Справа № 812/10048/13-а
Суддя: І.В.Тихонов
Дата ухвалення: 2014-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

05 лютого 2014 рокуЛуганськСправа №
812/10048/13-а

Луганський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Тихонова І.В.,

при секретарі судового засідання -
Стройна О.О.,

за участю позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Лейбенко
О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м.
Луганську адміністративну справу за
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 до Рубіжанської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Луганській області про часткове
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
№ від 15.11.2013 року,

ВСТАНОВИВ:

02 грудня 2013 року фізична особа -
підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач, ФОП
ОСОБА_1В.) звернулася до Луганського
окружного адміністративного суду з
позовом до Рубіжанської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Луганській області (далі - відповідач,
Рубіжанська ОДПІ), в якому просить суд,
частково визнати протиправним та
скасувати податкового
повідомлення-рішення № від 15.11.2013
року.

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначив наступне. Відповідачем була
проведена документальна планова
виїзна перевірка ФОП ОСОБА_1 стосовно
дотримання вимог податкового
законодавства в частині правильності
формування валових доходів та валових
витрат при визначенні
оподатковуваного доходу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 за період з
01.01.2012р. по 31.12.2012р., за результатами якої
був складений акт від 21 жовтня 2013р.
№661/1702/НОМЕР_1 та винесено податкове
повідомлення - рішення № від
15.11.2013р. з податку на доходи фізичних
осіб за основним платежем на суму
89466,83грн. та за штрафними санкціями на
суму 22366,71грн. Вказане податкове
повідомлення - рішення було оскаржене
позивачем до Міністерства доходів та
зборів України, направлено лист з
повідомлення про оскарження до
Рубіжанської ОДПІ ГУ Міндоходів у
Луганській області. Рішення
Міністерства доходів та зборів України
на час подання позовної заяви не
надходило.

Позивач не погоджується із висновком
акту перевірки у частині визначення
податкового зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб та штрафних
санкцій відносно витрат на відрядження
та витрат сум капітального ремонту
двигуна автомобіля та придбання
запчастин для ремонту власних
автомобілів.

Позивач в судовому засіданні від 05.02.2014
надав уточнення до позовної заяви, в
якій просив визнати протиправним та
скасувати податкове повідомлення -
рішення № від 15.11.2013р. у частині
визнання податкового зобов'язання з
податку на доходи фізичних осіб на
загальну суму 111 253грн. 54коп, з яких за
основним платежем на суму 89 002грн.83коп
та за штрафними санкціями на суму 22
250грн.71коп.

Представник відповідача у судовому
засіданні позовні вимоги не визнав,
посилаючись на доводи викладені у
запереченнях та просив відмовити у
задоволенні позовних вимог у повному
обсязі, оскільки вважає податкове
повідомлення - рішення № від 15
листопада 2013 року правомірним.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи та
оцінивши докази у їх сукупності, суд
вважає, що позов підлягає задоволенню,
виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа -
підприємець та знаходиться на
податковому обліку в Рубіжанській
об'єднаній державній податковій
інспекції Головного управління
Міндоходів у Луганській області (а.с.9
т.1).

Судом встановлено, що на підставі
наказу Рубіжанської ОДПІ № 13 від 02.07.2013
та № 101 від 26.07.2013 (а.с.6-7 т.5),
направлень №177-1702-60 від 15.07.2013 та
№177-1702-59 від 15.09.2013 року (а.с.8-9 т.5)
фахівцями відповідача була проведена
документальна планова виїзна
перевірка ФОП ОСОБА_1 стосовно
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.07.2011 по 31.12.2012, за
результатами якої був складений акт
від 09 серпня 2013р. №538/1702/НОМЕР_1 (а.с.10-36
т.1).

