов'язано
співпрацювати з фондами з інших видів
соціального страхування у
фінансуванні заходів, пов'язаних з
матеріальним забезпеченням та
наданням соціальних послуг
застрахованим, у кожному конкретному
випадку спільно приймаючи рішення щодо
того, хто з них братиме участь у
фінансуванні цих заходів.

Відповідно до ч.2 ст.24 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» якщо після
призначення застрахованій особі
матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків і страховиками з інших видів
соціального страхування виникають
спори щодо понесених витрат, виплата
здійснюється страховиком, до якого
звернувся застрахований. При цьому
страховик, до якого звернувся
застрахований, має право звернутися до
відповідного страховика з інших видів
соціального страхування щодо
відшкодування понесених ним витрат.

У статті 21 цього Закону визначено
соціальні послуги та виплати, які
здійснюються та відшкодовуються
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України. Так, у
разі настання страхового випадку Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у встановленому
законом порядку повинен, зокрема,
своєчасно та в повному обсязі
відшкодовувати шкоду, заподіяну
працівникові внаслідок ушкодження
його здоров'я або в разі його смерті,
виплачуючи йому або особам, які
перебували на його утриманні: допомогу
у зв'язку з тимчасовою
непрацездатністю до відновлення
працездатності або встановлення
інвалідності; одноразову допомогу в
разі стійкої втрати професійної
працездатності або смерті потерпілого;
щомісяця грошову суму в разі часткової
чи повної втрати працездатності, що
компенсує відповідну частину
втраченого заробітку потерпілого;
пенсію по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання; пенсію у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; допомогу дитині
відповідно до статті 9 цього Закону.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
страховиком, який має виплачувати
пенсію по інвалідності особі, яка стала
інвалідом від нещасного випадку на
виробництві, та пенсію по втраті
годувальника внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання, а в разі
виплати такої органами Пенсійного
фонду України - відшкодувати
останньому витрати, є Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України.

Порядок відшкодування Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, затверджений постановою
Правління Пенсійного фонду України та
Правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань від 04 березня 2003 року № 5-4/4
та зареєстрований в Міністерстві
юстиції України 16 травня 2003 року за №
376/7697 (надалі - Порядок № 5-4/4), визначає
механізм відшкодування на
централізованому рівні Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, які призначені особам, що
застраховані згідно із Законом України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» (крім осіб, зазначених
у пункті 2 статті 8 цього Закону), у тому
числі добровільно застраховані, та
потерпілим особам, право яких на
отримання відшкодування шкоди раніше
було встановлено згідно із
законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків.

У відповідності із п.4 Порядку № 5-4/4
відшкодуванню підлягають суми, що
виплачуються відповідно до Законів
України «Про пенсійне забезпечення»,
«;Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» та інших
нормативно-правових актів, а саме: сума
основного розміру пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; щомісячна цільова
грошова допомога на прожиття, якщо така
надавалася пенсіонеру, який одержував
вищезазначену пенсію; допомога на
поховання сім'ї померлого або особі,
яка здійснила поховання особи, яка
отримувала вищезазначену пенсію; сума
витрат Пенсійного фонду з виплати і
доставки вищезазначених пенсій.

Пунктом 5 Порядку № 5-4/4 визначено, що
органи Пенсійного фонду щомісяця, до 10
числа місяця, наступного за звітним, на
підставі списку осіб, яким виплачено
пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання (додаток 1), та списку
померлих осіб і осіб, знятих з обліку з
інших причин, які отримували пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання (додаток 2), проводять з
відділеннями виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в
районах та містах обласного значення
(далі - відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків) звірку витрат за
особовими справами потерпілих,
складають акт щомісячної звірки витрат
за особовими справами потерпілих, яким
виплачено пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання та пенсії у зв'язку із
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання (додаток 3), у якому
визначають загальну суму витрат, що
підлягає відшкодуванню, та до 15 числа
місяця, наступного за звітним, подають
його відповідно головним управлінням
Пенсійного фонду України в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі (далі - головні
управління Пенсійного фонду) і
управлінням виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі (далі - управління
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків).

З вищевикладеного вбачається, що
витрати, понесені Пенсійним фондом
України на основний розмір пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання та на виплату і доставку
цих пенсій підлягають відшкодуванню
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві.

