Справа № 872/6531/13
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2013-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" листопада 2013 р. справа № 804/120/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Дурасової Ю.В.

суддів: Нагорної Л.М.
Туркіної Л.П.

за участю секретаря судового
засідання:Комар Н.В,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції в
Амур-Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська Дніпропетровської

області Державної податкової служби

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 19
лютого 2013 року

у справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «СОЮЗ» до
Державної податкової інспекції в
Амур-Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська Дніпропетровської
області Державної податкової служби
про скасування податкових
повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ТОВ «Союз»
звернувся 03.01.2013 року до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду з позовом до
Державної податкової інспекції в
Амур-Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська Дніпропетровської
області Державної податкової служби
про скасування податкових
повідомлень-рішень від 27.08.2012 року №
та від 15.11.2012 року №.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 19
лютого 2013 року позовні вимоги
задоволені. Скасовані податкові
повідомлення-рішення від 27.08.2012 року №
та від 15.11.2012 року №. Свою
позицію суд першої інстанції
обґрунтував тим, що спірне податкове
повідомлення-рішення від 27.08.2012 року №
, яким зменшено розмір від'ємного
значення суми ПДВ та яке залишилося без
змін рішенням ДПС України від 15.11.2012
року №, яким позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання та яке
також не скасовано рішенням ДПС від
05.12.2012 року № 6623/0/61-12/10-2115, не
узгоджується з вимогами ПКУ та
Порядком направлення органами
державної податкової служби
податкових повідомлень-рішень
платникам податків, затвердженим
наказом ДПА України від22.12.10 року № 985, у
зв'язку з чим підлягають скасуванню як
протиправні.

Не погодившись з даним рішенням суду
представник відповідача (податкового
органу) подав апеляційну скаргу. В
апеляційній скарзі просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог - відмовити.
Зазначає, що постанова суду першої
інстанції є такою, що прийнята з
порушенням норм матеріального та
процесуального права. Посилається на
те, що за комплексним аналізом ст. 200.1,
200.3 ПКУ, пп.4.6.3 п. 4 Порядку заповнення і
подання податкової звітності з податку
на додану вартість, затвердженої
Наказом Міністерства фінансів України
від 25.11.2011 року № 1492 та зареєстрованого
Міністерством юстиції України 20.12.2011
року № 1490/20228 та економічним змістом
законодавства, різниця між сумою
податкового зобов'язання та сумою
податкового кредиту по декларації за
червень 2011 року не підлягає
зарахуванню у зменшення суми
податкового боргу з податку на додану
вартість у розмірі 80008грн. Якщо за
результатами поточного звітного
(податкового) періоду платником
податку визначено від'ємне значення
різниці між сумою податкових
зобов'язань і сумою податкового
кредиту (заповнено рядок 19 декларації ),
така сума враховується у зменшення
суми податкового боргу за попередні
звітні (податкові) періоди з податку на
додану вартість, у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до Кодексу (що значиться на
особовому рахунку платника на перше
число звітного (податкового) періоду
(відображається у рядку 20.1 декларації)),
а решта зараховується до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду (відображається у
рядку 20.2 декларації) поточного
звітного (податкового) періоду та
переноситься до рядка 21.1 декларації
наступного звітного (податкового)
періоду.

В запереченні на апеляційну скаргу
представник позивача просив
апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а постанову суду першої
інстанції без змін. Вважає, що
постанова суду першої інстанції є
обґрунтованою та такою, що прийнята з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права. Зазначив, що
відповідачем було винесено ППР від
27.08.2012 року № (форма «В4») про
зменшення розміру від'ємного значення
суми податку на додану вартість на суму
80008грн. За рішенням ДПС від 06.11.2012 року №
27754/10/10-014, зазначене ППР форми «В4»
визнано таким, що не відповідає п. 2.2
Порядку направлення органами ДПС
податкових повідомлень-рішень
платникам податків, затвердженого
Наказом ДПА від 22.12.2010 року № 985,
оскільки ППР форми «В4» складається у
разі зменшення за наслідками перевірки
від'ємного значення суми податку на
додану вартість. ДПС зазначила, що
враховуючи відсутність спеціальної
форми ППР на зменшення від'ємного
значення, необґрунтовано
задекларованого у рядку 20.1 податкової
декларації з ПДВ та відсутність
роз'яснення ДПС із зазначеного питання,
ППР повинно бути винесено за формою «Р»
(загальна форма «за наслідками
перевірки»). Згідно п. 14 Положення про
порядок подання та розгляду скарг
платників податків органами ДПС,
затвердженого наказом ДПА від 23.12.2010
року № 1001, «орган ДПС при розгляді
скарги платника податків перевіряє
правомірність нарахування,
здійсненого органами ДПС або прийняття
будь-якого рішення органу ДПС, що
оскаржується, і приймає одне з рішень,
передбачених п. 14 цього Положення.
Однак ДПС прийняла два рішення, а не
одне з визначених у п. 14 Положення. На
виконання рішення ДПС відповідач виніс
нове ППР форми «Р» від 15.11.2012 року
№ про збільшення грошового
зобов'язання з ПДВ на суму 80008грн.
Зазначає, що органи ДПС помилково
вважають , що позивачем допущено
неправомірне декларування залишку
від'ємного значення в рахунок
погашення податкового боргу з ПДВ,
оскільки на перше число звітного
періоду податковий борг був відсутній.
Податковий орган вважає, що
декларування залишку від'ємного
значення в рахунок погашення
податкового боргу з ПДВ повинно було
відбутися у наступному звітному
періоді, оскільки податковий борг
виник 18.07.11 після донарахування актом
перевірки від 17.06.2011 року. Але
відповідач не заперечує, що позивач мав
право на декларування залишку
від'ємного значення в рахунок
погашення податкового боргу з ПДВ,
тобто в незалежності від того в якому
місяці позивач задекларував від'ємне
значення, це не вплинуло на розрахунки
з бюджетом і не призводить до
збільшення суми грошового зобов'язання
по ПДВ.

