Справа № 2а-677/11/0970
Суддя: Каралюс В.М.
Дата ухвалення: 2014-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2014 року
Справа №
32544/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі :

Головуючого судді - Каралюса В.М.,

суддів: Затолочного В.С., Матковської
З.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Державної податкової
інспрекції в Богородчанському районі
Івано-Франківської області на
постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 24
березня 2011 року у справі за позовом
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до
Державної податкової інспрекції в
Богородчанському районі
Івано-Франківської області про
скасування податкового
повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2011 року позивач фізична особа -
підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспрекції в
Богородчанському районі
Івано-Франківської області, в якому
просив скасувати податкове
повідомлення-рішення від 05 жовтня 2010
року № /0.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 24
березня 2011 року позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспрекції в
Богородчанському районі
Івано-Франківської області № /0
від 05 жовтня 2010 року.

Не погодившись із таким рішеннням суду,
його оскаржив відповідач, який в
поданій апеляційній скарзі,
покликаючись на незаконність та
незаконність та необгрунтованість
оскаржуваної постанови, просить таку
скасувати та прийняти нову, якою в
задоволенні позову відмовити.

В обгрунтування вимог апеляційної
скарги зазначає, що приписи підпунктів
1.2 ст.1 та 17.1.7 пункту 17.1 статті 17.1 Закону
України „Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами" кореспондують положенню ст.2
Указу Президента України ,,Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності субєктів малого
підприємництва" та встановлюють строки
сплати єдиного податку шляхом
відсилання до норм іншого
нормативно-правового акту, в даному
випадку до вищевказаного Указу.

Сторони в судове засідання не прибули,
про дату, час і місце апеляційного
розгляду були повідомлені належним
чином, а тому, колегія суддів, у
відповідності до ч.1 п.2 ст.197 КАС
України, вважає за можливе розглядати
справу у порядку письмового
провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, при
проведенні розрахунків до бюджету за
вересень-жовтень 2009 року встановлено,
що позивачем допущена несвоєчасна
сплата єдиного податку.

За вищевказаний період позивачем було
несвоєчасно сплачено до бюджету суми, а
саме: 389,83 грн. з затримкою понад 90
календарних днів, в результаті чого, на
дану суму було нарахована штрафна
санкція в розмірі 50%.

В розумінні ст.1 Закону України „Про
державну підтримку малого
підприємництва" суб'єктами малого
підприємництва є, в тому числі, фізичні
особи, зареєстровані у встановленому
законом порядку як суб'єкти
підприємницької діяльності.

Частиною 2 Указу Президента України
„Про спрощену систему оподаткування,
обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва" від 03.07.98р. №727
передбачено, що суб'єкти малого
підприємництва - фізичні особи мають
право самостійно обрати спосіб
оподаткування доходів за єдиним
податком шляхом отримання свідоцтва
про сплату єдиного податку. Ставка
єдиного податку для суб'єктів малого
підприємництва - фізичних осіб
встановлюється місцевими радами за
місцем їх державної реєстрації залежно
від виду діяльності і не може становити
менше 20 гривень та більше 200 гривень на
місяць. Суб'єкт підприємницької
діяльності - фізична особа сплачує
єдиний податок щомісяця не пізніше 20
числа наступного місяця на окремий
рахунок відділень Державного
казначейства України.

Згідно частини 9 „Порядку видачі
Свідоцтва про сплату єдиного податку",
затвердженого наказом ДПА України 29
жовтня 1999 року N 599, який зареєстрований
в МЮУ 02.11.99р. за N 752/4045 протягом року для
платника єдиного податку
встановлюються звітні періоди, що
дорівнюють кварталу. Протягом 5 днів
після закінчення звітного періоду
платник єдиного податку подає звіт
згідно з Додатком 3 цього Порядку, який
залишається у справі платника єдиного
податку.

Так, за своїм змістом Додаток 3 містить
інформацію про вид підприємницької
діяльності, що здійснюється
підприємцем у звітному кварталі (п.1);
інформацію про фактичну чисельність
найманих працівників (п.2); суму
фактично сплаченого єдиного податку у
звітному кварталі із зазначенням
назви, дати та номеру платіжних
документів (п.3); обсяг виручки від
реалізації товарів (робіт, послуг) за
звітний квартал наростаючим підсумком
з моменту переходу на спрощену систему
оподаткування в календарному році (п.4).

