Справа № 813/8076/13-а
Суддя: Сидор Наталія Теодозіївна
Дата ухвалення: 2014-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
№ 813/8076/13-а
Львівський окружний адміністративний
суд в складі:
головуючого - судді Сидор Н.Т.,
за участі секретаря судових засідань
представника позивача ОСОБА_2,
представника відповідача Ганущина Р.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові адміністративну
справу за позовом фізичної особи -
підприємця ОСОБА_4 до Інспекції з
питань захисту прав споживачів у
Львівській області про скасування
рішення про накладення штрафу за
порушення законодавства про рекламу
№0236 від 30.04.2013 року,

в с т а н о
в и в :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (далі
- позивач, ФОП ОСОБА_4) звернувся до
Львівського окружного
адміністративного суду з позовом до
Інспекції з питань захисту прав
споживачів у Львівській області (далі -
відповідач, Інспекція) про скасування
рішення про накладення штрафу за
порушення законодавства про рекламу
№0236 від 30.04.2013 року.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що
оскаржуване рішення є протиправним та
підлягає скасуванню, оскільки складені
відповідачем без достатніх на те
підстав, так як позивач жодного
відношення до закладу, який розмістив
рекламу немає, а відтак рішення про
накладення на позивача штрафу за
порушення вимог закону про рекламу є
неправомірним, оскільки такого
розміщення реклами ним не
здійснювалось.

Представник позивача в судовому
засіданні позов підтримала з підстав
наведених у позовній заяві, просила
позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти позову заперечив,
надав суду письмові заперечення, в яких
зазначає що ФОП ОСОБА_4 в порушення п. 1
ст. 16 Закону України «Про рекламу»
розмістив об'єкт зовнішньої реклами на
фасаді будівлі за адресою АДРЕСА_2 без
погодження з органами місцевого
самоврядування, в зв'язку з цим
порушенням законодавства про рекламу
на позивача і було накладено штраф.
Додатково також зазначив, що факт
порушення законодавства про рекламу
був встановлений Департаментом
економічної політики Львівської
міської ради. Притягнення позивача до
відповідальності за порушення
законодавства про рекламу
здійснювалось на підставі подання
Департаменту економічної політики
Львівської міської ради про порушення
позивачем вимог Закону України «Про
рекламу». Просив в задоволенні
адміністративного позову відмовити
повністю.

Суд заслухав пояснення представників
сторін, з'ясував обставини, на які
сторони покликаються як на підставу
своїх вимог та заперечень, дослідив
письмові докази, якими такі
підтверджуються, та встановив такі
фактичні обставини справи та
відповідні їм правовідносини.

Згідно свідоцтва НОМЕР_2 ОСОБА_4
зареєстрований як фізична
особа-підприємець. (а.с.8).

ОСОБА_4 є платником єдиного податку, що
підтверджується свідоцтвом серії
НОМЕР_3 від 23.05.2012 року, та згідно якого
господарська діяльність здійснюється
за адресою АДРЕСА_3 (а.с.9).

Департаментом економічної політики
Львівської міської ради 01.11.2012 року,
було виявлено факт самовільного
розміщення спеціальної конструкції
зовнішньої реклами по АДРЕСА_2

19.11.2012 року Департаментом економічної
політики Львівської міської ради було
направлено ФОП ОСОБА_4 лист-вимогу від
19.11.2012 року №23/Р-9-3297 про усунення
порушення законодавства про рекламу, а
саме демонтувати рекламо-носій до
29.11.2012 року (а.с.32 зворот).

У зв'язку з невиконанням зазначеного
листа-вимоги, Департаментом
економічної політики Львівської
міської ради 12.02.2013 року, було скеровано
на адресу відповідача Подання №23/Р-9-419
(а.с.32).

11.03.2013 року Інспекцією з питань захисту
прав споживачів у Львівській області
було складено протокол № 0237 про
порушення Закону України «Про рекламу»
(а.с.33).

12.03.2013 року відповідач листом №1281
повідомляв позивача про необхідність
надання пояснень по факту розміщеної
реклами (а.с.34).

Також листами від 05.04.2013 року №1726 та від
05.04.2013 року №1727 позивача повідомляли
про час та місце розгляду справи
призначеної на 30.04.2013 року (а.с.50,52).

30.04.2013 року рішенням відповідача від
30.04.2013 року №0236 було накладено штраф на
позивача за порушення вимого
законодавства про рекламу (а.с.31).

Відносини, що склались між сторонами
регламентуються Законом України «Про
рекламу» від 03.07.1996 року №270/96, Типовими
правилами розміщення зовнішньої
реклами, затвердженими Постановою
Кабінету Міністрів України від 29.12.2003
року № 2067, та Порядком накладення
штрафів за порушення законодавства про
рекламу, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 26.05.2004
року № 693 .

В цілому суд зазначає, що факт
розміщення зовнішньої реклами
сторонами не заперечується, спірним є
факт розміщення такої реклами саме
позивачем, який стверджує, що не
здійснював такого розміщення.

