Справа № 2а-375/11/0970
Суддя: Каралюс В.М.
Дата ухвалення: 2014-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2014 року
Справа №
41112/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі :

Головуючого судді - Каралюса В.М.,

суддів: Затолочного В.С., Матковської
З.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу державного підприємства
електричних мереж зовнішнього
освітлення «Міськсвітло» на постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 18 березня
2011 року у справі за позовом державного
підприємства електричних мереж
зовнішнього освітлення «Міськсвітло»
до Управління Пенсійного фонду України
в м. Івано-Франківську про визнання
нечинними та скасування рішень,-

В С Т А Н О В И В :

В січні 2011 року позивач державне
підприємство електричних мереж
зовнішнього освітлення «Міськсвітло»
звернувся до суду з адміністративним
позовом до Управління Пенсійного фонду
України в м. Івано-Франківську, в якому
просив визнати протиправним та
скасувати рішення №№ 330, 331 від 24.01.2011.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 18
березня 2011 року в задоволенні позову
державного підприємства електричних
мереж зовнішнього освітлення
«Міськсвітло» до Управління
Пенсійного фонду України в м.
Івано-Франківську про визнання
нечинним та скасування рішень № 330 та №
331 від 24.01.2011 року відмовлено.

Не погодившись із таким рішеннням суду,
його оскаржив позивач, який в поданій
апеляційній скарзі, вважаючи
оскаржувану постанову незаконною,
необгрунтованою, оскільки судом
неповно досліджено зібрані докази і як
наслідок, неповно встановлено
обставини справи, неправильно
застосовано норми матеріального та
процесуального права, просить таку
скасувати та ухвалити нову, якою
заявлений позов задовольнити в повному
обсязі.

В обгрунтування вимог апеляційної
скарги зазначає, що сплачуючи грошові
кошти та визначаючи напрямок їх сплати
реалізує своє право власника грошових
коштів.

Сторони в судове засідання не прибули,
про дату, час і місце апеляційного
розгляду були повідомлені належним
чином, а тому, колегія суддів, у
відповідності до ч.1 п.2 ст.197 КАС
України, вважає за можливе розглядати
справу у порядку письмового
провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
управлінням Пенсійного фонду України в
м. Івано-Франківську 24.01.2011 року щодо
позивача прийнято рішення про
застосування фінансових санкцій та
нарахування пені за несплату
(неперерахування) або несвоєчасну
сплату (несвоєчасне перерахування)
страхувальниками страхових внесків, у
тому числі донарахованих
страхувальниками або органом
Пенсійного фонду за № 330 та за № 331 на
загальну суму 3 492,76 грн. та 214,94 грн.
відповідно.

На час виникнення спірних
правовідносин між позивачем і
відповідачем виключно Законом України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» визначалися:
принципи та структура системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування; коло осіб, які
підлягають загальнообов'язковому
державному пенсійному страхуванню;
перелік платників страхових внесків,
їх права та обов'язки; порядок
нарахування, обчислення та сплати
страхових внесків; стягнення
заборгованості за цими внесками.

Зокрема, ст. 5 цього Закону його дію
поширено на регулювання відносини, що
виникають між суб'єктами системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування. Статтею 1
Закону визначено, що страхувальниками
є роботодавці та інші особи, які
відповідно до цього Закону сплачують
страхові внески на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 14 цього Закону
страхувальниками відповідно є
роботодавці: підприємства, установи і
організації, створені відповідно до
законодавства України, незалежно від
форми власності, виду діяльності та
господарювання, об'єднання громадян,
профспілки, політичні партії (у тому
числі філії, представництва,
відділення та інші відокремлені
підрозділи зазначених підприємств,
установ, організацій, об'єднань
громадян, профспілок, політичних
партій, які мають окремий баланс і
самостійно ведуть розрахунки із
застрахованими особами), фізичні особи
- суб'єкти підприємницької діяльності
та інші особи (включаючи юридичних та
фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності, які обрали
особливий спосіб оподаткування
(фіксований податок, єдиний податок,
фіксований сільськогосподарський
податок, придбали спеціальний торговий
патент), які використовують працю
фізичних осіб на умовах трудового
договору (контракту) або на інших
умовах, передбачених законодавством,
або за договорами цивільно-правового
характеру.

