Справа № К/9991/27221/11-С
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2013-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" вересня 2013 р. м. Київ
К/9991/27221/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії
суддів:Головуючий:Нечитайло
О.М.Судді:Лосєв А.М. Острович
С.Е.розглянувши у порядку письмового
провадженнякасаційну скаргу
Джанкойської об'єднаної державної
податкової інспекції в АР Крим

на постанову Окружного
адміністративного суду АР Крим від
02.09.2010 р.

та ухвалу Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 30.03.2011 р.

у справі №2а-1795/10/12/0170

за позовом Джанкойської об'єднаної
державної податкової інспекції в АР
Крим

до ОСОБА_4

про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ :

Джанкойська об'єднана державна
податкова інспекція в АР Крим (далі -
позивач) звернулася до суду з позовом
до ОСОБА_4 (далі - відповідач) про
стягнення заборгованості у розмірі
6841,43 грн.

Постановою Окружного
адміністративного суду АР Крим від
02.09.2010 р., залишеною без змін ухвалою
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 30.03.2011 р., у
задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Вважаючи, що рішення судів першої та
апеляційної інстанції прийняті з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, позивач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України із касаційною скаргою, в
якій просить їх скасувати та прийняти
нове судове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити.

Крім того, позивачем заявлено
клопотання про заміну його
правонаступником Джанкойською
об'єднаною державною податковою
інспекцією в АР Крим Державної
податкової служби.

Відповідно до ст. 55 КАС України у разі
вибуття або заміни сторони чи третьої
особи у відносинах, щодо яких виник
спір, суд допускає на будь-якій стадії
адміністративного процесу заміну
відповідної сторони чи третьої особи
її правонаступником. Усі дії, вчинені в
адміністративному процесі до вступу
правонаступника, обов'язкові для нього
в такій самій мірі, у якій вони були б
обов'язкові для особи, яку він замінив.

Враховуючи викладене та надані докази
реорганізації позивача, судова колегія
вважає, що заявлене клопотання
підлягає задоволенню.

Відповідач письмових заперечень на
касаційну скаргу позивача на адресу
суду касаційної інстанції не надіслав.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України, суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні та вирішувати питання
про достовірність того чи іншого
доказу.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлені такі фактичні обставини
справи.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач є спадкоємцем земельної
частки (паю), яка перебуває в
колективній власності КСП Агрофірма
колгосп «Дружба народів» розміром 2,19 в
умовних кадастрових гектарах без
визначення меж цієї частки в натурі (на
місцевості), що належала спадкодавцю -
бабусі відповідача на підставі
сертифікату серії КМ № 0047778; майнового
паю СТОВ «Дружба народів»
Красногвардійського району в сумі 3905,36
грн., або 0,0071% на 07.01.2002 року, що належало
спадкодавцю - бабусі відповідача на
підставі довідки № 1991 від 21.03.2006 року,
виданої СТОВ «Дружба народів».

Відповідач 29.03.2007 р. подав до
податкового органу декларацію про
доходи, одержані за період з 01.01.2006 р. по
31.12.2006 р., у розділі 1.2 якої відповідачем
відображено дохід від отримання
земельної частки (паю) та майнового паю
у спадщину в сумі 52626,36 грн., та
визначено суму податку з доходів
фізичних осіб, яка підлягає сплаті до
бюджету у розмірі 6841,43 грн.

На підставі зазначеної декларації
позивачем проведено розрахунок суми
податку з доходів фізичних осіб, який
визначений у розмірі 6841,43 грн. на
підставі п.п.13.2.2 п.13.2 ст.13 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб», прийнято податкове
повідомлення форми «Ф» від 30.03.2007 р. №
2/0 про визначення відповідачу
податкового зобов'язання у сумі 6841,43
грн.

У подальшому позивачем були виставлені
відповідачу податкові вимоги від
14.06.2007 р. №1/49 на суму 6841,43 грн. та від
14.01.2008 р. № 2/9 на суму 6841,43 грн.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи,
наведені у касаційній скарзі,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з огляду на наступне.

Суди попередніх інстанцій відмовляючи
у задоволенні позовних вимог про
стягнення з відповідача сум податку за
отримання у спадщину земельного та
майнового паїв виходили з наступного.

Зокрема, посилались на приписи Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб», якими визначені доходи
які не включаються до складу
загального місячного або річного
оподатковуваного доходу.

Так, попередні судові інстанції
зазначили, що успадкований сертифікат
на право на земельну частку (пай) не
може бути об'єктом оподаткування,
оскільки він не посвідчує майнове
право особи, а є лише
правовстановлюючим документом для
набуття особою такого права відповідно
до ст. ст. 125, 126 Земельного Кодексу
України.

