Справа № 817/190/14
Суддя: Друзенко Н.В.
Дата ухвалення: 2014-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/190/14

07 лютого 2014 року 10год. 30хв. м.
РівнеРівненський окружний
адміністративний суд у складі судді
Друзенко Н.В. розглянувши в письмовому
провадженні адміністративну справу за
позовом

Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 до Сарненської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Рівненській області
про визнання протиправною та
скасування вимоги ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до
Сарненської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області про визнання протиправної та
скасування вимоги №Ф-114 від 11 грудня 2013
року.

Позовні вимоги ґрунтуються на тих
обставинах, що позивач є пенсіонером за
віком, оскільки отримує пенсію
відповідно до статті 26 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" №1058-ІV від 09.07.2003
року зі зниженням пенсійного віку
відповідно до Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" №796-XII від
28.02.1991 року і одночасно, має статус
приватного підприємця та перебуває на
спрощеній системі оподаткування,
обліку та звітності, а відтак, в силу
вимог частини четвертої статті 4 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" №2464-VI від 08.07.2010
року звільнена від обов'язку щодо
сплати єдиного соціального внеску.

В судове засідання позивач не прибула,
належним чином повідомлялася про дату
та час судового розгляду, в позовній
заяві просила про розгляд справи у її
відсутність.

Відповідач в судове засідання не
прибув, подав заперечення на позов,
суть яких зводиться до того, що позивач
народилася 5 липня 1960 року, а відтак не
досягла 59-річного віку і згідно статті
26 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" №1058-ІV від 09.07.2003 року не
набула права на пенсію за віком.
Оскільки позивачу призначена і
виплачується пенсія відповідно до
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
№796-XII від 28.02.1991 року, положення
частини четвертої статті 4 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" №2464-VI від 08.07.2010
року на неї не поширюються. Просив в
задоволенні позовних вимог відмовити,
справу слухати у відсутність
представника відповідача (а.с.23-24).

Судом не визнавалася обов'язковою
участь сторін в судовому засіданні.
Отже, суд вважає за можливе розглянути
справу без участі представників сторін
на підставі наявних доказів.

Оскільки в матеріалах
адміністративної справи наявні
клопотання всіх осіб, які беруть участь
у справі про розгляд справи за їх
відсутності, у відповідності до вимог
частини четвертої статті 122 Кодексу
адміністративного судочинства України
судовий розгляд справи здійснюється в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами.

Дослідженням матеріалів справи судом
встановлено, що ОСОБА_1 з 1 жовтня 2008
року зареєстрована фізичною
особою-підприємцем (а.с.10). Відповідно
до копії свідоцтва про сплату єдиного
податку серії Б №763648 від 30.05.2012 року з 1
січня 2012 року і по даний час позивач
перебуває на спрощеній системі
оподаткування, обліку та звітності
(а.с.11).

Позивач є громадянкою, яка постійно
проживає на території зони посиленого
радіоекологічного контролю (щільність
забруднення ґрунту цезієм - 137 від 1 до 5
кі (км2) і має пільги та компенсації,
встановлені для таких осіб Законом
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" №796-XII від
28.02.1991 року (а.с.8).

З 17 серпня 2010 року ОСОБА_1 отримує
пенсію за віком, що підтверджується
копією пенсійного посвідчення НОМЕР_1,
бланк серії НОМЕР_2, з терміном дії -
довічно (а.с.9).

11 грудня 2013 року відповідачем для
позивача було виставлено вимогу №Ф-114
про сплату заборгованості зі сплати
єдиного внеску в розмірі 1192,03 грн., яка
утворилася станом на 31 жовтня 2013 року
(а.с.14).

За даними облікової картки платника
податків - позивача у справі, вказана
заборгованість виникла внаслідок
нарахування єдиного внеску за III
квартал 2013 року контролюючим органом
(а.с.25).

Копію вимоги позивач отримала у
Відділі ДВС Сарненського районного
управління юстиції 22 січня 2014 року
(а.с.13). Доказів тому, що вказана вимога
вручена ОСОБА_1 раніше, відповідачем не
надано, а відтак суд вважає, що строк
звернення з позовом до суду ОСОБА_1 не
пропущено.

Вивчивши та дослідивши матеріали
справи, з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги та заперечення, оцінивши в
сукупності докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд дійшов до
висновку, що позов підлягає до
задоволення.

При цьому суд виходив з наступного.

Правові та організаційні засади
забезпечення збору та обліку єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку визначаються
Законом України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування" №2464-VI
від 08.07.2010 року.

