Справа № 2а-3114/10/0370
Суддя: Богаченко С.І.
Дата ухвалення: 2014-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2014 року
Справа № 9104/3592/11

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі :

судді-доповідача Богаченка С.І.,

суддів Багрія В.М., Старунського Д.М.

при секретарі судового засідання -
Ратушній М.І.

за участю представника позивача Кучер
О.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Приватного акціонерного товариства
«Едельвіка» на постанову Волинського
окружного адміністративного суду від 13
грудня 2010 року по справі за позовом
Приватного акціонерного товариства
«Едельвіка» до Ягодинської митниці,
Волинської митниці, Головного
управління Державного казначейства
України у Волинській області, третя
особа Приватне підприємство «Жан» про
визнання дій не правомірними і
визнання нечинними рішення про
визначення митної вартості товарів та
картки відмови в митному оформленні, -

В С Т А Н О В И
Л А:

16 листопада 2010 року Приватне
акціонерне товариство «Едельвіка»
звернулось в Волинський окружний
адміністративний суд з позовом до
Ягодинської митниці, Головного
управління Державного казначейства
України у Волинській області, третя
особа Приватне підприємство «Жан» в
якому просило визнати неправомірними
дії посадових осіб Волинської митниці
стосовно відмови в прийнятті
вантажно-митної декларації
№201010001.2010.111182 від 07 жовтня 2010 року
митному оформленні чи пропуску товарів
і транспортних засобів через митний
кордон України, самостійного
визначення митної вартості
імпортованих товарів за 6 (шостим)
резервним методом їх оцінки та
донарахуванню Приватному акціонерному
товариству «Едельвіка» суми
обов'язкових митних платежів в частині
збільшення податкового зобов'язання на
9146,4грн. (в т.ч. ПДВ 20% 7671,17грн., митний
збір 4% 1475,23грн.) відповідно; визнати
недійсним Рішення Волинської митниці
про визначення митної вартості товару
№201000006/2010/102116/1 від 11 жовтня 2010 року;
визнати недійсною Картку відмови в
митному оформленні №201000006/0/102158 від 08
жовтня 2010 року; стягнути з державного
бюджету України на розрахунковий
рахунок Приватного акціонерного
товариства «Едельвіка» №9001 в ПАТ
КБ «Приватбанк» МФО 303440 надмірно
стягнуту за ВМД 201010001/2010/111401 від 12
жовтня 2010 року суму податку на додану
вартість в загальному розмірі 7671,17грн.
(Сім тисяч шістсот сімдесят одна гривня
17коп.) та суму митного збору у розмірі
1475,23грн. (Одна тисяча чотириста
сімдесят п'ять гривень 23коп.).

Свої позовні вимоги мотивувало тим, що
20 січня 2010 року між Приватним
акціонерним товариством «Едельвіка»
та PPH LEGS Sp.z o.o, Польща, було укладено
зовнішньоекономічний контракт за №02/10,
на підставі якого позивач імпортував
пряжу 65% поліефір - 35% бавовна сурова
кардна 24 NeX2, виробництва Індії. Позивач
є кінцевим вантажоотримувачем товару.
Поставка партії товару здійснювалась
на умовах DDU м.Луцьк, а тому транспортні
витрати входили в домовлену вартість
товару. Митна вартість товарів була
визначена декларантом за першим
методом оцінки - ціною контракту, однак,
митницею самостійно була проведена
митна оцінка товару на підставі 6-го
(резервного) методу визначення митної
вартості відповідно до статей 265, 273
Митного кодексу України та винесено
Рішення про визначення митної вартості
товарів №201000006/2010/102116/1 від 11 жовтня 2010
року, яким значно підвищено митну
вартість товару, до 3,97 Доларів США за
1кг, тоді як Позивачем заявлено митну
вартість товару на рівні 3,73 Доларів США
за 1кг. Позивач вважав, що йому
безпідставно було відмовлено у
прийнятті вантажно-митної декларації.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 13 грудня 2010
року в задоволені адміністративного
позову відмовлено повністю.

Не погодившись із постановою суду
першої інстанції, Приватне акціонерне
товариство «Едельвіка» подало
апеляційну скаргу на неї, в якій
просило постанову суду першої
інстанції скасувати і задоволити
позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги
апелянт по справі зазначає, що
постанова Волинського окружного
адміністративного суду від 13 грудня 2010
року є необґрунтованою і незаконною.

