Справа № 2а-13066/12/2070
Суддя: Блажівська Н.Є.
Дата ухвалення: 2014-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2014 року м.
Київ К/800/29212/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючої: суддів: Блажівської Н.Є.,
Сіроша М.В., Усенко Є.А. розглянувши у
попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Московському районі міста
Харкова Харківської області Державної
податкової служби на постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 24 січня 2013
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 4 квітня 2013 року

у справі№ 13066/12/2070за позовом Товариства
з обмеженою відповідальністю ТОВ
«СОЛІД ГРУПП»до Державної податкової
інспекції у Московському районі міста
Харкова Харківської області Державної
податкової служби про скасування
податкових повідомлень-рішень,-В С Т А Н
О В И Л А

Товариство з обмеженою
відповідальністю «СОЛІД ГРУПП»
звернулося до суду з адміністративним
позовом до Державної податкової
інспекції у Московському районі міста
Харкова Харківської області Державної
податкової служби та з урахуванням
уточнених позовних вимог просило про
скасування податкових
повідомлень-рішень Державної
податкової інспекції у Московському
районі міста Харкова Харківської
області Державної податкової служби
від 9 липня 2012 року № про визнання
суми податкового зобов'язання з
податку на прибуток приватних
підприємств у розмірі 25626,00 грн., в тому
числі за основним платежем - 25625,00 грн.,
штрафні санкції - 1,00 грн., та № 0
від 9 жовтня 2012 року про визнання суми
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість із вироблених в
Україні товарів (робіт, послуг) у
розмірі 20500,00 грн., в тому числі за
основним платежем - 20500,00 грн. (Форма
«Р»).

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 24 січня 2013
року адміністративний позов
Товариства з обмеженою
відповідальністю "СОЛІД ГРУП" до
Державної податкової інспекції у
Московському районі міста Харкова
Харківської області Державної
податкової служби про скасування
податкових повідомлень-рішень
задоволено в повному обсязі. Скасовано
податкові повідомлення-рішення ДПІ у
Московському районі м. Харкова
Харківської області Державної
податкової служби від 9 липня 2012 року
№ про визначення суми
податкового зобов'язання з податку на
прибуток приватних підприємств у
розмірі 25626,00 грн., в тому числі за
основним платежем - 25625,00 грн., штрафні
санкції - 1,00 грн., та № 0 від 9
жовтня 2012 року про визначення суми
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість із вироблених в
Україні товарів (робіт, послуг) у
розмірі 20500,00 грн., в тому числі за
основним платежем - 20500,00 грн. (Форма "Р").

Ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 4 квітня 2013
року апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Московському
районі міста Харкова Харківської
області Державної податкової служби
залишено без задоволення, а постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 24 січня 2013
року - без змін

Державна податкова інспекція
Московському районі міста Харкова
Харківської області Державної
податкової служби в касаційній скарзі,
вказуючи на допущені судами першої та
апеляційної інстанції порушення норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
даного спору, просить постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 24 січня 2013
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 4 квітня 2013 року по справі №
2а-13066/12/2070 скасувати, прийняти нове
судове рішення яким повністю відмовити
у задоволенні позовних вимог позивача.

Позивач не скористався процесуальним
правом надати письмові заперечення на
касаційну скаргу, що не перешкоджає її
розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів звертає увагу на
наступне.

Відповідно до частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, які не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Як встановлено судами попередніх
інстанції, в період з 1 січня 2011 року по
31 березня 2011 року
відповідачем проведена позапланова
виїзна документальна перевірка
Товариства з обмеженою
відповідальністю ТОВ «СОЛІД ГРУПП» по
взаємовідносинах з Товариством з
обмеженою відповідальністю ТОВ
«ЛАНЕКС» з питань дотримання вимог
податкового та валютного
законодавства, за результатами якої
складено акт від 29 травня 2012 року №
930/22/37189201, яким встановлено порушення
підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5,
підпункту 5.2.1 пункту 5.1 статті 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств», витрати не підтверджено
відповідними розрахунками, платіжними
та іншими документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення податкового обліку,
а саме за періодами: за І кв. 2011року на
суму 102500 грн., встановлено заниження
податку на прибуток за 1 квартал 2011 на
суму 25625 грн. Також відповідачем
зроблено висновок про порушення
позивачем пункту 198.4, пункту 198.3, статті
198 Податкового кодексу
України не підлягають включенню до
складу податкового кредиту від послуг
придбаних у ТОВ «ЛАНЕКС» у загальній
сумі 20500,0 грн., в т.ч. у січні 2011
року у сумі 20500,0 грн.

