Справа № 826/14541/13-а
Суддя: Василенко Я.М.
Дата ухвалення: 2014-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Шрамко Ю.Т.
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

28 січня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого
Василенка Я.М.,

суддів
Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі
Зубрицькому Д.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Подільському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 31.10.2013 у справі за
адміністративним позовом товариства з
обмеженою відповідальністю
«Енергетична компанія «Імпульс» до
Державної податкової інспекції у
Подільському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

ТОВ «Енергетична компанія «Імпульс»
звернулось до суду першої інстанції з
позовом, в якому просило: визнати
протиправними та скасувати податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Подільському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві № від 26.07.2013.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
31.10.2013 позов задоволено.

Не погоджуючись з зазначеним вище
судовим рішенням відповідач звернувся
із апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати оскаржувану постанову, як
таку, що постановлена із порушенням
норм матеріального і процесуального
права, та ухвалити нову постанову, якою
у задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, перевіривши матеріали справи
та доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи
відповідачем була проведена
документальна позапланова перевірка
позивача з питань дотримання
податкового законодавства по
взаємовідносинам з ТОВ «Маркітант
Груп», ТОВ «НВП Телерадіозв'язок» та
ТОВ «НВФ Промкомплект» за період з
01.01.2012 по 31.12.2012.

За результатами проведеної перевірки
відповідачем було складено акт про
результати документальної
позапланової перевірки ТОВ
«Енергетична компанія «Імпульс»
№270/26-56-22-01-03/37825664 від 09.07.2013, відповідно
до висновків якого позивачем порушено
вимоги п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198
Податкового кодексу України, в
результаті чого позивачем занижено
податок на додану вартість на суму
231213,40 грн., в т.ч. за квітень 2012 р. - на
суму 1278,30 грн., за липень 2012 р. - на суму
5016,40 грн., за серпень 2012 р. - на суму 47165,7
грн., за вересень 2012 р. - на суму 3896,00 грн.,
за жовтень 2012 р. - на суму 170518,70 грн., за
листопад 2012 р. на суму 3338,30 грн.

На підставі акту перевірки
№270/26-56-22-01-03/37825664 відповідачем було
прийняте податкове
повідомлення-рішення № від 26.07.2013,
яким позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість на загальну суму 289 016,70 грн., з
яких 231 213,40 грн. - за основним платежем,
та 57 803, 30 грн. - за штрафними
(фінансовими) санкціями.

Суд першої інстанції мотивував своє
рішення тим, що оскільки формування
податкового кредиту за господарськими
операціями підтверджено первинною
документацією, господарські операції
були реальними, у зв'язку з чим є
підстави для скасування спірного
податкового повідомлення-рішення.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що
відповідач діяв на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
законодавством України. Податкове
повідомлення-рішення є обґрунтованим,
оскільки у ході перевірки встановлено
порушення вимог податкового
законодавства, що свідчить про
заниження позивачем грошових
зобов'язань.

Колегія суддів погоджується з рішенням
суду першої інстанції та вважає доводи
апелянта безпідставними, враховуючи
наступне.

Як вбачається з матеріалів справи між
ТОВ «Енергетична компанія «Імпульс»,
як покупцем, та ТОВ «Маркітант Груп», як
продавцем, був укладений договір
поставки №М-8/06а від 01.08.2012, відповідно
до умов якого, продавець зобов'язується
поставити, а покупець прийняти товар
відповідно специфікації, які є
невід'ємною частиною даного договору.

На виконання умов договору №М-8/06а ТОВ
«Маркітант Груп» поставило позивачу
товар на загальну суму 1306106,76 грн., в т.ч.
ПДВ 217684,46 грн., що підтверджується
податковими та видатковими накладними.

В якості оплати товарів, отриманих від
ТОВ «Маркітант Груп» за договором
№М-8/06а, були передані останньому
прості векселі на загальну суму 1306106,76
грн., в т.ч. ПДВ 217684,46 грн., що
підтверджується наявними в матеріалах
справи простими векселями серії АА
№1959842 від 31.10.2012 - на суму 234115,92 грн.,
№1959751 від 15.10.2012 - на суму 788996,21 грн.,
№1959838 від 31.08.2012 - на суму 282994,63 грн., та
актами прийому-передачі зазначених
векселів від 15.10.2012, від 31.10.2012 та від
31.08.2012.