Так, у відповідності до ст.1 Закону
України «Про рекламу» реклама -
інформація про особу чи товар,
розповсюджена в будь-якій формі та в
будь-який спосіб і призначена
сформувати або підтримати обізнаність
споживачів реклами та їх інтерес щодо
таких особи чи товару; зовнішня реклама
- реклама, що розміщується на
спеціальних тимчасових і стаціонарних
конструкціях, розташованих на
відкритій місцевості, а також на
зовнішніх поверхнях будинків, споруд,
на елементах вуличного обладнання, над
проїжджою частиною вулиць і доріг;
рекламні засоби - це засоби, що
використовуються для доведення
реклами до її споживача;
розповсюджувач реклами - це особа, яка
здійснює розповсюдження реклами.

Згідно ч. 1 ст.16 цього ж Закону
визначено, що розміщення зовнішньої
реклами у населених пунктах
провадиться на підставі дозволів, що
надаються виконавчими органами
сільських, селищних, міських рад, та в
порядку, встановленому цими органами
на підставі типових правил, що
затверджуються Кабінетом Міністрів
України. При видачі дозволів на
розміщення зовнішньої реклами
втручання у форму та зміст зовнішньої
реклами забороняється.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про
рекламу» контроль за дотриманням
законодавства України про рекламу
здійснюють у межах своїх повноважень:
спеціально уповноважений центральний
орган виконавчої влади у сфері захисту
прав споживачів - щодо захисту прав
споживачів реклами; Антимонопольний
комітет України - щодо дотримання
законодавства про захист економічної
конкуренції; Національна рада України
з питань телебачення і радіомовлення -
щодо телерадіоорганізацій усіх форм
власності; Міністерство фінансів
України - щодо реклами державних цінних
паперів; Державна комісія з цінних
паперів та фондового ринку - щодо
реклами на фондовому ринку.

На вимогу органів державної влади, на
які покладено контроль за дотриманням
законодавства про рекламу,
рекламодавці, виробники та
розповсюджувачі реклами зобов'язані
надавати документи, усні чи письмові
пояснення, відео - та звукозаписи, а
також іншу інформацію, необхідну для
здійснення ними повноважень щодо
контролю.

Відповідно до ч. 6 ст. 27 Закону України
«Про рекламу» відповідальність за
неподання або подання завідомо
недостовірної інформації щодо
вартості розповсюдженої реклами та/або
виготовлення реклами та/або вартості
розповсюдження реклами спеціально
уповноваженому центральному органу
виконавчої влади у сфері захисту прав
споживачів та його територіальним
органам, необхідної для здійснення
ними передбачених цим Законом
повноважень, на рекламодавців,
виробників реклами та
розповсюджувачів реклами накладається
штраф у розмірі 100 неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян.

Згідно п. 5 Типових правил встановлено,
що для регулювання діяльності з
розміщення зовнішньої реклами міською,
селищною, сільською радою може
утворюватися відділ, управління або
уповноважена установа, організація -
робочий орган.

До повноважень робочого органу згідно
п. 6 Типових правил, зокрема належить
подання територіальним органам
спеціально уповноваженого
центрального органу виконавчої влади у
сфері захисту прав споживачів в
Автономній Республіці Крим, областях,
містах Києві та Севастополі матеріалів
про порушення порядку розповсюдження
та розміщення реклами.

Як було встановлено судом,
Департаментом економічної політики
Львівської міської ради 12.02.2013 року
було скеровано на адресу відповідача
подання №23/Р-9-419 про порушення
законодавства про рекламу, за
результатами якого 11.03.2013 року
Інспекцією з питань захисту прав
споживачів у Львівській області було
складено протокол № 0237 про порушення
Закону України «Про рекламу».

В судовому засіданні відповідач
ствердив, що повноваження Інспекції
під час розгляду справи про накладення
штрафу щодо встановлення особи
порушника та з'ясування інших обставин
справи, обмеженні даними подання
робочого органу місцевого
самоврядування, оскільки саме
Департаментом виявлено факт порушення,
а обставини самого порушення викладені
в самому поданні, зокрема і дані про
особу порушника, і відповідно
Інспекція діє лише в межах нього, а для
надання пояснень з приводу порушень,
відповідач здійснює повідомлення
порушника про розгляд справи.

Однак, суд критично ставиться до
наданих пояснень відповідача стосовно
обсягу повноважень відповідача при
розгляді питання про накладення штрафу
з огляду на їх не змістовність, в
зв'язку з чим такі відхиляються судом,
та стосовно них, суд зазначає наступне.

Згідно з п. 1, п. "а" підпунктом 1 п. 3,
підпунктами 1, 2 п. 4, підпунктами 11-13 п. 6
Положення про Державну інспекцію
України з питань захисту прав
споживачів, затвердженого Указом
Президента України від 13.04.2011 року №
465/2011, Державна інспекція України з
питань захисту прав споживачів
(Держспоживінспекція України) є
центральним органом виконавчої влади,
діяльність якого спрямовується і
координується Кабінетом Міністрів
України через Міністра економічного
розвитку і торгівлі України.

