Справа № 811/3864/13-а
Суддя: Р.І. Брегей
Дата ухвалення: 2014-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
-------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2014 року
Справа № 811/3864/13-а

Кіровоградський окружний
адміністративний суд у складі
головуючого - судді Брегея Р.І.,
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративний позов
ОСОБА_1 до Світловодської міської
нотаріальної контори Кіровоградської
області (далі - нотаріальна
контора), Головного управління юстиції
в Кіровоградській області (в особі
Реєстраційної служби Світловодського
міськрайонного управління юстиції
Кіровоградської області) (далі -
Управління) про зобов'язання вчинити
певні дії,

В С Т А Н О В
И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про
зобов'язання нотаріальну контору
звернутись із заявою до реєстраційної
служби Світловодської міськрайонного
управління юстиції в Кіровоградській
області (далі -
Реєстраційна служба) про виключення
запису з Єдиного реєстру заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна
(далі - Реєстр) стосовно заборони
відчуження будинку АДРЕСА_1, а
Управління - виключити згаданий запис
(а.с.77).

У позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що
придбала згаданий об'єкт нерухомості у
2003 році.

У жовтні 2013 року реєстраційна служба
сповістила її про внесення
нотаріальною конторою заборони
відчуження об'єкту нерухомості до
Реєстру у 2008 році і відмовила у
реєстрації речового права.

Представник нотаріальної контори
визнала обґрунтованість позовних
вимог.

Пояснила, що заборона відчуження
встановлена на підставі договору
довічного утримання, укладеного ще 1996
році.

Надалі ж об'єкт нерухомості двічі
відчужувався, однак у зв'язку з
переходом до електронних реєстрів
приватні нотаріуси, виконуючи функції
реєстраторів, не виключили запис про
встановлення обтяження з невідомих їй
причин.

Представник Управління заперечив
стосовно задоволення позову.

Зазначив, що Реєстраційна служба не
вправі самостійно виключати з Реєстру
запис про встановлення заборони
відчуження.

03 лютого 2014 року суд прийняв рішення
про завершення розгляду справи в
порядку письмового провадження
(а.с.115-116).

Суд, вислухавши пояснення
представників відповідачів,
дослідивши матеріали справи, зробив
висновок про часткове задоволення
позову з таких підстав.

Встановлені судом обставини, що стали
підставами звернення.

Так, 26 січня 1996 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3
уклали договір довічного утримання
(а.с.105-106).

За умовами правочину ОСОБА_2 передала у
власність ОСОБА_3 будинок
АДРЕСА_1, а останній зобов'язався
довічно її утримувати.

Посвідчуючи договір, нотаріус наклала
заборону відчуження об'єкту
нерухомості до його припинення чи
розірвання, про що міститься запис в
тексті правочину.

На час посвідчення договору інформація
про обтяження обліковувалась в
письмових реєстрах.

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.57-59).

З 2000 року почав діяти електронний
реєстр заборон відчуження (далі -
Реєстр 2), в який вносилась інформація з
письмових реєстрів.

02 березня 2001 року ОСОБА_3
(продавець) та ОСОБА_4 (покупець) уклали
договір купівлі-продажу згаданого
будинку (а.с.107).

Перед посвідченням договору
нотаріус одержав з Реєстру 2
інформацію, що об'єкт нерухомості не
перебуває під забороною відчуження
(а.с.108).

05 вересня 2003 року ОСОБА_4
(продавець) та ОСОБА_1 (покупець) уклали
договір купівлі-продажу того ж будинку
(а.с.110).

Перед посвідченням договору
нотаріус одержав з Реєстру 2
інформацію, що об'єкт нерухомості не
перебуває під забороною відчуження
(а.с.111).

У 2008 році створили Реєстр, до
якого вносилась інформація
з Реєстру 2.

Так, 28 липня 2008 року внесено запис
про заборону відчуження будинку
АДРЕСА_1 на підставі договору довічного
утримання від 26 січня 1996 року (а.с.87-88).

Інформаційна довідка з Реєстру
містить відмітку про додаткові дані.

Зокрема, міститься інформація про
архівні записи заборони відчуження від
04 та 05 березня 2000 року.

З 01 січня 2013 року Реєстр є таким, у
якому припинена реєстрація.

З цього часу розпочав формуватися
Державний реєстр речових прав на
нерухоме майно (далі - Реєстр 3).

Юридична оцінка встановлених судом
обставин справи.

Перш за все, в матеріалах справи
відсутні докази, які б доводили, що
позивач зверталась за встановленою
формою до Реєстраційної служби із
заявою про реєстрацію речового права і
їй у цьому відмовили.

Натомість, в матеріалах справи є
докази факту звернення у 2013 році
представника ОСОБА_1 до Реєстраційної
служби з заявою про виключення з
Реєстру запису про заборону відчуження
об'єкту нерухомості (а.с.9).

Безсумнівно наявність запису у
Реєстрі порушує право власності
позивача в частині обмеження
розпорядження.

Наказом Міністерства юстиції
України №31/5 від 09 червня 1999 року
затверджено Положення про Реєстр.

Цей наказ втратив чинність з 01 січня 2013
року на підставі наказу того ж
Міністерства №1844/5 від 14 грудня 2012 року,

Таким чином, з 01 січня 2013 року Реєстр є
таким, у якому припинена реєстрація.

А тому, жодний суб'єкт владних
повноважень з цього часу не вправі
вносити будь-які записи до Реєстру.