Також, між ТОВ «Енергетична компанія
«Імпульс», як покупцем, та ТОВ «НВФ
Промкомплект», як постачальником, був
укладений договір поставки №03/07 від
03.07.2012, відповідно до умов якого
продавець зобов'язується поставити
покупцю певний товар, а покупець
зобов'язується прийняти цей товар та
своєчасно здійснювати його оплату на
умовах даного договору.

На виконання умов Договору №03/07 ТОВ
«НВФ Промкомплект» виставило позивачу
рахунки-фактури, також, поставило
позивачу товар на загальну суму 73504,20
грн., в т.ч. ПДВ 12250,70 грн., що
підтверджується податковими та
видатковими накладними.

Факт оплати позивачем товару,
поставленого ТОВ «НВФ Промкомплект»
згідно договору №03/07, на загальну суму
73504,20 грн., в т.ч. ПДВ 12250,70 грн.,
підтверджується чинними засвідченими
банківськими виписками.

З матеріалів справи вбачається, що між
позивачем, як покупцем, та ТОВ «НВП
«Телерадіозв'язок», як постачальником,
був укладений договір від 09.04.2012, за
яким постачальник зобов'язується
поставити товар, а покупець
зобов'язується прийняти товар та
оплатити його вартість.

На виконання умов договору від 09.04.2012
ТОВ «НВП «Телерадіозв'язок» виставило
позивачу рахунок-фактуру №141/12 від
09.04.2012 на загальну суму 7670,05 грн., в т.ч.
ПДВ 1278,34 грн.

З матеріалів справи вбачається, що на
виконання умов Договору від 09.04.2012 р.
ТОВ "НВП «Телерадіозв'язок» поставило
позивачу товар на загальну суму 7670,05
грн., в т.ч. ПДВ 1278,34 грн., що
підтверджується, належним чином
оформленою, накладною №29 від 26.04.2012 р.

Також, ТОВ «НВП «Телерадіозв'язок» була
оформлена на користь позивача
податкова накладна № 11 від 09.04.2012.

Факт оплати позивачем товару,
поставленого ТОВ «НВП
«Телерадіозв'язок» згідно договору від
09.04.2012, на загальну суму 7670,05 грн., в т.ч.
ПДВ 1278,34 грн., підтверджується
банківською випискою.

Крім того, товар, придбаний позивачем
за договором №М-8/06а, договором №03/07 та
договором від 09.04.2012, використовувався
у власній господарській діяльності, а
саме, реалізації іншим контрагентам, що
підтверджується наявними в матеріалах
справи видатковими та податковими
накладними, що були належним чином
зареєстровані, доказами про оплату
товару, довіреностями представників
контрагента на отримання товару.

Згідно з п. 198.1 ст. 198 ПК України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та
послуг;придбання (будівництво,
спорудження, створення) необоротних
активів, у тому числі при їх ввезенні на
митну територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України;
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПК України
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 199.1 ст. 199 ПК України у разі
якщо придбані та/або виготовлені
товари/послуги частково
використовуються в оподатковуваних
операціях, а частково - ні, до сум
податку, які платник має право віднести
до податкового кредиту, включається та
частка сплаченого (нарахованого)
податку під час їх придбання або
виготовлення, яка відповідає частці
використання таких товарів/послуг в
оподатковуваних операціях.

Колегія суддів зазначає, що відповідно
до п. 198.6 ст. 198 ПК України не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Законом України «Про бухгалтерський
обік та фінансову звітність в Україні»
передбачено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій.

Таким чином, враховуючи викладені
законодавчі норми, для підтвердження
включення до складу податкового
кредиту сум податку, сплачених у складі
ціни за придбаний товар (роботи,
послуги), необхідні первинні документи
(податкові накладні, видаткові
накладні, акти здачі-прийняття товару
тощо), оформлені відповідно до вимог
Закону України «Про бухгалтерській
облік та фінансову звітність в
Україні».