Також, апелянт по справі зазначав, що
судом першої інстанції в оскаржуваній
постанові вказано на не коректні і
необґрунтовані пояснення щодо
незастосування попередніх послідовних
методів визначення митної вартості, що
є обов'язковими для визначення митної
вартості товару, а тому можна зробити
висновок, що під час розгляду справи та
прийняття рішення не було об'єктивного
та в повному обсязі досліджено
обставини справи, тому зазначена
постанова винесена з порушенням норм
права і повинна бути скасована.

13 січня 2014 року Ягодинська митниця
Міндоходів подала Заперечення на
апеляційну скаргу, в якій зазначила, що
заявлена позивачем митна вартість є
нижчою митної вартості товарів, щодо
яких завершено митне оформлення,
внесеної до бази даних Єдиної
автоматизованої інформаційної системи
ДМСУ.

Заслухавши суддю доповідача,
проаналізувавши матеріали справи,
апеляційну скаргу, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
до задоволення з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції виходив із
того, що 14 червня 2010 року між ПАТ
«Едельвіка» та ПП «Жан» був укладений
договір №14/10 на декларування
експортно-імпортних вантажів позивача,
згідно якого ПП «Жан» зобов`язане
здійснити митне оформлення товару
позивача через митний кордон України
та представляти інтереси декларанта.

07 жовтня 2010 року декларантом ПП «Жан», з
метою митного оформлення товару,
Волинській митниці була надана
вантажно-митна декларація
№201010001.2010.111182 та товаротранспортні
документи. Декларант при митному
оформленні товару вказано 1 метод
визначення митної вартості за ціною
договору щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції).
Проте, Волинською митницею було
застосовано 6-тий резервний метод,
оскільки вартість оцінюваного товару,
на її думку, не могла бути визначена за
вказаним декларантом методом та шляхом
послідовного використання наступних.

08 жовтня 2010 року головним інспектором
відділу контролю митної вартості та
класифікації товарів Приймачук Іриною
Петрівною була видана картка відмови в
прийнятті митної декларації, митному
оформленні чи пропуску товарів і
транспортних засобів через митний
кордон України №201000006/0/102158 та прийнято
рішення про визначення митної вартості
товарів №201000006/2010/102084/1.

11 жовтня 2010 року позивачем було надано
закупівельну фактуру (комерційний
інвойс) постачальника. Прайс-лист
надати не було можливості, оскільки
продавець пряжі не є її виробником. У
зв'язку з нововиявленими обставинами, 11
жовтня 2010 року вищезазначене рішення
було анульоване та прийнято рішення
про визначення митної вартості товарів
№201000006/2010/102116/1, згідно якого митна
вартість товару становила 77127,17 доларів
США.

Оскільки декларантом не було надано
всіх необхідних документів для митного
оформлення товару, то суд першої
інстанції прийшов до висновку, що в
задоволенні позову потрібно відмовити
повністю.

Проте, з висновками суду першої
інстанції про відмову в задоволенні
вимог позивача погодитися не можна.
Колегія суддів вважає наведені
висновки суду першої інстанції
неправильними і такими, що не
відповідають вимогам законодавства
України та приймає доводи, наведені в
апеляційній скарзі про те, що постанова
суду першої інстанції підлягає
скасуванню.

Відповідно до статті 262 Митного кодексу
України, митна вартість товарів і метод
її визначення заявляються
(декларуються) митному органу
декларантом під час переміщення
товарів через митний кордон України
шляхом подання декларації митної
вартості. Порядок та умови
декларування митної вартості товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, встановлюються Кабінетом
Міністрів України, а порядок
заповнення декларацій митної вартості
- спеціально уповноваженим центральним
органом виконавчої влади в галузі
митної справи.

Згідно із ст.266 Митного кодексу України
передбачено, що визначення митної
вартості товарів, які імпортуються в
Україну, здійснюється за такими
методами: 1) за ціною договору щодо
товарів, які імпортуються (вартість
операцій); 2) за ціною договору щодо
ідентичних товарів; 3) за ціною договору
щодо подібних (аналогічних) товарів; 4)
на основі віднімання вартості; 5) на
основі додавання вартості (обчислена
вартість); 6) резервного.

Відповідно до ч.2 ст.264 Митного кодексу
України у разі потреби у підтвердженні
заявленої митної вартості товарів
декларант зобов'язаний подати митному
органу необхідні для цього відомості
та забезпечити можливість їх перевірки
відповідно до порядку, що
встановлюється Кабінетом Міністрів
України.