Згідно з пунктом 2 частини першої
статті 1 вказаного Закону, єдиний
внесок на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - це
консолідований страховий внесок, збір
якого здійснюється до системи
загальнообов'язкового державного
соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

У відповідності до пункту 4 частини
першої статті 4 вказаного Закону,
платниками єдиного внеску є фізичні
особи - підприємці, в тому числі ті, які
обрали спрощену систему оподаткування,
та члени сімей цих осіб, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності.

Разом з тим, Законом України "Про
внесення змін до Податкового кодексу
України та деяких інших законодавчих
актів України щодо вдосконалення
окремих норм Податкового кодексу
України" №3609-VI від 07.07.2011 року, який
набрав чинності 06.08.2011 року, статтю 4
Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування" №2464-VI
від 08.07.2010 року доповнено частиною 4
такого змісту: особи, зазначені у
пункті 4 частини першої цієї статті, які
обрали спрощену систему оподаткування,
звільняються від сплати за себе
єдиного внеску, якщо вони є
пенсіонерами за віком або інвалідами
та отримують відповідно до закону
пенсію або соціальну допомогу. Такі
особи можуть бути платниками єдиного
внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Види пенсійних виплат, умови набуття
права та порядок визначення розмірів
пенсійних виплат; пенсійний вік
чоловіків та жінок, при досягненні
якого особа має право на призначення
пенсії за віком, порядок здійснення
пенсійних виплат за
загальнообов'язковим державним
пенсійним страхуванням визначено
Законом України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" №1058-IV від 09.07.2003 року.

Згідно з визначенням, наведеним у
статті 1 даного Закону, пенсіонер - це
особа, яка відповідно до цього Закону
отримує пенсію, довічну пенсію, або
члени її сім'ї, які отримують пенсію в
разі смерті цієї особи у випадках,
передбачених цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 9
Закону за рахунок коштів Пенсійного
фонду в солідарній системі
призначаються такі пенсійні виплати:

1) пенсія за віком;

2) пенсія по інвалідності внаслідок
загального захворювання (у тому числі
каліцтва, не пов'язаного з роботою,
інвалідності з дитинства);

3) пенсія у зв'язку з втратою
годувальника.

Частиною першою статті 26 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" №1058-IV
від 09.07.2003 року встановлено, що особи
мають право на призначення пенсії за
віком після досягнення віку 60 років та
наявності страхового стажу не менше 15
років. До досягнення цього віку, право
на пенсію за віком мають жінки 1961 року
народження і старші після досягнення
ними такого віку: 55 років - які
народилися до 30 вересня 1956 року
включно; 55 років 6 місяців - які
народилися з 1 жовтня 1956 року по 31
березня 1957 року; 56 років - які
народилися з 1 квітня 1957 року по 30
вересня 1957 року; 56 років 6 місяців - які
народилися з 1 жовтня 1957 року по 31
березня 1958 року; 57 років - які
народилися з 1 квітня 1958 року по 30
вересня 1958 року; 57 років 6 місяців - які
народилися з 1 жовтня 1958 року по 31
березня 1959 року; 58 років - які
народилися з 1 квітня 1959 року по 30
вересня 1959 року; 58 років 6 місяців - які
народилися з 1 жовтня 1959 року по 31
березня 1960 року; 59 років - які
народилися з 1 квітня 1960 року по 30
вересня 1960 року; 59 років 6 місяців - які
народилися з 1 жовтня 1960 року по 31
березня 1961 року; 60 років - які
народилися з 1 квітня 1961 року по 31
грудня 1961 року.

Поряд з цим, абзацом першим частини
першої статті 55 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" №796-XII від
28.02.1991 року, встановлено, що особам, які
працювали або проживали на територіях
радіоактивного забруднення, пенсії
надаються із зменшенням пенсійного
віку, встановленого статтею 26 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" №1058-IV
від 09.07.2003 року.

Таким чином нормою статті 55 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" №796-XII від
28.02.1991 року, також встановлено
пенсійний вік, з якого виникає право на
призначення пенсії за віком. При цьому,
вказана норма не є самостійною, позаяк
вона не визначає ні іншого порядку
пенсійного забезпечення, ні іншого
виду пенсій, а лише передбачає пільги у
вигляді зменшення пенсійного віку для
відповідних категорій громадян, для
призначення їм пенсії за віком
відповідно до норм Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" №1058-IV від 09.07.2003 року.
Тобто вказана норма є спеціальною по
відношенню до загальної норми - статті
26 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" №1058-IV від 09.07.2003 року.