На підставі акту перевірки
відповідачем 29 травня 2012 року
Державною податковою інспекцію у
Московському районі міста Харкова
Харківської області Державної
податкової служби, з посиланням на
встановлені перевіркою порушення, були
винесені податкові
повідомлення-рішення № від 9
липня 2012 року, яким позивачу визначено
суму податкового зобов`язання з
податку на додану вартість у розмірі
25625,0 грн. з яких: 20500,0 грн. за основним
платежем, та 5125,0 грн. штрафні санкції;
та податкове повідомлення-рішення №
від 9 липня 2012 року, яким позивачу
визначено суму податкового
зобов`язання з податку на прибуток
приватних підприємств у розмірі 25626,00
грн., з яких: 25625,00 грн. за основним
платежем, та 1,00 грн. штрафні санкції
(а.с. 39-40).

Не погоджуючись з висновками Державної
податкової інспекції у Московському
районі міста Харкова, позивачем було
подано до Державної податкової служби
Харківської області скаргу.

Державна податкова служба у
Харківській області скасувала
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Московському районі міста Харкова
Харківської області Державної
податкової служби № від 9 липня
2012 року в частині збільшення грошового
зобов'язання (штрафних санкцій) в сумі
5124,0 грн. в іншій частині вказане
рішення та податкове
повідомлення-рішення № від 9
липня 2012 року залишено без змін, а
скаргу директора ТОВ «СОЛІД ГРУПП»
Євтушенко О.О. від 25 липня 2012 року - без
задоволення.

За результатами розгляду скарги №
4850/10/10.2-17 від 27 вересня 2012 року
Державною податковою інспекцією у
Московському районі міста Харкова
Харківської області прийнято
податкове повідомлення-рішення від 9
жовтня 2012 року № 0, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість у розмірі
20500.00 грн. за основним платежем.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, 6 січня 2011 року між ТОВ
«СОЛІД ГРУПП» та ТОВ «ЛАНЕКС» укладено
договір № 1, згідно якого замовник
доручає, а виконавець приймає
зобов'язання з проведенням ревізійних
робіт на предмет виявлення зношених
частин обладнання вказаного
замовником, підготовчі роботи до
монтажу обладнання, конструкторські
послуги по виготовленню
нестандартного обладнання.

Вартість та склад вказаних робіт були
узгоджені сторонами шляхом підписання
специфікації до Договору № 1 від 6 січня
2011 року.

Вказані роботи були в повному обсязі
виконані, про що свідчить акт
приймання-передачі послуг № 1 від 19
січня 2011 року.

Як підтверджується матеріалами справи,
вартість вказаних робіт була оплачена
позивачем шляхом перерахування коштів
на розрахункові рахунки ТОВ «ЛАНЕКС»,
що підтверджується платіжним
дорученням № 122 від 31 січня 2011 року.

ТОВ «ЛАНЕКС» на адресу позивача була
виписана податкова накладна № 190101 від
19 січня 2011 року.

Позивачем не лише було замовлено у ТОВ
«ЛАНЕКС» роботи за вказаним вище
договором, а й попередньо замовлені для
його виконання у ВАТ
«ЕВРОЦЕМЕНТ-УКРАЇНА» товари,
відповідно до Договору № 42/07-10 від 16
грудня 2010 року.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій щодо
підтвердження позивачем належного
виконання сторонами Договору № 1 від 6
січня 2011 року, укладеного між ТОВ
«СОЛІД ГРУПП» та ТОВ «ЛАНЕКС».

Відповідно до пункту 198.1 статті 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності).

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК
України податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України передбачено, що не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

З наведених законодавчих положень
випливає, що умовою виникнення у
платника права на включення до
податкового кредиту сум податку на
додану вартість сплачених в ціні
товару (послуги) є реальне здійснення
операцій з придбання товарів (робіт,
послуг), а також оформлення зазначених
операцій необхідними документами
первинного обліку, що містять
достовірні відомості про обсяг та
зміст господарської операції.

Суд звертає увагу на те, що вимоги до
оформлення первинних документів
визначені нормами Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні, відповідно до
частини 2 статті 9 якого первинні та
зведені облікові документи можуть бути
складені на паперових або машинних
носіях і повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції,
та деталізовані приписами Положення
про документальне забезпечення
записів у бухгалтерському обліку
(затверджено наказом Міністерства
фінансів України від 24 травня 1995 року №
88, зареєстровано в Міністерстві
юстиції України 05 червня 1995 року за №
168/704; далі за текстом - Положення № 88),
згідно з пунктом 2.4 якого первинні
документи повинні мати такі
обов'язкові реквізити: найменування
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), дата і місце складання, зміст та
обсяг господарської операції, одиниця
виміру господарської операції (у
натуральному та/або вартісному виразі),
посади і прізвища осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

Як вірно встановлено судами попередніх
інстанцій, наявні в матеріалах справи
первинні документи відповідають
вказаним вимогам.