Згідно із п.7 Порядку декларування
митної вартості товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 20 грудня 2006 року №1766 «Про
затвердження Порядку декларування
митної вартості товарів, які
переміщуються через митний кордон
України та подання відомостей для її
підтвердження» для підтвердження
заявлених відомостей про митну
вартість товарів декларант
зобов'язаний подати:
зовнішньоекономічний договір
(контракт) і додатки до нього;
рахунок-фактуру (інвойс) або
рахунок-платформу; банківські платіжні
документи (якщо рахунок сплачено), а
також інші платіжні та/або
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;
рішення митного органу про визначення
митної вартості раніше ввезених
ідентичних та/або подібних
(аналогічних) товарів, якщо воно
прийнято за одним договором
(контрактом); пакувальні листи; копію
ліцензії на ввезення (вивезення)
товарів, імпорт (експорт) яких підлягає
ліцензуванню.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про
зовнішньоекономічну діяльність»
втручання державних органів у
зовнішньоекономічну діяльність її
суб'єктів у випадках, не передбачених
цим Законом, є обмеженням права
здійснення зовнішньоекономічної
діяльності і як таке забороняється.

Згідно із ст.ст.179, 189, 190 Господарського
кодексу України при укладенні
господарських договорів сторони
можуть визначити зміст договору на
основі вільного волевиявлення,
суб'єкти господарювання можуть
використовувати у господарській
діяльності вільні ціни. При здійсненні
експортних та імпортних операцій у
розрахунках з іноземними
контрагентами застосовуються
контрактні (зовнішньоекономічні) ціни.
Вільні ціни визначаються суб'єктами
господарювання самостійно за згодою
сторін на всі види продукції, за
винятком тих, на які встановлено
державні ціни.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про
ціни та ціноутворення» при здійсненні
експортних та імпортних операцій
безпосередньо або через
зовнішньоекономічного посередника в
розрахунках із зарубіжними партнерами
застосовуються контрактні
(зовнішньоекономічні) ціни, що
формуються відповідно до цін та умов
світового ринку.

З огляду на викладене, сумніви митного
органу щодо митної вартості товару
який декларувався позивачем є
безпідставними, оскільки сторони
зовнішньоекономічної діяльності
вправі визначати вільні ціни, а
наявність цінової інформації у
Центральній базі даних Державної
митної служи України, яка не співпадає
із такими цінами, не може бути
підставою, що вказує на ознаки
недостовірності заявленої митної
вартості.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів приходить до переконання про
підставність позовних вимог позивача,
які підлягають до задоволення.

Відповідно до ст.202 КАС України
підставами для скасування судом
апеляційної інстанції постанови або
ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд першої інстанції вважає
встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення норм матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи або
питання.

З огляду на викладене, оскільки
постанова суду першої інстанції
винесена з порушенням норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, то
апеляційна скарга підлягає до
задоволення, а оскаржувану постанову
слід скасувати та прийняти нову
постанову.

Керуючись ст.ст.160, 195, 196, п.3 ч.1 ст.198, п.п.1,
4 ст.202, ч.2 ст.205, ст.ст.207, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И
Л А:

Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства «Едельвіка» -
задоволити, Постанову Волинського
окружного адміністративного суду від 13
грудня 2010 року по справі № 2а-3114/10/0370 -
скасувати та прийняти нову постанову,
якою позовні вимоги - задоволити
повністю.

Визнати протиправними дії посадових
осіб Волинської митниці стосовно
відмови в прийнятті вантажно-митної
декларації №201010001.2010.111182 від 07 жовтня
2010 року.

Визнати протиправним та скасувати
Рішення про визначення митної вартості
товару №201000006/2010/102116/1 від 11 жовтня 2010
року;

Визнати протиправною та скасувати
Картку відмови в митному оформленні
№201000006/0/102158 від 08 жовтня 2010 року.

Стягнути з державного бюджету України
на розрахунковий рахунок Приватного
акціонерного товариства «Едельвіка»
№9001 в ПАТ КБ «Приватбанк» МФО 303440
надмірно стягнуту за ВМД 201010001/2010/111401
від 12 жовтня 2010 року суму податку на
додану вартість в загальному розмірі
7671,17грн. (Сім тисяч шістсот сімдесят
одна гривня 17коп.) та суму митного збору
у розмірі 1475,23грн. (Одна тисяча
чотириста сімдесят п'ять гривень 23коп.).

Постанова апеляційного
адміністративного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена до
касаційної інстанції протягом
двадцяти днів після набрання нею
законної сили.

Головуючий суддя
С.І. Богаченко

Суддя
В.М. Багрій

Суддя
Д.М. Старунський