За наслідками проведеної перевірки ФОП
ОСОБА_1 встановлено порушення :

1.п.44.1, п.44.6 ст.44; п.138.1, п.138.2, пп. «г»
пп.138.10.3 п.138.10 ст.138; п.п.140.1.7, п.140.1, ст140;
п.164.1 ст.164, п.177.2, п.177.4 ст.177 Податкового
кодексу України, у результаті чого
донараховано податок з доходів
фізичних осіб від здійснення
підприємницької діяльності за період,
що перевірявся, на суму 105387,49грн., в тому
числі по періодах: за 2012 рік 105387,49грн.;

2. п.п.164.1.2, п.164.1 ст.164, ст.164 Податкового
кодексу України, в результаті чого
донараховано податку з доходів
фізичних осіб у сумі 342, 00 грн., у тому
числі за 4 квартал 2012 року-342, 00 грн.;

3. п.51.1 ст.51, п.176.2 ст.176 Податкового
кодексу України подання не в повному
обсязі податкового розрахунку сум
доходу, нарахованого (плаченого) на
користь платника податку, а також сум
утриманого з них податку з доходів
фізичних осіб;

4. п.177.10 ст.177 Податкового кодексу
України, Наказ ДПА України від 24.12.10 №1025
«Про порядок ведення Книги обліку
доходів і витрат, яку ведуть фізичні
особи-підприємці, крім осіб, що обрали
спрощену систему оподаткування, і
фізичні особи, які провадять незалежну
професійну діяльність, та Порядку її
ведення.

На підставі вищезазначеного акту
Рубіжанської ОДПІ було винесено
податкове повідомлення-рішення №
від 15.11.2013 р., яким ФОП ОСОБА_1 було
збільшено податкове зобов'язання з
податку на доходи фізичних осіб в сумі
111833,54 грн., з яких основний платіж в сумі
89466,83 грн., штрафні санкції в сумі 22366,71
грн. (а.с.19 т.1).

У судовому засіданні позивачем та
представником позивача зазначено, що
ним не оскаржується визначене
податкове зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб та штрафних
санкцій по завищенню витрат на
дизельне пальне у розмірі 2 729, 42 грн.

Щодо витрат на відрядження (добових)
суд дійшов до наступного.

Підпунктом 14.1.27 пункту 14.1 статті 14
Податкового кодексу України
встановлено, що витрати - сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України
господарська діяльність - діяльність
особи, що пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

Згідно з підпунктом 140.1.7 п. 140.1 ст.
140 Податкового кодексу України при
визначені об'єкту оподаткування
враховуються зокрема такі види витрат
подвійного призначення: витрати на
відрядження фізичних осіб, які
перебувають у трудових відносинах із
таким платником податку або є членами
керівних органів платника податку, в
межах фактичних витрат особи, яка
відряджена, на проїзд (у тому числі
перевезення багажу, бронювання
транспортних квитків) як до місця
відрядження і назад, так і за місцем
відрядження (у тому числі на
орендованому транспорті), оплату
вартості проживання у готелях
(мотелях), а також включених до таких
рахунків витрат на харчування чи
побутові послуги (прання, чищення,
лагодження та прасування одягу, взуття
чи білизни), на найм інших жилих
приміщень, оплату телефонних розмов,
оформлення закордонних паспортів,
дозволів на в'їзд (віз), обов'язкове
страхування, інші документально
оформлені витрати, пов'язані з
правилами в'їзду та перебування у місці
відрядження, в тому числі будь-які
збори і податки, що підлягають сплаті у
зв'язку із здійсненням таких витрат.

Зазначені в абзаці першому цього
підпункту витрати можуть бути включені
до складу витрат платника податку лише
за наявності підтвердних документів,
що засвідчують вартість цих витрат.
Будь-які витрати на відрядження можуть
бути включені до складу витрат
платника податку за наявності
документів, що підтверджують зв'язок
такого відрядження з діяльністю такого
платника податку, зокрема (але не
виключно) таких: запрошень сторони, що
приймає, діяльність якої збігається з
діяльністю платника податку;
укладеного договору чи контракту;
інших документів, які встановлюють або
засвідчують бажання встановити
цивільно-правові відносини;
документів, що засвідчують участь
відрядженої особи в переговорах,
конференціях або симпозіумах, інших
заходах, які проводяться за тематикою,
що збігається з господарською
діяльністю платника податку.

