Справа № 9101/194554/2012
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2013-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"06" листопада 2013 р.справа № 2а/0470/9286/12

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Мельника В.В.

суддів: Юхименка О.В.
Нагорної Л.М.

за участю секретаря: Шелепової
Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції в
Амур-Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська Дніпропетровської
області Державної податкової служби на
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 15
жовтня 2012 року у справі №2а/0470/9286/12 за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Лінкольн, ЛТД» до
про Державної податкової інспекції в
Амур-Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська Дніпропетровської
області Державної податкової служби
скасування податкових
повідомлень-рішень,- ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Лінкольн, ЛТД» (далі
по тексту - позивач) звернулось до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції в
Амур-Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська Дніпропетровської
області Державної податкової служби
(далі по тексту - відповідач), в якому
просило визнати протиправними та
скасувати податкові
повідомлення-рішення №, №
від 02 серпня 2012 року.

Ухвалою Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 13 вересня
2012 року відкрито провадження в
адміністративній справі №2а/0470/9286/12.
(т.1, а.с.1)

В обґрунтування заявлених вимог
позивач зазначив, що укладені між ним
та БВП «Строитель-Плюс» договори на
перевезення вантажів є реальними.
Формування позивачем податкового
кредиту з ПДВ на підставі виписаних БВП
«Строитель-Плюс» податкових накладних
та формування валових витрат є
правомірним та повністю відповідає
вимогам чинного законодавства.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 15
жовтня 2012 року у справі №2а/0470/9286/12
адміністративний позов задоволено.
(суддя - Серьогіна О.В.) (т.3, а.с.172-174)

Постанова суду першої інстанції
мотивована тим, що обставини, наведені
відповідачем у акті перевірки, є
недостатніми для висновку про
наявність підстав для того, щоб вважати
договори, укладені позивачем з БВП
«Строитель-Плюс» нікчемними і
відповідно для нарахування податкових
зобов'язань та штрафних санкцій.

Відповідач - Державна податкова
інспекція в Амур-Нижньодніпровському
районі м. Дніпропетровська
Дніпропетровської області Державної
податкової служби, не погодившись з
вищезазначеною постановою суду першої
інстанції у даній адміністративній
справі, подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 15 жовтня 2012
року у справі №2а/0470/9286/12 та відмовити у
задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги відповідач зазначає, що
перевіркою ТОВ «Лінкольн ЛТД» не
підтверджено фактичне здійснення
господарських операцій з придбання
послуг від БВП «Строитель-Плюс». У
позивача відсутній об'єкт
оподаткування податком на прибуток та
податком на додану вартість по
операціям з постачальником БВП
«Строитель-Плюс» в розумінні ст.22, ст.134,
ст.198 Податкового Кодексу України.

30 жовтня 2013 року на адресу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду за вх.№83561/13
надійшли заперечення позивача на
апеляційну скаргу, в яких він зазначає,
що формування позивачем податкового
кредиту з податку на додану вартість на
підставі виписаних БВП
«Строитель-Плюс» податкових накладних
та формування валових витрат є
правомірним та відповідає вимогам
чинного законодавства. Позивач просить
апеляційну скаргу відповідача
залишити без задоволення, а постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 15 жовтня 2012
року у справі №2а/0470/9286/12 - без змін.

06 листопада 2013 року на адресу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду за вх.№84818/13
надійшло клопотання відповідача про
перенесення апеляційного розгляду
справи у зв'язку з необхідністю
підготовки та участі в інших судових
засіданнях.

Винісши на розгляд зазначене
клопотання відповідача, колегія
суддів, з урахуванням належного
повідомлення відповідача про
апеляційний розгляд справи та
неповажності викладених в клопотанні
обставин, прийшла до висновку про його
необґрунтованість.

Відповідач про дату, час і місце
розгляду справи повідомлявся у
встановленому порядку, свого
представника для участі у її розгляді
не направив.

