Справа № 2а-6426/12/2670
Суддя: Загородній А.Ф.
Дата ухвалення: 2014-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" січня 2014 р. м. Київ
К/9991/78390/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого
Загороднього А.Ф.,

суддів
Білуги С.В.,

Гаманка О.І.,

та секретаря
Бруя О.Д.,

за участю: позивача - ОСОБА_2,
представника позивача - ОСОБА_3,
представника Державної податкової
служби України - Шляхової О.А.,

розглянувши в судовому засіданні
касаційну скаргу Державної податкової
служби України на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
31 серпня 2012 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 15 листопада 2012 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до Державної податкової
служби України про визнання
протиправними та скасування наказів, -

встановила:

У травні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до Державної податкової
служби України про визнання незаконним
та скасування наказу про звільнення,
поновлення на посаді, стягнення
середньомісячного заробітку за час
вимушеного прогулу, визнання
неправомірними дій у частині порушення
порядку та термінів розгляду звернень,
відшкодування моральної шкоди та
стягнення коштів за час затримки
розрахунку.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 31
серпня 2012 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 15 листопада
2012 року, позовні вимоги ОСОБА_2
задоволено частково. Скасовано наказ
Державної податкової служби України
від 17 квітня 2012 року №871о «Про
звільнення ОСОБА_2» та поновлено ОСОБА_2
на посаді начальника відділу
проходження державної служби
управління організації проходження
державної служби Департаменту
персоналу Державної податкової служби
України. Стягнуто з Державної
податкової служби України середній
заробіток за час вимушеного прогулу. В
решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій,
Державна податкова служба України
подала касаційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанції, ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
позову.

Колегія суддів, перевіривши доводи
касаційної скарги та заперечення на
неї, рішення судів щодо правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі, не
вбачає порушень судами першої та
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права
при прийнятті рішення, і тому вважає, що
касаційну скаргу слід залишити без
задоволення, а рішення судів першої та
апеляційної інстанцій без змін, з
наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що наказом Державної
податкової служби України від 03
листопада 2011 року №284-о, ОСОБА_2
призначено в порядку переведення на
посаду начальника відділу проходження
державної служби управління
організації проходження державної
служби Департаменту персоналу ДПС
України.

Наказом Державної податкової служби
України від 17 квітня 2012 року №871-о
позивача звільнено з посади начальника
відділу проходження державної служби
управління організації проходження
державної служби Департаменту
персоналу ДПС України на підставі
пункту 1 статті 40 КЗпП України у зв'язку
зі скороченням штатної чисельності.

Відповідно до статті 1 Указу Президента
України від 09 грудня 2010 року № 1085/2010
«Про оптимізацію системи центральних
органів виконавчої влади»,
постановлено утворити Державну
податкову службу України,
реорганізувавши Державну податкову
адміністрацію України.

Наказом Державної податкової служби
України від 26 грудня 2011 року № 287
внесені зміни до організаційної
структури підрозділів ДПС України,
зокрема реорганізовано Департамент
стратегічного аналізу та планування (43
шт. од.), утворивши на його базі
Департамент координації діяльності
податкової служби (27шт. од.),
Департамент відомчого контролю (29 шт.
од.), утворивши на його базі Департамент
внутрішнього контролю та аудиту (35 шт.
од.) за рахунок 6 шт.од. Департаменту
персоналу.

Відповідачем здійснено заходи щодо
приведення структури ДПС України до
вимог Постанови Кабінету Міністрів
України від 12 березня 2005 року № 179 «Про
упорядкування структури апарату
центральних органів виконавчої влади,
їх територіальних підрозділів та
місцевих державних адміністрацій» зі
збереженням функцій очолюваного
ОСОБА_2 відділу до здійснення
реорганізації - відділу проходження
державної служби Департаменту
персоналу.

Відповідно до пункту 1 частини першої
статті 40 Кодексу законів про працю
України трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадку змін в
організації виробництва і праці, в тому
числі ліквідації, реорганізації,
банкрутства або перепрофілювання.

Частинами 1-3 статті 492 Кодексу законів
про працю України визначено, що про
наступне вивільнення працівників
персонально попереджають не пізніше
ніж за два місяці. При вивільненні
працівників у випадках змін в
організації виробництва і праці
враховується переважне право на
залишення на роботі, передбачене
законодавством. Одночасно з
попередженням про звільнення у зв'язку
із змінами в організації виробництва і
праці власник або уповноважений ним
орган пропонує працівникові іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації.

Згідно частини 2 статті 40 Кодексу
законів про працю України звільнення з
підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6
цієї статті, допускається, якщо
неможливо перевести працівника, за
його згодою, на іншу роботу.

Зі змісту зазначених норм вбачається,
що при звільненні працівника у зв'язку
із реорганізацією підприємства і
скороченням чисельності штату, власник
або уповноважений ним органом
одночасно з попередженням про
звільнення пропонує працівнику іншу
роботу в разі її наявності.

На виконання вимог частини 1 статті 492
Кодексу законів про працю України, що 18
січня 2012 року ОСОБА_2 письмово
попереджено про наступне звільнення із
займаної посади з 19 березня 2012 року.

17 квітня 2012 року позивачу
запропоновано переведення на вакантну
посаду головного спеціаліста відділу
аналізу і взаємодії з територіальними
органами ДПС Департаменту персоналу,
від якої позивач відмовився, оскільки
дана посада не відповідала його
кваліфікації, була нижча за статусом та
оплатою праці.

Як вірно зазначено судами першої та
апеляційної інстанції, інших вакантних
посад, що відповідають
освітньо-кваліфікаційному рівню та
досвіду трудової діяльності ОСОБА_2,
останньому запропоновано не було.

При цьому, Державною податковою
службою України доказів на
підтвердження наявності чи
відсутності вакансій, які відповідно
до своєї кваліфікації міг обіймати
ОСОБА_2, не надано.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновками судів першої
та апеляційної інстанцій про те, що
спірний наказ Державної податкової
служби України від 17 квітня 2012 року №
871-о, прийняте з порушенням вимог
частини 2 статті 40 та частин 1- 3 статті 492
Кодексу законів про працю України, і
відповідно, суди дійшли до
обґрунтованого висновку про наявність
правових підстав для задоволення
позовних вимог ОСОБА_2 щодо скасування
оскаржуваного наказу та поновлення
позивача на посаді начальника відділу
проходження державної служби
управління організації проходження
державної служби Департаменту
персоналу ДПС України.

Разом з тим, позовні вимоги ОСОБА_2 щодо
порушення Державною податковою
службою України встановленого
законодавством порядку та термінів
розгляду звернень позивача від 17
квітня 2012 року та від 19 квітня 2012 року
не знайшли свого підтвердження під час
розгляду справи, а тому позовна вимога
щодо визнання дій в цій частині
неправомірними задоволенню не
підлягає.

Також, судами першої та апеляційної
інстанцій вірно зроблено висновок про
відмову в задоволенні позовних вимог в
частині відшкодування моральної шкоди,
оскільки ОСОБА_2 не було надано доказів
на підтвердження характеру та розміру
заподіяної шкоди та розміру понесених
витрат.

Враховуючи викладене, доводи
касаційної скарги не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального чи процесуального
права, що призвело або могло б
призвести до невірного вирішення
спору, а тому оскаржувані судові
рішення є законними та обґрунтованими,
і підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів -

ухвалила:

Касаційну скаргу Державної податкової
служби України залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
31 серпня 2012 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 15 листопада 2012 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до Державної податкової
служби України про визнання
протиправними та скасування наказів -
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.Ф. Загородній

Судді
С.В. Білуга

О.І. Гаманко