Фактично, стаття 55 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" №796-XII від
28.02.1991 року встановлює лише певні
особливості в умовах призначення
пенсій і не визначає будь-якого іншого
виду пенсійного забезпечення.
Текстуальне тлумачення даної норми, а
саме її відсилочний характер до норми
статті 26 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" №1058-IV від 09.07.2003 року,
свідчить на користь того, що призначені
із застосуванням статті 55 Закону
пенсії є пенсіями за віком.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що пенсіонер за віком - це та особа, яка
перебуває на обліку у відповідному
територіальному управлінні Пенсійного
Фонду України та отримує пенсію за
віком, в незалежності від того, чи
досягла особа віку, визначеного
частиною першої статті 26 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" №1058-IV
від 09.07.2003 року, оскільки норми діючого
пенсійного законодавства при
наявності визначених законом умов,
передбачають призначення пенсії за
віком із зменшенням пенсійного віку,
встановленого даною нормою.

Позивачу пенсія була призначена на
підставі Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" №1058-IV від 09.07.2003 року із
застосуванням статті 55 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" №796-XII від
28.02.1991 року, тобто із зменшенням
пенсійного віку. Даний вид пенсії
вважається пенсією за віком. Наведене,
поміж іншого, доводиться і змістом
пенсійного посвідчення, за яким ОСОБА_1
отримує такий вид пенсії, як пенсія за
віком.

Позивач у добровільному порядку у
системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування не
числиться.

Суд також звертає увагу на те, що
частина четверта статті 4 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" №2464-VI від 08.07.2010
року визначає сукупність необхідних
умов за одночасної наявності яких
особа звільняється від сплати єдиного
внеску. Це такі умови, як:

1)особа обрала спрощену систему
оподаткування;

2)є пенсіонером за віком або інвалідом;

3)отримує відповідно до Закону пенсію
або соціальну допомогу.

Оскільки дана норма не містить жодного
застереження з приводу того, що від
сплати єдиного внеску не звільняються
особи, які набули права на пенсію за
віком на пільгових умовах, суд вважає
тлумачення відповідачем частини
четвертої статті 4 Закону України "Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" №2464-VI від 08.07.2010
року звужувальним. Оскільки за рахунок
такого тлумачення безпідставно
позбавляються пільг громадяни певної
категорії, суд вважає його
протиправним.

Окремо слід зауважити, що таке
тлумачення не відповідає логіці
Закону. Так, законодавчий обов'язок по
внесенню єдиного внеску до системи
загальнообов'язкового державного
соціального страхування
кореспондується з його метою, яка
полягає у забезпеченні захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування. Пенсіонер за
віком є особою, яка отримує пенсію,
тобто отримує страхові виплати за
діючими видами загальнообов'язкового
державного соціального страхування.
Якщо особа є підприємцем і обрала
спрощену систему оподаткування, то
вона є платником єдиного внеску до
системи загальнообов'язкового
державного соціального страхування.
Якщо особа є і пенсіонером і суб'єктом
малого підприємництва, то вона є
одночасно і платником, і отримувачем
коштів у системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування.
Саме поєднання в одній особі платника і
отримувача коштів спонукало
законодавця доповнити статтю 4 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" №2464-VI від 08.07.2010
року частиною четвертою.

З урахуванням того, що позивач є
пенсіонером і отримує пенсію за віком
та добровільної згоди на участь у
системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування не
надавала, суд приходить до висновку, що
ОСОБА_1 має право користуватися
пільгами, передбаченими частиною
четвертою статті 4 Закону України "Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" №2464-VI від 08.07.2010
року.

При цьому суд уточнює статус позивача
як фізичної особи - підприємця, що по
своїй суті не є заміною позивача у
справі.

Оскільки впродовж 2013 року позивач як
фізична особа - підприємець, яка обрала
спрощену систему оподаткування та
пенсіонер за віком була звільненою від
сплати єдиного внеску, то покладення на
неї Сарненською об'єднаною державною
податковою інспекцією Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області спірною вимогою №Ф-114 від 11
грудня 2013 року обов'язку по сплаті
єдиного внеску за III квартал 2013 року в
розмірі 1192,03 грн. є протиправним.

В силу вимог частини третьої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Вимога Сарненської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області №Ф-114 від 11 грудня
2013 року не відповідає критеріям
правомірності, обґрунтованості,
добросовісності та винесена з
порушенням принципу рівності перед
законом, а тому підлягає скасуванню.

Відтак позов обґрунтований і підлягає
до задоволення.

Судові витрати по справі присуджуються
на користь позивача відповідно до
частини першої статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати
вимогу Сарненської об'єднаної
державної податко-вої інспекції
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області №Ф-114 від 11 грудня
2013 року про сплату недоїмки зі сплати
єдиного внеску в розмірі 1192 (одна
тисяча сто дев'яносто дві ) гривні 3
копійки.

Присудити з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 судовий збір у
розмірі 182 (сто вісімдесят дві) гривні 70
копійок.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції, що прийнята у
письмовому провадженні подається
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови.

Суддя Друзенко
Н.В.