Справа № 463/372/14-а
Суддя: Леньо С. І.
Дата ухвалення: 2014-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2014 року м.
Львів Справа №2-а/463/33/14

Личаківський районний суд м. Львова

в складі головуючого судді
Леньо С. І.

при секретарі
Станько Р.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Львові
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до ДАІ Солом'янського РУ ГУМВС
України в м. Києві, Інспектора ДПС
Солом'янського ВДАІ в м. Києві Сквирі
Олександра Васильовича про визнання
дій неправомірними та скасування
постанови у справі про адміністративне
правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із
позовом до відповідачів, в якому
просить скасувати постанову в справі
про адміністративне правопорушення
про притягнення його до
адміністративної відповідальності за
ч. 1 ст. 122 КУпАП від 14.01.2014 року, визнати
дії Інспектора ДПС Сквирі О.В. з
притягнення позивача до
адміністративної відповідальності
протиправними.

В обґрунтування позовних вимог
покликається на те, що 14.01.2014р.
повноважним працівником відповідача
відносно нього було винесено постанову
серії ПС1 № 235819 про притягнення його до
адміністративної відповідальності за
ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено
адміністративне стягнення у вигляді
штрафу в розмірі 340 грн. Порушення
проявилось в тому, що він 14.01.2014р. о 15
год. 56 хв. у м. Києві на бульварі Лепса,
керуючи автомобілем Пежо д.н.з. НОМЕР_1
не виконав вимоги дорожнього знаку 2.2,
згідно з яким проїзд без зупинки
заборонено. Вважає таку постанову
незаконною, а викладені в ній обставини
події такими, що не відповідають
дійсності. При здійсненні розвороту
для руху в протилежному напрямку він
виконав вимоги знаку «Проїзд без
зупинки заборонено», здійснив коротку,
але повну зупинку автомобіля біля краю
проїжджої частини, на яку мав виїхати.
Оскільки дорожня розмітка - стоп лінія
була відсутня, впевнився у відсутності
транспортних засобів, яким може
створити перешкоду у русі та розпочав
рух у потрібному напрямку. Вказані
обставини намагався пояснити
працівнику ДАІ, однак останній на них
не зважав, внаслідок чого виніс на його
думку незаконну постанову. Вказує, що
працівник ДАІ у протоколі зазначив про
відео фіксацію, яка підтверджує
вчинення правопорушення. На його
вимогу, було пред'явлено лише предмет,
який по зовнішніх ознаках нагадує
побутову камеру, однак сам відеозапис
продемонстровано не було, як і не було
представлено сертифікат на технічний
засіб, яким здійснювалась відео
фіксація. Вказані обставини вважає
такими, що не давали відповідачу
достатніх підстав для притягнення його
до адміністративної відповідальності,
і оскільки відповідач все ж таки виніс
оскаржувану постанову, переконаний, що
є всі підстави для її скасування, з
приводу чого має місце даний
адміністративний позов.

В судове засідання позивач не прибув,
про дату, час та місце розгляду справи
повідомлений належним чином, скерував
до суду заяву про підтримання позовних
вимог, а також про розгляд справи у його
відсутності.

Відповідачі у судове засідання не
прибули, про дату, час та місце розгляду
справи повідомлені належним чином,
причин неприбуття суду не повідомили.
Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 128 КАС України,
суд вважає можливим розглянути справу
як у відсутності позивача, так і у
відсутності відповідачів.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши представлені докази, суд
приходить до висновку, що в задоволенні
позову слід відмовити із наступних
підстав.

За правилами ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

З постанови серії ПС1 № 235819 від 14.01.2014р.
(а.с.4) вбачається, що ОСОБА_1 притягнено
до адміністративної відповідальності
за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено штраф в
розмірі 340 грн., у зв'язку із скоєнням
правопорушення, яке виразилось в тому,
що позивач 14.01.2014р. о 15 год. 56 хв. у м.
Києві на бульварі Лепса, керуючи
автомобілем Пежо д.н.з. НОМЕР_1 не
виконав вимоги дорожнього знаку 33.2.2,
згідно з яким проїзд без зупинки
заборонено.

Згідно з ст. 9 КУпАП адміністративним
правопорушенням (проступком)
визнається протиправна, винна (умисна
або необережна) дія чи бездіяльність,
яка посягає на громадський порядок,
власність, права і свободи громадян, на
встановлений порядок управління і за
яку законом передбачено
адміністративну відповідальність.

Зупинка, згідно з положеннями ПДР
України, є припинення руху
транспортного засобу на час до 5 хвилин
або більше, якщо це необхідно для
посадки (висадки) пасажирів чи
завантаження (розвантаження) вантажу,
виконання вимог цих Правил (надання
переваги в русі, виконання вимог
регулювальника, сигналів світлофора
тощо). Згідно з вимогами п. 2.2 Додатку 1
ПДР України «Проїзд без зупинки
заборонено», забороняється проїзд без
зупинки перед розміткою 1.12 (стоп-лінія),
а якщо вона відсутня - перед знаком.
Необхідно дати дорогу транспортним
засобам, що рухаються дорогою, яка
перетинається, а за наявності таблички
7.8 - транспортним засобам, що рухаються
головною дорогою, а також праворуч
рівнозначною дорогою.