За таких обставин, з урахуванням думки
представника позивача, колегія суддів
ухвалила розглянути справу без участі
представника відповідача.

Представник позивача у судовому
засіданні проти задоволення
апеляційної скарги заперечував, просив
залишити без змін постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 15 жовтня 2012
року у справі №2а/0470/9286/12.

У судовому засіданні, заслухавши
пояснення представника позивача,
дослідивши доводи апеляційної скарги
та вивчивши матеріали справи у їх
сукупності, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з огляду на такі підстави.

З матеріалів справи вбачається, що
посадовою особою відповідача в період
з 17 липня 2012 року по 19 липня 2012 року було
проведено документальну невиїзну
перевірку Товариства з обмеженою
відповідальністю «Лінкольн, ЛТД» з
питань дотримання вимог податкового
законодавства з податку на додану
вартість та податку на прибуток за
період з 01 січня 2009 року по 31 березня 2012
року по взаємовідносинам з БВП
«Строитель-Плюс», результати якої
оформлено актом №1506/22-5/23072143 від 19 липня
2012 року.

Висновками зазначеного акту
встановлено порушення позивачем п.3.1
ст. 3, п.п.4.1.6 п.4.1 ст. 4, п.п. 5.2.1 п. 5.2, п.п. 5.3.9
п.5.3 ст. 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
ст.134, п.п.138.1.1 п.138.1, п.138.2 ст. 138, п.п.139.1.9
п.139.1 ст.139, п.185.1 ст.185, п.198.1, п.198.3, п.198.6
ст.198, ст.198, п.200.1 ст.200 Податкового
кодексу України, п.п.7.4.1, п.п.7.4.5 п.7.4,
п.п.7.7.1 п.7.7 ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість».

Відповідач в акті перевірки вказує, що
операції з поставки товарів (послуг) в
адресу Товариства з обмеженою
відповідальністю «Лінкольн, ЛТД» мають
ознаки «нікчемних», угоди укладались
без мети настання реальних наслідків,
право на податковий кредит з податку на
додану вартість та віднесення валових
витрат у позивача не виникає, оскільки
при цьому не дотримано обов'язкових
умов для виникнення такого права.

02 серпня 2012 року Державною податковою
інспекцією в Амур-Нижньодніпровському
районі м. Дніпропетровська
Дніпропетровської області Державної
податкової служби на підставі акту
№1506/22-5/23072143 від 19 липня 2012 року
прийняті податкові повідомлення -
рішення форми «Р» №, яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання на 46660,75 грн. та № ,
яким позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання на 56438 грн.

Порядок визначення суми податку, що
підлягає сплаті (перерахуванню) до
Державного бюджету України або
відшкодуванню з Державного бюджету
України (бюджетному відшкодуванню), та
строки проведення розрахунків
визначений статтею 200 (підпунктами 1-23)
Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 200.1 статті 200
Податкового кодексу України сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Відповідно до пункту 200.4 статті 200
Податкового кодексу України, якщо в
наступному податковому періоді сума,
розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх та звітному податкових
періодах постачальникам таких
товарів/послуг або до Державного
бюджету України, а в разі отримання
від нерезидента послуг на митній
території України - сумі
податкового зобов'язання, включеного
до податкової декларації за
попередній період за отримані від
нерезидента послуги отримувачем
послуг;

б) залишок від'ємного значення
попередніх податкових періодів після
бюджетного відшкодування включається
до складу сум, що відносяться до
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

З матеріалів справи вбачається, що між
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Лінкольн, ЛТД» та
БВП «Строитель-Плюс» укладено договір
№ 02/32 від 03 січня 2009 року, договір №04
від 04 січня 010 року, договір №03/89 від 05
січня 2011 року, предметом яких є
перевезення вантажів.

На виконання зазначених договорів БВП
«Строитель-Плюс» надано послуги з
перевезення вантажів ТОВ «Лінкольн,
ЛТД», що підтверджується
товарно-транспортними накладними,
актами здачі-приймання послуг та
податковими накладними.