Однак, правомірність призначення та
виплата цих пенсій повинні
підтверджуватись відповідними
доказами.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
ВВД ФССНВ ВПЗ України в м. Луганську у
періоді з червня 2013 року по грудень 2013
року не прийняті до відшкодування суми
витрат на виплату пенсії ОСОБА_2 по
втраті годувальника у зв'язку з тим, що
ОСОБА_2 на момент смерті ОСОБА_3 не
досягла 55 років та не перебувала на
утриманні померлого.

Статтею 36 Закону України від 09.07.2003 № 1058
«Про загальнообов'язкове пенсійне
страхування» передбачено, що пенсія у
зв'язку з втратою годувальника
призначається непрацездатним членам
сім'ї померлого годувальника, які були
на його утриманні, за наявності в
годувальника на день смерті страхового
стажу, який був би необхідний йому для
призначення пенсії по III групі
інвалідності, а в разі смерті
пенсіонера або осіб, зазначених у
частині другій статті 32 цього Закону, -
незалежно від тривалості страхового
стажу. При цьому дітям пенсія у зв'язку
з втратою годувальника призначається
незалежно від того, чи були вони на
утриманні годувальника.

Пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання,
призначаються відповідно до Закону
України від 23.09.1999 № 1105-XIV «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності».

Статтею 33 Закону України від 23.09.1999 №
1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» передбачено, що у разі
смерті потерпілого право на одержання
щомісячних страхових виплат (пенсій
згідно з підпунктом «д» пункту 1
частини першої статті 21 цього Закону)
мають непрацездатні особи, які
перебували на утриманні померлого або
мали на день його смерті право на
одержання від нього утримання, а також
дитина померлого, яка народилася
протягом не більш як десятимісячного
строку після його смерті.

Такими непрацездатними особами є: 1)
діти, які не досягли 16 років; діти з 16 до
18 років, які не працюють, або старші за
цей вік, але через вади фізичного або
розумового розвитку самі не спроможні
заробляти; діти, які є учнями,
студентами (курсантами, слухачами,
стажистами) денної форми навчання - до
закінчення навчання, але не більш як до
досягнення ними 23 років; 2) жінки, які
досягли 55 років, і чоловіки, які досягли
60 років, якщо вони не працюють; 3)
інваліди - члени сім'ї потерпілого на
час інвалідності; 4) неповнолітні діти,
на утримання яких померлий виплачував
або був зобов'язаний виплачувати
аліменти; 5) непрацездатні особи, які не
перебували на утриманні померлого, але
мають на це право.

Право на одержання страхових виплат у
разі смерті потерпілого мають також
дружина (чоловік) або один з батьків
померлого чи інший член сім'ї, якщо він
не працює та доглядає дітей, братів,
сестер або онуків потерпілого, які не
досягли 8-річного віку.

Пенсія у разі смерті годувальника
призначається і виплачується згідно із
законодавством.

За ст.37 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» право на пенсію в разі
втрати годувальника мають
непрацездатні члени сім'ї померлого
годувальника, які були на його
утриманні (стаття 38). які

Батьки і чоловік (дружина) померлого,
які не були на його утриманні, також
мають право на пенсію, якщо згодом
втратили джерело засобів до існування.
Непрацездатними членами сім'ї
вважаються: а) діти, брати, сестри й
онуки, які не досягли 18 років або старші
цього віку, якщо вони стали інвалідами
до досягнення 18 років, при цьому брати,
сестри й онуки - за умови, якщо вони не
мають працездатних батьків; б) батько,
мати, дружина, чоловік, якщо вони є
інвалідами або досягли: чоловіки - 60
років, жінки - 55 років; в) один з батьків,
або чоловік (дружина), або дід, бабуся,
брат чи сестра, незалежно від віку і
працездатності, якщо він (вона)
зайнятий доглядом за дітьми, братами,
сестрами чи онуками померлого
годувальника, які не досягли 8 років, і
не працює; г) дід і бабуся - в разі
відсутності осіб, які за законом
зобов'язані їх утримувати.

Вихованці, учні, студенти, курсанти,
слухачі, стажисти мають право на пенсію
в разі втрати годувальника до
закінчення навчальних закладів, але не
довше ніж до досягнення ними 23-річного
віку.

Тобто, згідно приписів Закону № 1105 для
здійснення Фондом соціального
страхування від нещасних випадків
відшкодування Пенсійному фонду витрат
на виплату пенсій, у зв'язку з втратою
годувальника, дружина померлого саме
на момент смерті годувальника повинна
досягти 55 років, перебувати на
утриманні, не працювати, або мати
інвалідність, при цьому, факт
знаходження на утриманні повинен бути
доведений в установленому порядку. За
Законом № 1788 дружина може отримувати
пенсію, у зв'язку з втратою
годувальника, при досягненні 55 років
після смерті чоловіка.