Відповідно до п.п.138.1.1. п.138.1 ст. 138
Податкового кодексу України, витрати
операційної діяльності включають:
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та інші
витрати беруться для визначення
об'єкта оподаткування з урахуванням
пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів
140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших
статей цього Кодексу, які прямо
визначають особливості формування
витрат платника податку; витрати
банківських установ, до яких
відносяться: а) процентні витрати за
кредитно-депозитними операціями, в
тому числі за кореспондентськими
рахунками та коштами до запитання,
цінними паперами власного обігу; б)
комісійні витрати, в тому числі за
кредитно-депозитними операціями,
розрахунково-касове обслуговування,
інкасацію та перевезення цінностей,
операціями з цінними паперами,
операціями на валютному ринку,
операціями з довірчого управління; в)
від'ємний результат (збиток) від
операцій з купівлі/продажу іноземної
валюти та банківських металів; г)
від'ємне значення курсових різниць від
переоцінки активів та зобов'язань у
зв'язку зі зміною офіційного курсу
національної валюти до іноземної
валюти відповідно до підпункту 153.1.3
пункту 153.1 статті 153 цього Кодексу; ґ)
суми страхових резервів, сформованих у
порядку, передбаченому статтею 159 цього
Кодексу; д) суми коштів (зборів), внесені
до Фонду гарантування вкладів фізичних
осіб; є) витрати з придбання права
вимоги на виконання зобов'язань у
грошовій формі за поставлені товари чи
надані послуги (факторинг); є) витрати,
пов'язані з реалізацією заставленого
майна; ж) інші витрати, прямо пов'язані
зі здійсненням банківських операцій та
наданням банківських послуг; з) інші
витрати, передбачені цим розділом.

Згідно з п.п. 138.10.3 п.138.10 ст. 138
Податкового кодексу України, до складу
інших витрат включаються: витрати на
збут, які включають витрати, пов'язані з
реалізацією товарів, виконанням робіт,
наданням послуг: а) витрати на
пакувальні матеріали для затарювання
товарів на складах готової продукції;
б) витрати на ремонт тари; в) оплата
праці та комісійні винагороди
продавцям, торговим агентам та
працівникам підрозділів, що
забезпечують збут; г) витрати на
рекламу та дослідження ринку
(маркетинг), на передпродажну
підготовку товарів; ґ) витрати на
відрядження працівників, зайнятих
збутом; д) витрати на утримання
основних засобів, інших необоротних
матеріальних активів, пов'язаних зі
збутом товарів, виконанням робіт,
наданням послуг (оперативна оренда,
страхування, амортизація, ремонт,
опалення, освітлення, охорона); є)
витрати на транспортування,
перевалку, страхування товарів,
транспортно-експедиційні та інші
послуги, пов'язані з транспортуванням
продукції (товарів) відповідно до умов
договору (базису) поставки; є) витрати
на гарантійний ремонт і гарантійне
обслуговування; ж) витрати на
транспортування готової продукції
(товарів) між складами підрозділів
підприємства; з) інші витрати, пов'язані
зі збутом товарів, виконанням робіт,
наданням послуг.

Аналізуючи наведені норми, суд
приходить до висновку, що чинним
законодавством передбачено можливості
віднесення до складу витрат, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування витрат по оплаті добових
для водіїв, вказані витрати можуть бути
віднесені до витрат суб'єкта
господарювання працівники якого
направлялися у відрядження.

15.10.2013 року до ОВ ДПІ у м. Сєвєродонецьку
ГУ Міндоходів у Луганській області
було направлено лист за №1368/17-216 про
встановлення факту отримання чи
неотримання водіями коштів на
харчування та фінансування інших
власних потреб. У відповідь на вказаний
лист на адресу відповідача надійшли
пояснення працівників позивача. Згідно
наданих пояснень водії не отримували
коштів на харчування та фінансування
інших власних потреб, звітів не
складали, підписів під звітами не
ставили або ставили під тиском
роботодавця. Крім того, водії
посилалися на те, що ОСОБА_1 заборгувала
їм певну суму при звільненні (а.с.102-107
т.5).

Проте, позивачем було надано виписки по
рахунку, з яких вбачається про
розрахунки з водіями при звільненні
(а.с.122,123 т.5), що спростовує пояснення,
надані водіями.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачем оплачувалося витрати на
відрядження працівників на підставі
звітів про відрядження, договорів,
заявок, подорожніх листів,
товарно-транспортних накладних, митних
квитанцій, рахунків, актів виконаних
послуг, податкових накладних, наказів,
калькуляції добових витрат, авансових
звітів, чеків на придбання ПММ, що
підтверджують вартість добових (а.с.
77-247 т.1, а.с.1-249 т.2, а.с.1-250 т.3, а.с.1-86 т.4).