Відповідно до п.5.1. ст.5 Закону України
„Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами"
податкове зобов'язання, самостійно
визначене платником податків у
податковій декларації, вважається
узгодженим з дня подання такої
податкової декларації. В п.1.11. ст.1.
Закону України „Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами" закріплено поняття податкової
декларації, так податкова декларація,
розрахунок - документ, що подається
платником податків до контролюючого
органу у строки, встановлені
законодавством, на підставі якого
здійснюється нарахування та/або сплата
податку, збору (обов'язкового платежу).

Як вбачається із вищенаведеного, у
суб'єктів підприємницької діяльності
фізичних осіб, платників єдиного
податку відсутнє узгоджене податкове
зобов'язання, оскільки вони подають
звіт, який носить виключно
інформаційний характер і за своїм
змістом не є податковою декларацією чи
розрахунком. Не застосовується до
позивача і приписи п.п.4.2.2. п.4.2. ст.4
Закону України „Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами", коли контролюючий орган
зобов'язаний самостійно визначити суму
податкового зобов'язання платника
податків, оскільки саме на позивача
покладено відповідальність за
правильність обчислення єдиного
податку, його сплату та подання
звітності (абзац 2 частини 5 Указу
Президента України від 03.07.98р. №727).

Таким чином, суб'єкти підприємницької
діяльності фізичні особи, платники
єдиного податку сплачують фіксовану,
визначену відповідним рішенням органу
місцевого самоврядування, ставку
єдиного податку, розмір якої залежить
від обраного ними виду діяльності і
відповідно не проходять етап
узгодження за правилами Закону України
„Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами", а тому
фінансові санкції, зазначені в п.п.17.1.7.
п.17.1. ст.17 цього Закону, до них не
повинні застосовуватись. Якщо
підставою сплати податків, яка
визначена Законом України „Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами" є
узгодження податкового зобовязання, а
зокрема на подання податкової
декларації, яку субєкти
підприємницької діяльності фізичні
особи, платники єдиного податку
подавати не повинні, той штрафні
санкції, передбачені ст.17 вказаного
Закону нараховуватись не повинні. Така
ж правова позиція викладена в листі ДПА
України від 10.09.2003р. №14160/7/15-0117 "Щодо
переліку платежів, за якими не
застосовуються штрафні санкції за
несвоєчасну сплату".

Крім цього, приписи п.1.2. ст.1 та п.п.17.1.7.
п.17.1. ст.17 Закону України „Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами" не кореспондують до
положення ч.2 Указу Президента України
"Про спрощену систему оподаткування,
обліку та звітності субєктів малого
підприємництва", оскільки, як зазначено
в п.1.2. ст.1 Закону України „Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами" податкове
зобовязання визначено як зобовязання
платника податків сплатити до бюджету
або державних цільових фондів
відповідну суму коштів у порядку та у
строки, визначені цим Законом або
іншими законами України, тобто має
місце посилання законодавця на інші
закони України.

Указ це підзаконний нормативний акт,
що містить первинні норми для
конкретизації законодавчих
розпоряджень та їх правового
регулювання, виданий в межах
компетенції та обовязковий до
виконання на території України. А тому
правила, передбачені Указом
Президента України від 03.07.98р. №727, який
є спеціальним підзаконним нормативним
актом, а не законом, і встановлює
порядок застосування спрощеної
системи оподаткування, обліку та
звітності відрізняються від правил
сплати податків за Законом України
„Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами".

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку, що заявлені
позовні вимоги є підставними та такими,
що підлягають до задоволення.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків рішення суду, а
тому підстав для скасування постанови
колегія суддів не вбачає і вважає, що
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення.

Враховуючи вищенаведене та керуючись
ст.ст. 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст.
205, ст. ст. 206, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспрекції в
Богородчанському районі
Івано-Франківської області залишити
без задоволення, а постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 24 березня
2011 року у справі № 2а-677/11/0970 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена у касаційному
порядку шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з набрання нею
законної сили.

Головуючий суддя
В.М.
Каралюс

суддя
В.С. Затолочний

суддя
З.М. Матковська