Закон України «Про бухгалтерській
облік та фінансову звітність в
Україні» (далі - Закон) поширюється на
всіх юридичних осіб, створених
відповідно до законодавства України,
незалежно від їх
організаційно-правових форм і форм
власності, а також на представництва
іноземних суб'єктів господарської
діяльності, які зобов'язані вести
бухгалтерський облік та подавати
фінансову звітність згідно з
законодавством (ст. 2).

Частиною 2 ст. 3 Закону визначено, що
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

Відповідно до ст. 1 Закону первинний
документ - це документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Згідно ст. 9 Закону, підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Згідно п. 2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 № 88, первинні документи (на
паперових і машинозчитуваних носіях
інформації) для надання їм юридичної
сили і доказовості повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назва
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), код форми, дата і місце
складання, зміст господарської
операції та її вимірники (у
натуральному і вартісному виразі),
посади, прізвища і підписи осіб,
відповідальних за дозвіл та здійснення
господарської операції і складання
первинного документа.

Відповідно до п. 2.15 та п. 2.16
вищевказаного Положення,
забороняється приймати до виконання
первинні документи на операції, що
суперечать законодавчим та
нормативним актам.

Таким чином, для надання юридичної сили
і доказовості, первинні документи
повинні бути складені відповідно до
вимог чинного законодавства та не
порушувати публічний порядок,
встановлений Законом України «Про
бухгалтерській облік та фінансову
звітність в Україні».

Колегія суддів зазначає, що первинні
документи свідчать про звичайну
фінансово-господарську діяльність
позивача, податкові накладні
відповідають вимогам чинного
законодавства до первинних документів,
а відтак наділені юридичною силою та є
належними доказами реальності
здійснених господарських операцій ТОВ
«Енергетична компанія «Імпульс».

Посилання апелянта на порушення
контрагентом вимог податкового
законодавства щодо декларування сум
податкових зобов'язань є
безпідставними, оскільки за дане
порушення податкового законодавства
передбачена індивідуальна
відповідальність саме для контрагента,
а не для позивача.

У довідці Вищого адміністративного
суду України від 15.04.2010 «Про результати
вивчення та узагальнення практики
застосування адміністративними судами
окремих норм Закону «Про податок на
додану вартість» викладено, зокрема, що
ведення податкового обліку покладено
на кожного окремого платника податку,
при цьому такий платник несе
самостійну відповідальність за
порушення правил ведення податкового
обліку. Зазначена відповідальність
стосується кожного окремого платника
податку і не може автоматично
поширюватися на третіх осіб, у тому
числі на його контрагентів.

Аналогічна правова позиція висловлена
у постанові Верховного Суду України
від 31.01.2011 у справі № 21-47а10, відповідно
до якої чинне законодавство не ставить
у залежність право платника податків
на податковий кредит від дотримання
вимог податкового законодавства його
контрагентом.

Згідно до ч. 2 ст. 161 КАС України при
виборі правової норми, що підлягає
застосуванню до спірних правовідносин,
суд зобов'язаний враховувати висновки
Верховного Суду України, викладені у
рішеннях, прийнятих за результатами
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з підстави, передбаченої
пунктом 1 частини першої статті 237 цього
Кодексу.

Доводи апелянта про те, що перевезення
позивачем товару, відносно якого
обумовлювалось виконання умов
договорів повинно бути підтверджене
транспортними документами є
необгрунтованими з огляду на те, що
відповідно до розділу 1 Правил
перевезень вантажів автомобільним
транспортом в Україні, затверджених
наказом Міністерства транспорту
України № 363 від 14.10.1997,
товарно-транспортна документація -
комплект юридичних документів, на
підставі яких здійснюють облік,
приймання, передавання, перевезення,
здавання вантажу та взаємні розрахунки
між учасниками транспортного процесу,
а товарно-транспортна накладна - єдиний
для всіх учасників транспортного
процесу юридичний документ, що
призначений для списання
товарно-матеріальних цінностей, обліку
на шляху їх переміщення,
оприбуткування, складського,
оперативного та бухгалтерського
обліку, а також для розрахунків за
перевезення вантажу та обліку
виконаної роботи.