Враховуючи викладене, судом не
приймаються до уваги пояснення водіїв
як такі, що не знаходять підтвердження
в матеріалах справи та приходить до
висновку, що Рубіжанська ОДПІ
неправомірно зменшила валові витрати
підприємства на суму 457366,25 грн. по
оплаті витрат працівників на
відрядження.

Щодо витрат на ремонт автомобіля та
придбання запчастин суд дійшов до
наступного.

Відповідно до абз. «г» п. 138.10.1 ст. 138
Податкового кодексу України до
загальновиробничих витрат відносяться
витрати на утримання, експлуатацію та
ремонт, страхування, оперативну оренду
основних засобів, інших необоротних
активів загальновиробничого
призначення.

Згідно з п. 177.4 ст. 177 Податкового
кодексу України до переліку витрат,
безпосередньо пов'язаних з отриманням
доходів, належать документально
підтверджені витрати, що включаються
до витрат виробництва (обігу) згідно з
розділом III цього Кодексу.

До 06 серпня 2011 року витрати на
утримання, експлуатацію та ремонт
основних засобів - орендованих
автомобілів, залучених у виробничій
діяльності платника податків,
відносились до витрат виробництва та
обігу, тобто загальновиробничих витрат
у складі інших витрат підприємства, а
тому включались до витрат пов'язаних з
отриманням доходів.

06 серпня 2011 року набрав чинності Закон
України № 3609-VI від 07.07.2011 року «Про
внесення змін до Податкового кодексу
України та деяких інших законодавчих
актів України щодо вдосконалення
окремих норм Податкового кодексу
України».

Відповідно до внесених змін до п. 177.4 ст.
177 Податкового кодексу України до
переліку витрат, безпосередньо
пов'язаних з отриманням доходів,
належать документально підтверджені
витрати, що включаються до витрат
операційної діяльності згідно з
розділом III цього Кодексу.

Законом України № 3609-VI від 07.07.2011 року
витрати на утримання, експлуатацію та
ремонт, страхування, оперативну оренду
основних засобів, інших необоротних
активів загальновиробничого
призначення віднесено до складу
загальновиробничих витрат у складі
витрат операційної діяльності.

Згідно абз. «г» п. 138.8.5 ст. 138 Податкового
кодексу України витрати на утримання,
експлуатацію та ремонт, страхування,
оперативну оренду основних засобів,
інших необоротних активів
загальновиробничого призначення
віднесено до складу
загальновиробничих витрат.

Відповідно до п. 138.8 ст. 138 Податкового
кодексу України собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
складається з витрат, прямо пов'язаних
з виробництвом таких товарів,
виконанням робіт, наданням послуг, в
тому числі з загальновиробничих
витрат, які відносяться на
собівартість виготовлених та
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг відповідно до положень
(стандартів) бухгалтерського обліку.

Пунктом 138.4 ст. 138 Податкового кодексу
України передбачено, що витрати, що
формують собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг, крім нерозподільних постійних
загальновиробничих витрат, які
включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

Таким чином, суд зазначає, що з 06 серпня
2011 року, тобто з моменту набрання
чинності Законом України № 3609-VI від
07.07.2011 року «Про внесення змін до
Податкового кодексу України та деяких
інших законодавчих актів України щодо
вдосконалення окремих норм
Податкового кодексу України», витрати
на утримання, експлуатацію та ремонт
основних засобів, інших необоротних
активів, віднесено до витрат
операційної діяльності платника
податків.

У судовому засіданні відповідачем
зазначено, що до складу витрат фізичної
особи-підприємця на загальній системі
оподаткування не включається вартість
витрат на проведення ремонту,
реконструкції, модернізації та інших
видів поліпшення основних засобів.