Стверджуючи про те, що вимоги даного
дорожнього знаку були виконані, на
противагу діям працівника ДАІ позивач
не надає суду не те що належних, жодних
доказів про правомірність своїх дій.
Єдине, на що покликається позивач - це
на його пояснення які висвітлені в
мотивах позову, однак жодні докази
цьому до матеріалів справи не
представлені.

Поряд з цим, винуватість позивача у
вчиненні адміністративного
правопорушення стверджується
протоколом про адміністративне
правопорушення від 14.01.2014р. (а.с.5), зі
змісту якого вбачається, що позивач
здійснив порушення вимог п. 2.2 Додатку 1
ПДР України. Вказаний протокол
складено у відповідності до вимог ст. 256
КУпАП, а тому підстав вважати його
неналежним доказом немає. Єдиним
моментом, на який позивач просить
звернути увагу є те, що, йому не
представили здійснений відеокамерою
запис та не пред'явили сертифікат на
технічний засіб, що здійснював відео
зйомку.

Відносно першої обставини, позивач
жодним чином її не довів, в
підтвердження такої позиції доказів не
представив, а відносно другої
обставини суд враховує наступне.

Дійсно, вимогами п. 19.2 Інструкцій з
питань діяльності підрозділів
дорожньо-патрульної служби
Державтоінспекції МВС, яка затверджена
наказом МВС України від 27.03.2009р. № 111
передбачено, що працівники підрозділів
ДПС, яким видані технічні засоби та
прилади, персонально відповідають за
їх цілісність та працездатність.
Забороняється застосування технічних
засобів та приладів, які не
сертифіковані, не сертифіковані в
Україні у разі якщо вони підлягають
сертифікації відповідно до чинного
законодавства та які не пройшли
метрологічної повірки або мають
свідоцтво про таку повірку, термін дії
якого минув, а також передавати такі
прилади для користування
безпосередньо на маршруті
патрулювання без здійснення контролю
командиром підрозділу результатів
роботи приладу за зміну.

Однак, як гласить п. 27.9 цієї Інструкції,
з метою запобігання конфліктним
ситуаціям, об'єктивного розгляду справ,
а також як допоміжний засіб для
попередження протиправних дій та
розкриття правопорушень допускається
використання фото-, кінозйомки,
відеозапису та звукозаписувальної
техніки.

Відповідно до п. 1 ст. 14 Декрету Кабінету
Міністрів України від 10.05.1993 № 46-93 «Про
стандартизацію і сертифікацію»,
центральний орган виконавчої влади з
питань технічного регулювання -
національний орган України з
сертифікації затверджує переліки
продукції, що підлягає обов'язковій
сертифікації, та визначає терміни її
запровадження.

На виконання вказаних вимог цього
нормативного акта наказом Державного
комітету України з питань технічного
регулювання та споживчої політики від
01.02.2005 № 28 затверджено Перелік
продукції, що підлягає обов'язковій
сертифікації в Україні. Прилади, якими
здійснюється відео фіксація порушень
ПДР України до цього Переліку не
включено, а отже вони не підлягають
обов'язковій сертифікації, і як
наслідок, можуть використовуватись як
допоміжний засіб для підтвердження
вчинення правопорушення. Вказану
обставину повноважний представник ДАІ
вірно повідомив позивачу, однак він
помилково прийшов до висновку, що його
вимога була безпідставно
проігнорована.

З огляду на викладене, позивач
помилково вважає, що постанова є
незаконною та порушує його права. Діючи
в межах та у спосіб, визначених чинним
законодавством, після виявлення
правопорушення, на підставі належних
та допустимих доказів інспектор
правомірно виніс постанову про
притягнення позивача до
адміністративної відповідальності, з
врахуванням вимог як матеріального так
і процесуального права, і оскільки
протилежного позивач не довів,
підстави для скасування оскаржуваної
постанови відсутні, і як наслідок,
відсутні підстави для задоволення
позову.

На підставі наведеного та керуючись ст.
ст. ст. ст. 2, 17-19, 71, 105, 128, 160-163 КАС України,
ст. ст. 9, 17, 18, 33, 122, 251, 254, 256, 258, 268, 288, 293
КУпАП, суд, -

постановив:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1
до ДАІ Солом'янського РУ ГУМВС України
в м. Києві, Інспектора ДПС
Солом'янського ВДАІ в м. Києві Сквирі
Олександра Васильовича про визнання
дій інспектора протиправними,
скасування постанови у справі про
адміністративне правопорушення серії
ПС1 № 235819 від 14.01.2014 року.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя:
Леньо С. І.