Справа № 2а-8978/12/2070
Суддя: Загородній А.Ф.
Дата ухвалення: 2014-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" січня 2014 р. м. Київ
К/800/16/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого
Загороднього А.Ф.,

суддів
Білуги С.В.,

Гаманка О.І.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 11 вересня
2012 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 03 грудня 2012 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до Державної міграційної служби
України, третя особа - Головне
управління Державної міграційної
служби України в Харківській області
про визнання протиправним та
скасування рішення, -

в с т а н о в и л а
:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
Державної міграційної служби України,
третя особа - Головне управління
Державної міграційної служби України в
Харківській області про визнання
протиправним та скасування рішення
Державної міграційної служби України
від 17 травня 2012 року № 34-12 про
відхилення його скарги на рішення
органу міграційної служби про відмову
в оформленні документів для вирішення
питання щодо визнання біженцем або
особою, яка потребує додаткового
захисту, та зобов'язання повторно
розглянути його скаргу.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 11 вересня
2012 року, залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 03 грудня 2012
року, в задоволенні позовних вимог
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись
на порушення судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати вказані судові
рішення та ухвалити нове рішення, яким
позовні вимоги задовольнити повністю.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального й
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі колегія суддів
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню, з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_1 громадянин
Гвінеї, 15 лютого 2011 року звернувся до
Управління міграційної служби України
в Харківській області із заявою про
надання статусу біженця або особи, яка
потребує додаткового захисту в
Україні.

Наказом Управління міграційної служби
України у Харківській області від 09
березня 2011 року № 47-о позивачу було
відмовлено в оформленні документів для
вирішення питання щодо надання статусу
біженця або особи, яка потребує
додаткового захисту в Україні та 09
березня 2011 року повідомлено позивача
про дане рішення.

ОСОБА_1 у позасудовому порядку оскаржив
рішення про відмову у прийнятті заяви
до Державної міграційної служби
України.

17 травня 2012 року Державною міграційною
службою України було прийнято рішення
№ 34-12 про відхилення скарги позивача.

Згідно з письмовими висновками щодо
прийняття рішення про відмову в
оформленні документів для вирішення
питання щодо надання статусу біженця
громадянину Гвінеї ОСОБА_1 покладеними
в основу наказу Управління міграційної
служби України у Харківській області
від 09 березня 2011 року № 47-о та
оскаржуваного рішення Державної
міграційної служби України від 17
травня 2012 року № 34-12, заява ОСОБА_1 є
очевидно необґрунтованою і не містить
суб'єктивного елементу
обґрунтованості побоювань. Зокрема,
заявник не обґрунтував неможливості
повернення до країни громадянської
належності через індивідуальні
побоювання стати жертвою
переслідувань за критерієм
національної ознаки, водночас аналіз
матеріалів особової справи з точки
зору оцінки тверджень заявника в
контексті ситуації в країні його
громадянської належності свідчить про
те, що реальними підставами виїзду з
республіки Камерун було отримання
роботи та заробітку в Україні, тобто
знайти країну кращу для життя, а не
пошук міжнародного захисту.

Відповідно до пунктів 1 і 13 частини
першої статті 1 Закону України «Про
біженців та осіб, які потребують
додаткового або тимчасового захисту»
біженець - це особа, яка не є
громадянином України і внаслідок
обґрунтованих побоювань стати жертвою
переслідувань за ознаками раси,
віросповідання, національності,
громадянства (підданства), належності
до певної соціальної групи або
політичних переконань перебуває за
межами країни своєї громадянської
належності та не може користуватися
захистом цієї країни або не бажає
користуватися цим захистом внаслідок
таких побоювань, або, не маючи
громадянства (підданства) і
перебуваючи за межами країни свого
попереднього постійного проживання, не
може чи не бажає повернутися до неї
внаслідок зазначених побоювань; особа,
яка потребує додаткового захисту - це
особа, яка не є біженцем відповідно до
Конвенції про статус біженців 1951 року і
Протоколу щодо статусу біженців 1967
року та цього Закону, але потребує
захисту, оскільки така особа змушена
була прибути в Україну або залишитися в
Україні внаслідок загрози її життю,
безпеці чи свободі в країні походження
через побоювання застосування щодо неї
смертної кари або виконання вироку про
смертну кару чи тортур, нелюдського або
такого, що принижує гідність,
поводження чи покарання.

Згідно абзаців 4, 6 частини 1 статті 6
Закону України «Про біженців та осіб,
які потребують додаткового або
тимчасового захисту» не може бути
визнана біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту, особа
стосовно якої встановлено, що умови,
передбачені пунктами 1 чи 13 частини
першої статті 1 цього Закону відсутні, а
також така, яка до прибуття в Україну з
наміром бути визнаною біженцем або
особою, яка потребує додаткового
захисту, перебувала в третій безпечній
країні.