Враховуючи зазначене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції стосовно того, що обставини,
викладені в акті перевірки, не є
достатніми для висновку про
нікчемність договорів, укладених між
позивачем та БВП «Строитель-Плюс».

Також колегія суддів вважає за
необхідне зазначити, що статтею 204
Цивільного кодексу України
встановлена презумпція правомірності
правочину.

Загальні вимоги чинності правочину
передбачені статтею 203 Цивільного
кодексу України, у разі порушення яких
настають правові наслідки, передбачені
параграфом 2 глави 16 Кодексу.

Відповідно до приписів статті 215
Цивільного кодексу України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 ЦК України. Недійсним є
правочин, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний
правочин). У цьому разі визнання такого
правочину недійсним судом не
вимагається.

Згідно зі статтею 228 Цивільного кодексу
України правочин вважається таким, що
порушує публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Правочин, який порушує
публічний порядок, є нікчемним.

Приймаючи рішення по суті заявлених
апеляційних вимог, колегія суддів бере
до уваги ту обставину, що при
кваліфікації правочину за статтею 228
Цивільного кодексу України має
враховуватися вина, яка виражається в
намірі порушити публічний порядок
сторонами правочину або однією зі
сторін. Доказом вини може бути вирок
суду, постановлений у кримінальній
справі, щодо знищення, пошкодження
майна чи незаконного заволодіння ним
тощо.

Частиною 4 статті 70 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що обставини, які за
законом повинні бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися ніякими
іншими засобами доказування, крім
випадків, коли щодо таких обставин не
виникає спору.

Зі змісту ч.1 ст.11 Кодексу
адміністративного судочинства України
вбачається, що розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюються на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості.

Частина 1 статті 71 цього Кодексу
встановлює, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу.

Відповідачем, як суб'єктом владних
повноважень, не надано доказів про
умисність укладення правочину між
позивачем та його контрагентом з метою,
яка завідомо суперечить інтересам
держави і суспільства, а саме, рішення
суду у цивільній чи господарській
справі, вироку суду у кримінальній
справі або іншого належного доказу на
підтвердження відсутності реального
характеру здійсненої позивачем
господарської операції.

Враховуючи викладене, суд апеляційної
інстанції погоджується з висновком
суду першої інстанції стосовно
протиправності та необхідності
скасування оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень.

За даних обставин колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції під час
розгляду даної справи об'єктивно,
повно, всебічно дослідив обставини, які
мають суттєве значення для вирішення
справи, застосував до правовідносин,
які виникли між сторонами у справі,
норми права які регулюють саме ці
правовідносини, зроблені судом першої
інстанції висновки відповідають
фактичним обставинам справи та
підтверджуються належними письмовими
доказами, які зібрані та досліджені
судом у судовому засіданні під час
розгляду даної адміністративної
справи, рішення суду першої інстанції
у даній справі про задоволення
адміністративного позову прийнято без
порушення норм процесуального та
матеріального права, і тому постанову
суду першої інстанції у даній
адміністративній справі від 15 жовтня
2012 року необхідно залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги відповідача
спростовуються дослідженими у справі
доказами і не можуть бути підставою для
скасування постанови суду, а тому
апеляційну скаргу необхідно залишити
без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ч.3
ст. 160, ст.195,196,198,200,205,206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції в
Амур-Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська Дніпропетровської
області Державної податкової служби -
залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 15
жовтня 2012 року у справі №2а/0470/9286/12 -
залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції, крім випадків
передбачених Кодексом
адміністративного судочинства
України, а в разі складання рішення в
повному обсязі відповідно до ст. 160
зазначеного кодексу - з дня складання
рішення в повному обсязі.

Повний текст виготовлено - 11 листопада
2013 року.

Головуючий:
В.В. Мельник

Суддя:
О.В. Юхименко

Суддя:
Л.М. Нагорна