В силу п. 6 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» страхувальники
зобов'язані нараховувати, обчислювати
і сплачувати в установлені строки та в
повному обсязі страхові внески.

Згідно ч. 6 ст. 19 цього Закону страхові
внески нараховуються на суми,
зазначені в частинах першій та другій
цієї статті, незалежно від джерел їх
фінансування, форми, порядку, місця
виплати та використання, а також
незалежно від того, чи були зазначені
суми фактично виплачені після їх
нарахування до сплати.

Відповідно до ч. 2 ст. 20 цього Закону
обчислення страхових внесків
застрахованих осіб, зазначених у пп. 1, 2,
5-7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 ст. 11 Закону,
здійснюється страхувальниками на
підставі бухгалтерських та інших
документів, відповідно до яких
провадиться нарахування (обчислення)
або які підтверджують нарахування
(обчислення) заробітної плати (доходу),
грошового забезпечення, на які
відповідно до цього Закону
нараховуються страхові внески.

Таким чином, позивач є страхувальником,
платником страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, на якого покладені
обов'язки нараховувати і обчислювати в
установлені строки та в повному обсязі
страхові внески.

Обов'язок щодо сплати таких внесків
визначений ч. 6 та 12 ст. 20 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», відповідно до
вимог яких страхувальники зобов'язані
сплачувати страхові внески не пізніше
ніж через 20 календарних днів з дня
закінчення базового звітного періоду,
що дорівнює календарному місяцю для
даного страхувальника.

Страхові внески підлягають сплаті
незалежно від фінансового стану
платника страхових внесків.

Виходячи з норм Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» страхові внески
сплачуються у визначений законом
термін, на підставі обчислених в
обов'язковому порядку страхових
внесків, нарахованих на суми
заробітної плати (винагороди),
незалежно від того, чи була така
заробітна плата фактично виплачені
після її нарахування до сплати. Від так,
доводи апелянта про те, що
страхувальник зобов'язаний сплатити
внески до пенсійного фонду лише з
одночасною виплатою заробітної плати,
є безпідставними.

Відповідно до ст. 106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» у разі виявлення
своєчасно не сплачених сум страхових
внесків страхувальники зобов'язані
самостійно обчислити ці внески і
сплатити їх з нарахуванням пені в
порядку і розмірах, визначених цією
статтею.

З розрахунку фінансової санкції та
пені до оскаржуваних рішень по
особовому рахунку 4%, 32%, 42% Розділу І за
період з 10.12.2010 року по 19.01.2011 року
(рішення за №330 від 24.01.2011 року) та
рахунку 1-5% Розділ І за період 20.12.2010
року по 29.12.2010 року (рішення за №331 від
24.01.2011 року) вбачається, що позивачем
здійснювалась оплата самостійно
визначених ним страхових внесків та
застосованих до нього фінансових
санкцій, нарахованої пені різними
частинами (платежами) і в різні періоди,
однак із простроченням термінів її
сплати, передбачених ст. 20 та 106 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування».

Суми страхових внесків своєчасно не
нараховані та/або не сплачені
страхувальниками у строки, визначені
ст. 20 цього Закону, в тому числі
обчислені територіальними органами
Пенсійного фонду у випадках,
передбачених ч. 3 ст. 20 цього Закону,
вважаються простроченою
заборгованістю із сплати страхових
внесків і стягуються з нарахуванням
пені та застосуванням фінансових
санкцій.

В силу п. 2 ч. 9 ст. 106 цього Закону України
за несплату (неперерахування) або
несвоєчасну сплату (несвоєчасне
перерахування) страхувальниками
страхових внесків, у тому числі
донарахованих страхувальниками або
територіальними органами Пенсійного
фонду, накладається штраф у розмірі 10
відсотків своєчасно не сплачених сум.
Одночасно на суми своєчасно не
сплачених (не перерахованих) страхових
внесків і фінансових санкцій
нараховується пеня в розмірі 0,1 %
зазначених сум коштів, розрахована за
кожний день прострочення платежу.