Учасники процесу в судове засіданні не
з'явилися, про час і місце судового
засідання повідомлені належним чином.
В силу ч.1 ст.41 КАС України судове
засідання не фіксувалося технічними
засобами.

Перевіривши законність і
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції, дослідивши матеріали
справи, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачем до
відповідача подана декларація з ПДВ за
червень 2011 року, за даними якої різниця
між сумою податкового зобов'язання та
сумою податкового кредиту має від'ємне
значення та дорівнює 80008грн. Означене
від'ємне значення різниці зараховане
позивачем у зменшення суми податкового
боргу з ПДВ (рядок 20.1 декларації, а.с. 53).
Проведеною податковим органом
камеральною перевіркою поданої
податкової звітності з ПДВ
встановлено, що в порушення п. 200.3 ПКУ та
п. 4.9.3 Порядку заповнення і подання
податкової звітності з податку на
додану вартість, позивачем
неправомірно зараховано суму
від'ємного значення у зменшення суми
податкового боргу з ПДВ, оскільки
станом на перше число звітного періоду
податкового боргу у позивача не було.
Результати перевірки оформлені актом
від 30.07.12 (а.с. 9), у зв'язку з чим прийнято
ППР від 27.08.12 № про зменшення
розміру від'ємного значення суми ПДВ у
розмірі 80008грн. (а.с.8).

Колегія суддів апеляційної
інстанції встановила, що судом першої
інстанції правильно застосовано до
даних правовідносин норми Конституції
України, Податкового кодексу, Порядку
заповнення і подання податкової
звітності з податку на додану вартість,
затвердженого Наказом ДПА України від
25.01.11 №41, Порядку направлення органами
ДПС податкових повідомлень-рішень
платникам податків, затвердженого
Наказом ДПА від 22.12.2010 року № 985,
зареєстрованого 30.12.10 № 1440/18735 (винного
на час виникнення спірних
правовідносин), Положення про порядок
подання та розгляду скарг платників
податків органами ДПС , затвердженого
наказом ДПА від 23.12.2010 року № 1001,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 06.01.11 року № 10/18748.

В силу ст. 67 Конституції України
передбачено, що кожен зобов'язаний
сплачувати податки і збори в порядку і
розмірах, встановлених законом.
Правовий порядок в Україні ґрунтується
на засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не
передбачене законодавством (ч.1 ст. 19
Конституції України).

Ст.200 ПКУ встановлено, що сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
періоду. При позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з п. 200.1 цієї
статті, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені розділом V ПКУ. При
від'ємному значенні суми, розрахованої
згідно з п. 200.1 цієї статті, така сума
враховується у зменшення суми
податкового боргу з податку, що виник
за попередні звітні (податкові) періоди
(у тому числі розстроченого або
відстроченого відповідно до цього
Кодексу), а в разі відсутності
податкового боргу зараховується до
складу податкового кредиту наступного
звітного (податкового) періоду.

За результатами камеральної перевірки
декларації з ПДВ за червень 2011 року
встановлено, що підприємством
зараховано суму від'ємного значення
(рядок 19) в сумі 80008грн. у зменшення суми
податкового боргу з ПДВ по декларації з
ПДВ за червень 2011 року.