Отже, вимоги позову, які сформульовані
ОСОБА_1, не можуть бути задоволені.

Однак, суд, керуючись приписами частини
2 статті 11 КАС України, які надають
право вийти за межі позовних вимог,
вважає за можливе знайти інший
реальний та дієвий захист прав
заявника.

Так, з 01 січня 2013 року розпочав
формуватися Реєстр 3.

Постановою Кабінету Міністрів України
№703 від 22 червня 2011 року затверджено
Порядок державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень (далі -
Порядок).

Пунктом 92 Порядку передбачено, що під
час розгляду заяви про державну
реєстрацію, відповідно до якої
державну реєстрацію прав у Реєстрі
3 заявлено вперше, державний реєстратор
використовує дані Реєстру для цілей
справляння державного мита та/або
перенесення записів про обтяження
речових прав на нерухоме майно під час
проведення державної реєстрації права
власності або іншого речового права на
таке майно.

А пунктом 94 цього ж
нормативно-правового документу
визначено, що у разі наявності записів
про обтяження речових прав на нерухоме
майно в Реєстрі державний реєстратор
переносить відповідні записи до
розділу Реєстру 3, відкритого на об'єкт
нерухомого майна.

Оскільки, позивач не подавала заяву про
державну реєстрацію речового права у
Реєстрі 3, тому до нього не перенесений
відповідний запис про заборону
відчуження об'єкта нерухомості.

Це доводиться змістом інформаційної
довідки з Реєстру 3.

Втім, цей запис обов'язково перенесе
державний реєстратор у разі реєстрації
позивачем речового права у Реєстрі 3.

Аналізуючи причини, за яких об'єкт
нерухомості двічі реалізували за
наявності державної реєстрації
заборони відчуження, суд встановив
наступне.

Згідно довідки з Реєстру, до якого
увійшла інформаційна база Реєстру 2,
заборона відчуження об'єкту
нерухомості внесена до
останнього 04 березня 2000 року (а.с.88).

Однак, при посвідченні договорів
купівлі-продажу будинку (у період
функціонування Реєстру 2) інформаційна
база видавала помилкові дані при
формуванні письмових довідок (під
забороною не перебуває) (а.с.108, 111).

А тому, при першому посвідченні
договору купівлі-продажу нотаріус
об'єктивно не міг вимагати від ОСОБА_3
(продавця) здійснити заходи стосовно
припинення державної реєстрації
обтяження.

Підсумовуючи, суд зробив висновок, що
це відбулося виключно з вини держави
(неналежне функціонування державної
інформаційної бази даних).

Відповідно до приписів статті 425
Цивільного кодексу (в редакції, яка
діяла до 01 січня 2004 року) договір
довічного утримання припиняє дію після
смерті відчужувача.

З цього часу і припиняє дію заборона
відчуження, котра встановлювалась
відповідно до приписів частини 1 статті
427 того ж Кодексу України.

Отже, заборона відчуження втратила дію
з 11 листопада 2000 року.

Частиною 9 статті 16 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» від 01
липня 2004 року визначено, що державна
реєстрація припинення обтяження
проводиться на підставі заяви
обтяжувача, яку він зобов'язаний подати
протягом п'яти робочих днів з дня
припинення обтяження самостійно або на
письмову вимогу боржника чи іншої
особи, права якої порушено через
наявність таких реєстраційних записів.

Аналізуючи цю норму права, суд зробив
висновок, що суб'єктом звернення
стосовно державної реєстрації
припинення обтяження є виключно
обтяжувач, який зобов'язаний подати її
самостійно або на письмову вимогу
боржника чи іншої особи.

У даному випадку обтяжувач помер, а
тому державна реєстрація припинення
обтяження може відбутись виключно на
підставі судового рішення, що
передбачено підпунктом 1 пункту 67
Порядку.

Цією нормою права визначено, що для
проведення державної реєстрації
обтяжень речових прав на нерухоме
майно документами, що підтверджують
припинення обтяжень таких речових
прав, є рішення суду, котре набрало
законної сили.

Таким чином, захист порушеного права
полягає у прийнятті судового рішення
про припинення заборони відчуження.

На перший погляд, таке формулювання
захисту порушеного права не
відноситься до компетенції
адміністративної юрисдикції, оскільки
наводить на роздуми про існування
спору між обтяжувачем та боржником чи
іншою заінтересованою особою.

Однак, у даному випадку обтяжувач помер
і з цим юридичним фактом пов'язане
припинення дії правочину, на підставі
якого виникло обтяження об'єкту
нерухомості.

Як раніше суд зазначив, причиною
звернення до суду за захистом
порушеного права є неналежне
функціонування державної
інформаційної бази даних.

Таким чином, ОСОБА_1 звернулась до суду,
захищаючись від протиправних дій
держави під час здійснення
реєстраційної функції.

Отже, позов належить задовільнити
частково.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.94,160-163 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовільнити частково.

Припинити заборону відчуження будинку
АДРЕСА_1, яка виникла на підставі
договору довічного утримання від 26
січня 1996 року, котрий уклали
ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

В іншій частині позову відмовити у
задоволенні.

Стягнути з Державного бюджету на
користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі
68,82 грн.

Постанова може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через суд
першої інстанції шляхом подачі
апеляційної скарги протягом 10 днів з
дня отримання її копії.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного
суду Р.І.Брегей