Відповідно до пункту 9.3.2. Інструкції
про порядок обчислення і сплати
страхувальниками та застрахованими
особами внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування до
Пенсійного фонду України, затвердженої
Постановою правління Пенсійного фонду
України від 19.12.2003 року за №21-1 (надалі -
Інструкція) розрахунок цієї фінансової
санкції здійснюється на підставі даних
картки особового рахунку платника. При
застосуванні штрафів приймається одне
рішення після сплати (погашення) у
повному обсязі недоїмки окремо за
кожний базовий звітний період
незалежно від кількості випадків
сплати за вказаний період.

Згідно ч. 13 ст. 106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування»суми пені та штрафів
підлягають сплаті страхувальником
протягом десяти робочих днів з дня
одержання відповідного рішення.

Таким чином, здійснення позивачем
несвоєчасної сплати страхових внесків
на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування є підставою для
нарахування відповідачем пені та
штрафних санкцій у відповідності до
вищевказаних норм Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та Інструкції, а сплата
нарахованих сум пені та штрафних
санкцій є обов'язком відповідача.

Несвоєчасна сплата позивачем недоїмки
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, заснованих фінансових
санкцій та пені, за періоди, які
зазначені у рішеннях за №330 та за №331
від 24.01.2011 року, підтверджуються
розрахунком фінансових санкцій по
особовому рахунку 32%, 4%, 42%, та особовому
рахунку 1-5% Розділу І.

Колегія суддів відхиляє покликання
апелянта на те, що заборгованість по
страхових внесках, штрафних санкціях
та пені виникла з вини відповідача в
результаті неправомірного зарахування
останнім коштів, сплачених позивачем, в
рахунок минулої заборгованості.

Як вбачається з відомостей картки
особового рахунку страхувальника по
рахунках 4%, 32%, 42%, 1-5% Розділу І
позивачем за період з жовтня 2010 року по
січень 2011 рік здійснювалась оплата
самостійно нарахованих страхових
внесків, застосованих до нього
фінансових санкцій, нарахованої пені
різними частинами, однак із
простроченням термінів її сплати,
передбачених статтею 20 та 106 Закону
України ''Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування'', в тому
числі не в повному обсязі.

Відповідно до ч. 5 ст. 106 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», за рахунок сум,
що надходять від страхувальника або
від державної виконавчої служби в
рахунок сплати недоїмки, погашаються
суми недоїмки, пені та фінансових
санкцій у порядку календарної
черговості їх виникнення. У разі, коли
страхувальник має несплачену недоїмку,
пеню та фінансові санкції і здійснює
сплату поточних сум страхових внесків,
ці суми зараховуються в рахунок сплати
недоїмки, пені та фінансових санкцій.

Крім того, аналогічні вимоги, які
регулюють питання зарахування
органами пенсійного фонду сум, які
сплачуються страхувальниками, за умови
наявності у нього заборгованості по
недоїмці, яка виникла у попередніх
періодах, у зв'язку із несвоєчасною чи
неповною сплатою страхових внесків,
фінансової санкції чи пені, визначені
також підпунктом 10.11 пункту 10 розділу 10
Інструкції про порядок обчислення і
сплати страхувальниками та
застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду
України. Відтак, твердження апелянта
про протиправну зміну призначення
бюджетного платежу, без згоди платника
розпоряджатися його коштами, є
необґрунтованими.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку щодо
правомірності винесення оскаржуваного
рішення управлінням Пенсійного фонду
України в м. Івано-Франківську та
відмови в хзадоволенні заявлених
позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків рішення суду, а
тому підстав для скасування постанови
колегія суддів не вбачає і вважає, що
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення.

Враховуючи вищенаведене та керуючись
ст.ст. 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст.
205, ст. ст. 206, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу державного
підприємства електричних мереж
зовнішнього освітлення «Міськсвітло»
залишити без задоволення, а постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 18 березня
2011 року у справі № 2а-375/11/0970 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена у касаційному
порядку шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з набрання нею
законної сили.

Головуючий суддя
В.М.
Каралюс

суддя
В.С. Затолочний

суддя
З.М. Матковська