Проте, суд вважає таку позицію
відповідача помилковою з огляду на
наступне

Відповідно до п. 31 наказу Міністерства
фінансів України від 30.09.2003 року № 561
«Про затвердження Методичних
рекомендацій з бухгалтерського обліку
основних засобів» вартість робіт, що
приводять до збільшення очікуваних
майбутніх вигод від об'єкта основних
засобів, включається до капітальних
інвестицій з майбутнім збільшенням
первісної вартості основних засобів.
Підставою для визнання капітальними
інвестиціями витрат, пов'язаних з
поліпшенням основних засобів, є
зростання внаслідок цих витрат
очікуваного терміну корисного
використання об'єкта, кількості та/або
якості продукції (робіт, послуг), яка
виробляється (надається) цим об'єктом.

Прикладами такого поліпшення є:

а) модифікація, модернізація об'єкта
основних засобів з метою подовження
терміну його корисної експлуатації або
збільшення його виробничої потужності;

б) заміна окремих частин устаткування
для підвищення якості продукції (робіт,
послуг);

в) впровадження ефективнішого
технологічного процесу, що дозволить
зменшити первісно оцінені виробничі
витрати;

г) добудова (надбудова) будівлі, що
збільшить кількість місць (площу)
будівлі, обсяги та/або якість
виконуваних робіт (послуг) чи умови їх
виконання.

Отже, у разі поліпшення основних
засобів платник податків, не може
відносити понесені витрати до витрат
звітного періоду.

При цьому, під поліпшенням розуміється
зростання характеристик об'єкту
внаслідок чого зростають його корисні
властивості.

Суд вважає, що в даному випадку під
поліпшенням слід розуміти понесені
витрати позивача на два вантажних
автомобіля, внаслідок чого це
призвело б до зростання їх
характеристик: збільшення
вантажнаспроможності, економічності,
швидкості, завдяки чому поліпшилось би
якість здійснених ними перевезень.

Втім, у судовому засіданні, будь яких
доказів, на підтвердження зростання
характеристик або інших властивостей
основних засобів - вантажних
автомобілів відповідач не надав.

В той же час позивач, на обґрунтування
своєї позиції щодо понесених витрат
надав суду первинні документи:
видаткові накладні, рахунки-фактури,
акти виконаних робіт, які залучені до
матеріалів справи. Зазначені
документи були предметом вивчення при
проведенні перевірки відповідачем. З
наданих документів вбачається, що
позивачем здійснювались витрати на
ремонт, технічну діагностику,
придбання запчастин, мастил, технічної
рідини, автомобільних шин.

Згідно з Положенням про технічне
обслуговування і ремонт транспортних
засобів затверджених наказом
Мінтрансу від 30.03.1998 № 102
зареєстрований в Міністерстві юстиції
України 28 квітня 1998 р. за N 268/2708 ремонт
- комплекс операцій щодо відновлення
справності або роботоздатності
виробів та відновлення ресурсів
виробів чи їх складових частин.

Роботоздатний стан (роботоздатність) -
стан виробу, в якому значення усіх
параметрів, які характеризують
здатність виконувати задані функції,
відповідають вимогам
нормативно-технічної і (або)
конструкторської документації;

Поточний ремонт (ПР) - ремонт, який
виконується для забезпечення або
відновлення роботоздатності виробу і
полягає в заміні і (або) відновленні
окремих частин (може виконуватись
заявочно або за результатами
діагностування агрегатним,
знеособленим та іншими методами);

Технічне обслуговування (ТО) - комплекс
операцій чи операція щодо підтримки
роботоздатності або справності виробу
під час використання за призначенням,
зберігання та транспортування.

Отже, технічне обслуговування, ремонт,
в тому числі поточний ремонт
направлені на підтримання або
приведення в робочий стан транспортних
засобів.

Згідно з п. 32 Наказу Міністерства
фінансів України від 30.09.2003 року № 561
«Про затвердження Методичних
рекомендацій з бухгалтерського обліку
основних засобів» витрати, що
здійснюються для підтримання об'єкта в
робочому стані та одержання первісно
визначеної суми майбутніх економічних
вигод від його використання (технічний
огляд, технічне обслуговування, ремонт
тощо), включаються до складу витрат
звітного періоду.