Крім того, колегія суддів звертає увагу
на те, що в силу закону отримання
податковим органом акту перевірки чи
довідки зустрічної звірки, в котрих
викладені висновки про вчинення
контрагентом платника податків
нікчемного правочину або відображення
в звітності показників господарських
операцій, які фактично не відбулись, не
звільняє такий податковий орган від
виконання обов'язку по самостійному
встановленню та доведенню факту
вчинення платником податків порушення
закону, акт перевірки контрагента не
має преюдиціального значення та не є
документом, що достовірно та
безсумнівно підтверджує обставини
фактичної дійсності.

В актах перевірки відображено, що ТОВ
«ЛАНЕКС» на момент здійснення
господарських операцій, висновок про
нереальність яких став підставою для
винесення ДПІ оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень, перебувало
зареєстрованим у встановленому
порядку як юридична особа.

З наведених законодавчих положень
випливає, що умовою виникнення у
платника права на включення до
податкового кредиту сум податку на
додану вартість сплачених в ціні
товару (послуги) є реальне здійснення
операцій з придбання товарів (робіт,
послуг), а також оформлення зазначених
операцій необхідними документами
первинного обліку, що містять
достовірні відомості про обсяг та
зміст господарської операції.

На підставі наведених вище доказів, що
були досліджені судами попередніх
інстанцій та оцінка яким надана з
дотриманням положень статті 86 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суди першої та апеляційної
інстанцій зробили правильний висновок
про документальне підтвердження факту
реального здійснення господарських
операцій між позивачем та ТОВ «ЛАНЕКС».

Крім того, колегія суддів звертає увагу
на те, що чинне законодавство не
ставить умову виникнення податкових
зобов'язань платника у залежність від
стану податкового обліку його
контрагента, фактичного знаходження
його за місцем реєстрації та наявності
чи відсутності основних фондів у
останнього. За умови не встановлення
податковим органом наявності
замкнутої схеми руху коштів, яка б
могла свідчити про узгодженість дій
позивача та його постачальника для
одержання товариством незаконної
податкової вигоди, останнє не може
зазнавати негативних наслідків
внаслідок діянь інших осіб, що
перебувають поза межами його впливу.
Такий підхід узгоджується з судовою
практикою Європейського Суду з прав
людини.

Згідно з положеннями частини 2 статті 8
Кодексу адміністративного судочинства
України суд застосовує принцип
верховенства права з урахуванням
судової практики Європейського Суду з
прав людини.

Суд акцентує увагу на тому, що
відповідно до частини 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою
Європейського суду з прав людини. Так, у
пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у
справі «Компанія «Вестберґа таксі
Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» Суд
визначив, що «…адміністративні суди,
які розглядають скарги заявників
стосовно рішень податкового
управління, мають повну юрисдикцію у
цих справах та повноваження скасувати
оскаржені рішення. Справи мають бути
розглянуті на підставі поданих
доказів, а довести наявність підстав,
передбачених відповідними законами,
для призначення податкових штрафів має
саме податкове управління.».

В той же час, відповідачем під час
розгляду адміністративної справи не
наведено об'єктивних доводів щодо
наявності в діях позивача ознак
неправомірності, не надано доказів
узгодженості дій позивача з
недобросовісним платником податків
(постачальником) з метою незаконного
отримання податкової вигоди, як і не
доведено правомірності оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення.

Доводи касаційної скарги висновків
судів першої та апеляційної інстанцій
не спростовують і не дають підстав для
висновку, що судом при розгляді справи
неправильно застосовано норми
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини, чи порушено
норми процесуального права. Таким
чином, ухвалені по справі рішення є
законними і обґрунтованими, а
зазначена в касаційній скарзі позиція
відповідача не знаходить свого
підтвердження матеріалами справи та не
ґрунтується на положеннях чинного
законодавства.

За правилами статті 2201 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів,
перевіривши у межах касаційної скарги
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
приходить до висновку, що касаційну
скаргу необхідно відхилити, а
оскаржувані рішення слід залишити без
змін.

Керуючись статтями 220-1, 223, 224, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

У Х В А Л И В

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Московському районі міста
Харкова Харківської області Державної
податкової служби відхилити.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 24 січня 2013
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 4 квітня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копій
особам, що беруть участь справі та може
бути переглянута з підстав
встановлених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуюча:
Н. Є. Блажівська

Судді:
М.В. Сірош

Є.А. Усенко