Справа № 2а-5814/12/2070
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2014-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" лютого 2014 р. м. Київ
К/9991/63162/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Калашнікової О.В. Васильченко Н.В.
Леонтович К.Г., розглянувши в порядку
письмового провадження
адміністративну справу за касаційною
скаргою Харківського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів на постанову Харківського
окружного адміністративного суду від 12
червня 2012 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 25 вересня 2012 року у справі за
позовом Харківського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до приватного підприємства
"Нікопласт" про стягнення суми,-

в с т а н о в и л а:

Харківське обласне відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
звернулось в суд з позовом до
приватного підприємства "Нікопласт"
про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
за незайняті робочі місця, призначені
для працевлаштування інвалідів у сумі
5957,73 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що
відповідачем не виконано нормативу для
працевлаштування інвалідів, у зв'язку з
чим до нього підлягають застосуванню
адміністративно-господарські санкції.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 12 червня 2012
року, залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 25 вересня
2012 року, у задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з оскаржуваними
судовими рішеннями, Харківське обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів звернулось до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, у якій просить їх
скасувати та задовольнити позовні
вимоги.

Перевіривши правову оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
проаналізувавши правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій, згідно звіту
форми 10-ПІ "Про зайнятість та
працевлаштування інвалідів" за 2011 рік,
що наданий відповідачем позивачеві,
середньооблікова чисельність штатних
працівників облікового складу
підприємства у 2011 році становила 12 осіб
з них працевлаштованих інвалідів - 0.

У 2011 році норматив для
працевлаштування інвалідів складав 1
робоче місце.

Відповідно до листа Харківського
міського центру зайнятості від 07
травня 2012 року №9365, відповідач надавав
вакансії для осіб з обмеженою
працездатністю щомісячно. За даний
період на обліку центру зайнятості
особи з обмеженими фізичними
можливостями, які відповідали би
вимогам вакансій за
професійно-кваліфікаційним складом,
наданих відповідачем за формою № 3-ПН
не перебували.

Крім того, судами встановлено, що
розмір середньорічної заробітної
плати на одного штатного працівника за
2011 рік становить 11 875,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суди першої та апеляційної
інстанцій виходив з того, що
відповідачем було належним чином
виконано свій обов'язок щодо
інформування центру зайнятості про
наявність вільних робочих місць на
його підприємстві та потребу у
направленні йому центром зайнятості
інвалідів для працевлаштування.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновками судів першої
та апеляційної інстанцій, виходячи з
наступного.

Відповідно до статті 19 Закону України
"Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" для фізичних осіб,
які використовують найману працю,
установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Виконанням нормативу робочих місць,
вважається працевлаштування фізичною
особою, яка використовує найману працю,
інвалідів, для яких це місце роботи є
основним.

Відповідно до статті 20 Закону України
"Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" фізичні особи, які
використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати, за
кожне робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом.

Разом з тим,
адміністративно-господарські санкції
за незайняті інвалідами робочі місця є
заходом впливу до правопорушника у
сфері господарювання у зв'язку зі
скоєнням правопорушення. Такі санкції
не можуть застосовуватися у разі
відсутності необхідної кількості
працевлаштованих інвалідів, якщо при
цьому суб'єкт господарювання вжив усіх
передбачених законом заходів для
працевлаштування останніх, тобто коли
у його діях відсутній склад
правопорушення.

Відповідно до статті 218 Господарського
кодексу України підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.
Учасник господарських відносин
відповідає, зокрема за порушення
правил здійснення господарської
діяльності, якщо не доведе, що ним вжито
усіх залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідачем до
Харківського районного центру
зайнятості надавалися звіти форми №
3-ПН "Про наявність вакансій "
затвердженої Наказом Міністерства
праці та соціального політики України
за № 420 від 19 грудня 2005 року протягом
усього 2011 року, а відтак суди дійшли
вірного висновку про те, що
відповідачем належним чином
проінформовано державну службу
зайнятості про кількість вільних
робочих місць на підприємстві не
зайнятих працівниками-інвалідами та
потребу у направленні йому центром
зайнятості інвалідів для
працевлаштування.

З огляду на наведене, колегія суддів
погоджується з висновками судів першої
та апеляційної інстанцій щодо
відсутності підстав для задоволення
позову.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального чи процесуального права,
яке призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

За правилами частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення без змін,
якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 222, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Харківського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 12 червня 2012
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 25 вересня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строки та в
порядку, встановленими статтями 237, 238,
239-240 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: підписи