Згідно із пп. 11.1, 11.3, 11.4, 11.5, 11.7 вказаних
правил основними документами на
перевезення вантажів є
товарно-транспортні накладні та
дорожні листи вантажного автомобіля.
Дорожній лист вантажного автомобіля є
документом, без якого перевезення
вантажів не допускається. Оформлення
перевезень вантажів
товарно-транспортними накладними
здійснюється незалежно від умов оплати
за роботу автомобіля.
Товарно-транспортну накладну на
перевезення вантажів автомобільним
транспортом замовник
(вантажовідправник) повинен виписувати
в кількості не менше чотирьох
екземплярів. Після прийняття вантажу
згідно з товарно-транспортною
накладною водій (експедитор) підписує
всі її екземпляри. Перший екземпляр
товарно-транспортної накладної
залишається у замовника
(вантажовідправника), другий -
передається водієм (експедитором)
вантажоодержувачу, третій і четвертий
екземпляри, засвідчені підписом
вантажоодержувача (у разі потреби й
печаткою або штампом передається
Перевізнику.

Разом з тим, колегія суддів звертає
увагу, що правила перевезень вантажів
автомобільним транспортом в Україні не
встановлюють правил податкового
обліку валових витрат платників
податку, а лише встановлюють права,
обов'язки та відповідальність
власників автомобільного транспорту
(перевізників). При цьому, документи,
обумовлені вказаними правилами,
зокрема, товарно-транспортна накладна
та подорожній лист не є документами
первинного бухгалтерського обліку, що
підтверджують обставини придбання та
продажу товарно-матеріальних
цінностей.

Аналогічна правова позиція висловлена
в ухвалі Вищого адміністративного суду
України від 26.06.2012 у справі № К-27230/10.

Крім того, згідно з ст. 207
Господарського кодексу України,
господарське зобов'язання, що не
відповідає вимогам закону, або вчинено
з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, або
укладено учасниками господарських
відносин з порушенням хоча б одним з
них господарської компетенції
(спеціальної правосуб'єктності), може
бути на вимогу однієї із сторін, або
відповідного органу державної влади
визнано судом недійсним повністю або в
частині.

Наведену норму слід застосовувати з
урахуванням того, що відповідно до ст.
228 ЦК України правочин, учинений з
метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства,
водночас є таким, що порушує публічний
порядок, а отже, - нікчемним.

Санкції застосовуються за вчинення
правочину з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства. Разом із тим, за змістом
частини 1 статті 208 ГК застосування цих
санкцій можливе не за сам факт
укладення зазначеної угоди, а лише в
разі виконання правочину хоча б однією
стороною. Санкції, встановлені
частиною 1 статті 208 ГК, не можуть
застосовуватися за сам факт несплати
податків (зборів, інших обов'язкових
платежів), зокрема однією зі сторін
договору, що є самостійним
правопорушенням. Для застосування
санкцій, передбачених частиною 1 статті
208 цього Кодексу, необхідним є умисел на
укладення угоди з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства.

Виходячи із вищезазначених обставин
справи, а також з того, що санкції є
похідними від учинення нікчемного
правочину, у даному випадку вони не
можуть бути застосовані через
недоведеність направленості
оскаржуваного договору на досягнення
мети, що суперечить інтересам держави
та суспільства.

Колегія суддів зазначає, що укладені
між позивачем та контрагентами
договори не визнавалися недійсними в
судовому порядку, а тому доводи
відповідача про їх нікчемність є
безпідставними, що вірно встановлено
судом першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що суд
першої інстанції ухвалив законне та
обґрунтоване рішення, з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Апелянт не надав до суду належних
доказів, що б підтверджували факт
правомірності винесення податкового
повідомлення-рішення № від 26.07.2013.

Таким чином, колегія суддів вирішила
згідно ст. 200 КАС України залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, з урахуванням
того, що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС
України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Подільському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
31.10.2013 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України в порядку та строки,
встановлені статтею 212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий:

Василенко Я.М.

Судді:

Кузьменко В.В.

Шурко
О.І.

Повний текст ухвали виготовлений
03.02.2014.

.

Головуючий суддя
Василенко Я.М.

Судді:
Кузьменко В. В.

Шурко О.І.