Разом з тим, обґрунтоване побоювання
стати жертвою переслідувань є
визначальним у переліку критеріїв щодо
визначення біженця, оскільки під
впливом цієї суб'єктивної оцінки особа
вирішує покинути країну і стала
біженцем, а тому з'ясування
суб'єктивних обставин є першочерговим
завданням судів під час вирішення
таких спорів.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що у ході співбесід із
заявником було з'ясовано, що ОСОБА_1
народився в Гвінеї м. Конакрі, належить
до етнічної групи пьоль. Батько
позивача був вчителем математики, який
через хворобу помер в ІНФОРМАЦІЯ_1, мати
- приватний підприємець. В сім'ї троє
дітей, брат з сестрою проживають разом
з матір'ю. Позивач закінчив початкову
та середню освіту в школі, коледжі та
ліцеї Конакрі, в 2006 році вступив до
університету ім. Гамаля Абдель Насера в
Конакрі, де вчився на
фізико-математичному факультеті, який
не закінчив через проблеми з поліцією
та виїздом з країни.

Більш того, позивач у протоколі
співбесіди підтвердив, що покинув
країну своєї громадянської належності
10 вересня 2007 року морським шляхом. Зі
слів позивача, 25 квітня 2008 року він
прибув в Російську Федерацію, а звідти
нелегально з 4 на 5 травня 2008 року прибув
в Україну, проте місця перетину
державного кордону України вказати не
міг, стверджує лише, що в'їхав на
територію України залізничним
транспортом, але номера потягу не знає.
З 5 травня 2008 року до моменту звернення
до органу міграційної служби на
території України перебував
нелегально.

Також, судами встановлено, що
інформація викладена позивачем під час
співбесіди, показала, що його
побоювання стати жертвою
переслідування у разі повернення до
Гвінеї не є обґрунтованими, оскільки на
теперішній час політична ситуація в
Гвінеї змінилася. На теперішній час
правлячою партією в Гвінеї є партія RPG,
яка була опозиційною та разом з партією
UFR та іншими брала участь у
маніфестаціях у 2007 році. Лідер цієї
партії Альфа Конде зараз є президентом
Гвінеї, отже мета маніфестацій
опозиційних партій досягнута. Крім
того, члени опозиційних партій, які
організовували маніфестації, є членами
парламенту. Отже, всі побоювання
ґрунтуються лише на його особистих
припущеннях, оскільки в країні
громадянської приналежності позивача
зараз проживають його матір, рідні брат
та сестра, які, з його слів, не мають
проблем з владою.

Крім того, позивач повідомив, що він два
рази був заарештований в Гвінеї, про що
надав до органу міграційної служби
копію постанови суду в Калум-Конакрі
Республіка Гвінея № 736 від 22 лютого 2007
року про його арешт та повідомлення про
його розшук від 05 вересня 2007 року.
Причиною його затримань він називає
участь в маніфестаціях, а розшук був
оголошений, у зв'язку з втечею з тюрми,
що свідчить про уникнення
кримінального переслідування на
батьківщині.

При цьому, судами було вірно зазначено
про те, що особа, яка дійсно рятує своє
життя та втікає від переслідування, не
обирає для себе країну кращого
проживання, а звертається за статусом
біженця в першій безпечній країні.
Беручи до уваги той факт, що до прибуття
в Україну позивач перебував в третій
безпечній країні, де міг звернутися за
статусом біженця, отже, оскільки цього
не зробив, такої потреби він не мав.
Таким чином, звернувшись до органу
міграційної служби позивач має на меті
легалізуватися на території України з
метою подальшого проживання, а не
отримати міжнародний захист.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції, з рішенням якого
погодився і суд апеляційної інстанції,
дійшов правомірного висновку про те, що
ОСОБА_1 не було надано жодних
переконливих доказів, які б свідчили
про її переслідування на батьківщині
або наявність будь-яких підстав щодо
побоювань за своє життя та життя своїх
рідних на батьківщині, а тому Державна
міграційна служба України прийняла
цілком законне рішення про відхилення
скарги позивача щодо відмови у
прийнятті заяви про визнання біженцем
або особи, яка потребує додаткового
захисту в Україні.

Враховуючи викладене, доводи
касаційної скарги не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального чи процесуального
права, що призвело або могло б
призвести до невірного вирішення
спору, а тому оскаржувані судові
рішення є законними та обґрунтованими
і підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а
:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову Харківського
окружного адміністративного суду від 11
вересня 2012 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 03 грудня 2012 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до Державної міграційної служби
України, третя особа - Головне
управління Державної міграційної
служби України в Харківській області
про визнання протиправним та
скасування рішення - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Головуючий
А.Ф. Загородній Судді

С.В. Білуга
О.І.
Гаманко