Крім того, суди вказали на те, що
майновий пай також не може бути
віднесено до об'єктів комерційної
власності, визначених п.п. «в» п. 13.1 ст. 13
Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб», оскільки він також не
посвідчує майнове право, а є лише
правовстановлюючим документом для
набуття особою такого права відповідно
до ст. 25 Закону України «Про
сільськогосподарську кооперацію».

Також попередні судові інстанції
вказали на те, що у поданій позивачем
декларації сума податкового
зобов'язання не зазначена, а зазначена
у розрахунку суми податку з доходів
фізичних осіб (ПДФО), що підлягає
поверненню платнику податку або сплаті
до бюджету, форма якого взагалі не
затверджувалась жодним
нормативно-правовим актом, а тому сума
податку не може вважатися сумою
узгодженого податкового зобов'язання у
розумінні Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами».

У той же час, судова колегія Вищого
адміністративного суду України вважає
такі висновки судових інстанцій
помилковими та передчасними з огляду
на таке.

Порядок стягнення зобов'язань
юридичних та фізичних осіб перед
бюджетами та державними цільовими
фондами з податків та зборів
(обов'язкових платежів) регулюється
нормами спеціального закону з питань
оподаткування, яким є Закону України
«Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами».

У відповідності до п. 5.1 ст. 5 вказаного
Закону, податкове зобов'язання,
самостійно визначене платником
податків у податковій декларації,
вважається узгодженим з дня подання
такої податкової декларації.

Зазначене податкове зобов'язання не
може бути оскаржене платником податків
в адміністративному або судовому
порядку. Якщо у майбутніх податкових
періодах (з урахуванням строків
давності, визначених статтею 15 цього
Закону) платник податків самостійно
виявляє помилки у показниках раніше
поданої податкової декларації, такий
платник податків має право надати
уточнюючий розрахунок.

Оскільки оспорювана сума була
самостійно визначена відповідачем, то
вона є податковим боргом у розумінні п.
1.3 ст. 1 Закону «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами».

Підпунктом 6.2.1 п. 6.2 ст. 6 вказаного
Закону, у разі коли платник податків не
сплачує узгоджену суму податкового
зобов'язання в установлені строки,
податковий орган надсилає такому
платнику податків податкові вимоги.

Підпунктом 6.2.2 п.6.2 ст.6 вказаного Закону
передбачено, що податкові вимоги також
надсилаються платникам податків, які
самостійно подали податкові
декларації, але не погасили суму
податкових зобов'язань у встановлені
законом строки, без попереднього
направлення (вручення) податкового
повідомлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 138 КАС України,
предметом доказування є обставини,
якими обґрунтовуються позовні вимоги
чи заперечення або які мають інше
значення для вирішення справи (причини
пропущення строку для звернення до
суду тощо) та які належить встановити
при ухваленні судового рішення у
справі.

З огляду на зміст наведеної норми
процесуального права та зважаючи на те,
що вимогами заявленого позову є
стягнення заборгованості по сплаті
податку з доходів фізичних осіб,
предметом доказування у даній справі
мають бути обставини, які свідчать про
наявність підстав, з якими закон
пов'язує можливість такого стягнення у
судовому порядку, встановлення факту
її сплати у добровільному порядку або
встановлення відсутності такого факту,
тощо.

При цьому, питання правомірності
визначення податкового зобов'язання не
може бути предметом доказування у
межах даного позову, оскільки рішення
суб'єкта владних повноважень, яким таке
зобов'язання визначено, не є предметом
позову у даній справі, а отже суди не
мали процесуальних повноважень у межах
розгляду даної справи здійснювати його
правовий аналіз.

З огляду на викладене, а також той факт,
що судами першої та апеляційної
інстанцій не було з'ясовано належним
чином зазначені обставини справи, у той
час як їх встановлення впливає на
правильність вирішення спору, ухвалені
у справі судові рішення підлягають
скасуванню із направленням справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду суду першої
інстанції слід взяти до уваги
викладене в цій ухвалі, встановити
повно і правильно обставини відповідно
до предмету доказування у справі та в
залежності від встановленого і у
відповідності до норм матеріального та
процесуального права вирішити спір.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 55, 210-231 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Здійснити процесуальне
правонаступництво та замінити
Джанкойську об'єднану державну
податкову інспекцію в АР Крим на
Джанкойську об'єднану державну
податкову інспекцію в АР Крим
Державної податкової служби.

2. Касаційну скаргу Джанкойської
об'єднаної державної податкової
інспекції в АР Крим Державної
податкової служби задовольнити
частково.

3. Постанову Окружного
адміністративного суду АР Крим від
02.09.2010 р. та ухвалу Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 30.03.2011 р. у справі №2а-1795/10/12/0170
скасувати.

Справу №2а-1795/10/12/0170 направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

4. Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:Нечитайло О.М.
Судді:Лосєв А.М. Острович С.Е.