Закон № 1105 набув законної сили з 1
квітня 2001 року, а Закон № 1788 з 17 грудня
1991 року, тобто має місце дія
однопредметних законодавчих норм
рівної ієрархії, що не визнані
неконституційними в установленому
порядку, тому застосуванню підлягає
той закон, що прийнятий пізніше, тим
більше, що саме з введенням Закону № 1105
страхування від нещасного випадку
здійснює Фонд соціального страхування
від нещасних випадків - некомерційна
самоврядна організація, що діє на
підставі статуту, який затверджується
її правлінням (стаття 15 закону).

Крім того, причинний зв'язок смерті
годувальника з одержаним каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я має бути
встановлений МСЕК у відповідності до
Інструкції про встановлення
причинного зв'язку смерті з
професійним захворюванням (отруєнням)
або трудовим каліцтвом, затвердженої
наказом Міністерства охорони здоров'я
України від 15 листопада 2005 року № 606,
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 2 грудня 2005 року за № 1455/11735.

Згідно п.2.1, п.2.2 вказаної Інструкції
перелік МСЕК, на які покладаються
функції щодо встановлення причинного
зв'язку смерті з професійним
захворюванням (отруєнням) або трудовим
каліцтвом, затверджується відповідним
наказом Міністерства охорони здоров'я
Автономної Республіки Крим, управлінь
охорони здоров'я обласних,
Севастопольської міської і Головного
управління охорони здоров'я та
медичного забезпечення Київської
міської державних адміністрацій. Для
розгляду причинного зв'язку смерті з
професійним захворюванням, отруєнням
або трудовим каліцтвом до МСЕК
направляються відповідні документи
постраждалих, у яких при житті було
встановлено професійне захворювання
(отруєння), трудове каліцтво, що
спричинило стійку втрату професійної
працездатності, та померлих після
вступу в дію Закону України «Про
охорону праці» (набув законної сили з 24
листопада 1992 року).

З розпорядження 188336 від 17.01.2013
вбачається, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
дата смерті годувальника - ІНФОРМАЦІЯ_2
(а.с.9). Таким чином з викладеного
вбачається, що на момент смерті
чоловіка ОСОБА_2 досягла 35 років.

З урахуванням вищевикладеного, за
наслідками дослідження матеріалів
справи, суд погоджується з
обґрунтованим неприйняттям ВВД ФССНВ
ВПЗ України в м. Луганську до заліку від
УПФУ в Артемівському районі м.
Луганська сум виплат по справі ОСОБА_2,
яка перейшла на пенсію по втраті
годувальника та отримує її, але не має
права на отримання страхових виплат
від робочих органів Фонду страхування
від нещасних випадків, так як на час
смерті годувальника ОСОБА_2 не досягла
55 річного віку та у її справі відсутні
належні докази на підтвердження того,
що на момент смерті померлого вона
знаходилася на його утриманні.

За таких обставин суд вважає за
необхідне у задоволенні позовних вимог
відмовити.

Враховуючи вимоги ч.4 ст.94 КАС України, а
також те, що позивач відповідно до п.18
ч.1 ст.5 Закону України від 08 липня 2011
року № 3674-VІ «Про судовий збір» від
сплати судового збору звільнений,
судові витрати у цій справі не
підлягають стягненню з відповідача.

На підставі ч. 3 ст. 160 КАС України у
судовому засіданні 12 лютого 2014 року
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови. Складення постанови
у повному обсязі відкладено до 13 лютого
2014 року, про що згідно вимог ч.2 ст.167 КАС
України повідомлено після
проголошення вступної та резолютивної
частин постанови у судовому засіданні.

Керуючись ст. ст. 2, 17, 18, 94, 158-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову Управління Пенсійного фонду
України в Артемівському районі м.
Луганська до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Луганську про
визнання дій неправомірними, стягнення
виплаченої пенсії по втраті
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві в
розмірі 995,12 грн. відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Донецького
апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до
Донецького апеляційного
адміністративного суду через
Луганський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом ч.3 ст.160 КАС
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених ч.4
ст.167 КАС України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого ст.186 КАС України,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Якщо строк апеляційного оскарження
буде поновлено, то вважається, що
постанова суду не набрала законної
сили.

Постанову складено та підписано у
повному обсязі 13 лютого 2014 року.

Суддя
О.О. Цицюра