Таким чином, витрати, понесені фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 на ремонт,
придбання запчастин та автомобільних
шин є витратами на утримання,
експлуатацію та ремонт основних
засобів, а не витратами пов'язаними з
реконструкцією, модернізацією та
іншими поліпшеннями основних засобів.

Також суд зазначає, що відповідачем не
було надано доказів на підтвердження
висновків щодо завищення суми витрат
за рахунок включення до складу витрат
сум, які пов'язані з покращенням
основних засобів, витрат на ремонт,
придбання запчастин та автомобільних
шин.

З огляду на зазначене, у відповідача не
було підстав для збільшення суми
грошового зобов'язання фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_1

У відповідності до частини другої
статті 19 Конституції України органи
державної влади й органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією і законами
України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України;

2) з використанням повноваження з метою,
з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням
усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності
перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія);

9) з урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Як передбачено п.п. 21.1.1 п. 21.1 ст. 21
Податкового кодексу України, посадові
особи контролюючих органів зобов'язані
дотримуватися Конституції України та
діяти виключно у відповідності з цим
Кодексом та іншими законами України,
іншими нормативними актами.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про
державну податкову службу в Україні "
органи державної податкової служби
України у своїй діяльності керуються
Конституцією України, законами
України, іншими нормативно-правовими
актами органів державної влади.

Стаття 71 Кодексу адміністративного
судочинства України передбачає, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З урахуванням наведених правових норм
та наданих письмових документів, суд
дійшов висновку про те, що висновки
акту перевірки про порушення позивачем
п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу
України, зі змінами та доповненнями,
щодо заниження податку на доходи
фізичних осіб за 2012 рік, є
безпідставними та такими, що
спростовуються фактичними обставинами
справи, у зв'язку з чим є
необґрунтованим податкове
повідомлення-рішення, яким фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_1 за платежем
податок на доходи фізичних осіб
нараховано 111253,54 грн.: за основним
платежем 89002,83 грн. та за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами)- 22250,71
грн.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 162 КАС України у
разі задоволення адміністративного
позову суд може прийняти постанову про
визнання протиправним рішення суб'єкта
владних повноважень і про скасування
або визнання його нечинним. Наслідком
визнання нечинним або недійсним
рішення суб'єкта владних повноважень є
його скасування. Вимога про визнання
нечинним або недійсним рішення
суб'єкту владних повноважень виключає
вимогу про скасування цього ж рішення,
оскільки правові наслідки
застосування обох згаданих вимог в
даному випадки співпадають.

Враховуючи викладене, а також те, що
приписами ст. 55 Податкового кодексу
України передбачено можливість
скасування податкових
повідомлень-рішень податкового органу,
суд не задовольняє позовні вимоги про
визнання недійсних податкових
повідомлень-рішень.

Суд дійшов висновку, що Рубіжанська
об'єднана державна податкові інспекція
Головного управління Міндоходів у
Луганській області не довела у повній
мірі правомірність прийнятого
податкового повідомлення-рішення, тому
суд вважає позовні вимоги
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню в частині
скасування податкового
повідомлення-рішення від 15 листопада
2013 року за №.

Отже виходячи з вищенаведеного суд
вважає, що позовні вимоги
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст. ст. 8, 9, 10, 11, 159, 160, 161, 162, 163, 256 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до
Рубіжанської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Луганській
області про часткове визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
№ від 15.11.2013 року - задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення
рішення № від 15.11.2013 року у
частині визнання податкового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб на загальну суму 111 253грн.
54коп, з яких за основним платежем на
суму 89 002грн.83коп та за штрафними
санкціями на суму 22 250грн.71коп

Стягнути з Державного бюджету України
на користь позивача судові витрати у
розмірі 223, 67 грн. (двісті двадцять три
гривні 67 копійок).

Постанова суду може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Донецького
апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до
Донецького апеляційного
адміністративного суду через
Луганський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає до суду апеляційної інстанції

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, установленого статтею 180 КАС
України, якщо таку скаргу не було
подано.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Якщо строк апеляційного провадження
буде поновлено, то вважається, що
постанова суду не набрала законної
сили.

Згідно з частиною 3 статті 160 КАС
України постанова складена у повному
обсязі 10 лютого 2014 року.

Суддя
І.В.Тихонов