Згідно даних картки особового рахунку
платника сума податкового боргу
виникла 18.07.2011 року на підставі
податкового повідомлення-рішення від
04.07.2011 року № на загальну суму ПДВ
80008грн., винесеного за результатами
акту планової виїзної документальної
перевірки від 17.06.2011 року № 124/23-2/24436305 за
період з 01.07.09 року по 31.12.10 року.
Платником надано декларацію за червень
2011 року також 18.07.11 у якій заповнено
рядок 20.1 зарахування від'ємного
значення у зменшення суми податкового
боргу з ПДВ у розмірі 80008грн. Таким
чином, позивачем при заповненні рядку
20.1 декларації за червень 2011 року (на
думку податкового органу) безпідставно
зменшено суму податкового боргу, а саме
зменшено податковий борг у сумі 80008грн.,
який не значиться на особовому рахунку
на перше число звітного податкового)
періоду.

За результатами розгляду акта
перевірки прийнято податкове
повідомлення-рішення форми В4 від 27.08.2012
року про зменшення розміру від'ємного
значення суми податку на додану
вартість.

В ході камеральної перевірки позивача
не встановлено порушень обчислення
податку на додану вартість у
податковій звітності за червень 2011
року (ні щодо формування податкового
кредиту, ні щодо декларування
податкового зобов'язання), тобто
від'ємне значення за результатами
перевірки не зменшується, а
встановлено неправомірність
декларування такого залишку від'ємного
значення в рахунок погашення
податкового боргу з ПДВ.

Колегія суддів апеляційної інстанції
також бере до уваги, що згідно п. 2.2
Порядку направлення органами ДПС
податкових повідомлень-рішень
платникам податків, затвердженого
Наказом ДПА від 22.12.2010 року № 985,
податкове повідомлення-рішення форми
«В4» складається у разі зменшення за
наслідками перевірки від'ємного
значення суми податку на додану
вартість. Враховуючи відсутність
спеціальної форми податкового
повідомлення-рішення на зменшення
від'ємного значення, податкове
повідомлення-рішення слід виносити за
формою «Р» (загальна форма «за
наслідками перевірки»). Згідно п. 14
Положення про порядок подання та
розгляду скарг платників податків
органами Державної податкової служби,
затвердженого наказом ДПА від 23.12.2010
року № 1001, «орган ДПС при розгляді
скарги платника податків перевіряє
правомірність нарахування,
здійсненого органами державної
податкової служби або прийняття
будь-якого рішення органу ДПС, що
оскаржується, і приймає одне з рішень,
передбачених п. 14 цього Положення.
Однак ДПС прийняла два рішення, а не
одне з визначених у п. 14 Положення.

Отже, на думку колегії суддів
апеляційної інстанції, суд першої
інстанції, вирішуючи даний спір,
правильно дійшов висновку, що спірне
податкове повідомлення-рішення від
27.08.2012 року № , яким зменшено
розмір від'ємного значення суми ПДВ та
яке залишилося без змін рішенням ДПС
України від 15.11.2012 року №, яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання та яке також не скасовано
рішенням ДПС від 05.12.2012 року №
6623/0/61-12/10-2115, не узгоджується з вимогами
ПКУ та Порядком направлення органами
державної податкової служби
податкових повідомлень-рішень
платникам податків, затвердженим
наказом ДПА України від22.12.10 року № 985, у
зв'язку з чим підлягають скасуванню як
протиправні.

Згідно з ч.1 ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених ст.72 цього кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України
а адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.
Відповідачем не доведена
правомірність винесеного податкового
повідомлення-рішення від 27.08.2012 року №
та від 15.11.2012 року №.

У зв'язку з викладеним, колегія
суддів апеляційної інстанції прийшла
до висновку, що суд першої інстанції не
допустив порушення норм матеріального
права, а повно та всебічно дослідив
обставини справи, дав їм відповідну
правову оцінку, правильно встановив
характер спірних правовідносин і для
їх вирішення правильно застосував
норми матеріального права.

Колегія суддів апеляційної інстанції
вважає, що в межах апеляційної скарги
порушень судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено.
Правова оцінка обставин у справі дана
вірно, а тому апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення, а
оскаржуване судове рішення залишити
без змін.

Керуючись п.1 ч. 1 ст.198, ст. 200, 205, 206
КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції в
Амур-Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська Дніпропетровської
області Державної податкової служби -
залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 19
лютого 2013 року у справі за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «СОЮЗ» до Державної
податкової інспекції в
Амур-Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська Дніпропетровської
області Державної податкової служби
про скасування податкових
повідомлень-рішень - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та
ч.5 ст. 254 КАС України.

Повний текст рішення виготовлений
21.11.2013 року.

Головуючий:
Ю.В. Дурасова

Суддя:
Л.М. Нагорна

Суддя:
Л.П. Туркіна