Основними завданнями
Держспоживінспекції України є
реалізація державної політики у сфері
державного контролю за додержанням
законодавства про захист прав
споживачів і рекламу в цій сфері.

Держспоживінспекція України
відповідно до покладених на неї
завдань здійснює державний контроль за
додержанням законодавства про захист
прав споживачів, здійснює у межах своєї
компетенції контроль за додержанням
законодавства про рекламу.

Держспоживінспекція України для
виконання покладених на неї завдань
має право в установленому порядку:
вимагати від рекламодавців, виробників
та розповсюджувачів реклами надання
документів, усних чи письмових
пояснень, відео- та звукозаписів, іншої
інформації, необхідної для здійснення
Держспоживінспекцією України
повноважень щодо контролю за
додержанням законодавства про рекламу;
приймати рішення щодо визнання реклами
недобросовісною, визнання порівняння в
рекламі неправомірним; вимагати від
рекламодавців публікації відомостей,
що уточнюють, доповнюють рекламу, та
звертатися з позовом до суду щодо
протиправних дій рекламодавців,
виробників та розповсюджувачів
реклами, заборони відповідної реклами
та її публічного спростування.

Спеціальним актом, що визначає
повноваження відповідача при розгляді
справ про накладення штрафу за
порушення законодавства про рекламу є
Порядок накладення штрафів за
порушення законодавства про рекламу,
затверджений Постановою Кабінету
Міністрів України від 26.05.2004 року № 693 .

Так, відповідно до п.9-18 Порядку
накладення штрафів за порушення
законодавства про рекламу,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 26.05.2004 року № 693,
підставою для розгляду справи про
порушення законодавства про рекламу
(далі - справа) є відповідний протокол,
складений уповноваженою посадовою
особою Антимонопольного комітету,
Національної ради з питань телебачення
і радіомовлення, Мінфіну, Державної
комісії з цінних паперів та фондового
ринку або Держспоживстандарту і його
територіальних органів.

Протокол про порушення законодавства
про рекламу подається
Держспоживстандарту або його
територіальним органам за місцем
вчинення порушення.

Протокол розглядається у місячний
строк. За наявності ознак порушення
законодавства про рекламу приймається
рішення про початок розгляду справи.
Справа розглядається у місячний строк
з дня прийняття рішення про початок її
розгляду. До розгляду справи не
зараховується час на отримання
необхідних доказів і проведення
експертизи. З метою з'ясування
обставин, що мають значення для справи
і потребують спеціальних знань,
Головою Держспоживінспекції,
начальниками територіальних органів
Держспоживінспекції, їх заступниками
може бути призначена експертиза. Строк
розгляду справи може бути продовжений
Головою Держспоживстандарту, його
заступниками, начальниками
територіальних органів Комітету, їх
заступниками не більше ніж на три
місяці.

Держспоживстандарт і його
територіальні органи повідомляють
рекламодавців, виробників та
розповсюджувачів реклами про розгляд
справи не пізніш як за три дні до дати
розгляду, а у невідкладних випадках - не
пізніш як за один день.

Пунктом 13 Порядку зазначено, що
посадові особи Держспоживстандарту і
його територіальних органів, які
розглядають справу:

- перевіряють відповідність реклами
вимогам законодавства до змісту та
достовірності реклами, порядку її
виготовлення і розповсюдження;

- отримують документи, усні чи письмові
пояснення, відео - та звукозаписи, а
також іншу інформацію, що стосується
порушень законодавства про рекламу;

- готують попередні висновки і вносять
їх на розгляд Голови
Держспоживстандарту, його заступників,
начальників територіальних органів
цього Комітету, їх заступників.

З аналізу викладених положень чітко
вбачається, що повноваження
відповідача щодо здійснення контролю
за додержанням законодавства про
рекламу визначені законодавчо, що у
свою чергу, свідчить про
безпідставність тверджень відповідача
про неможливість з'ясування обставин
стосовно розміщення реклами саме
позивачем.

Окрім цього, згідно п. 3.1 Наказу
Державного комітету України з питань
технічного регулювання та споживчої
політики від 23.06.2009 року № 229 про
затвердження Положення про управління
у справах захисту прав споживачів в
Автономній Республіці Крим, областях,
містах Києві та Севастополі позивач
має право перевіряти у суб'єктів
господарювання сфери торгівлі і
послуг, у тому числі ресторанного
господарства, якість продукції,
додержання обов'язкових вимог щодо
безпеки продукції, а також додержання
правил торгівлі та надання послуг;
безперешкодно відвідувати та
обстежувати відповідно до діючого
законодавства будь-які виробничі,
складські, торговельні та інші
приміщення цих суб'єктів. Результати
перевірок кожного суб'єкта
господарювання оформляти відповідним
окремим актом.

Згідно п. 17 Порядку провадження у
справі припиняється, якщо в діях
рекламодавця, виробника та
розповсюджувача реклами не виявлено
ознак порушення законодавства про
рекламу або не доведено факт вчинення
порушення.

Статтею 61 Конституції України
передбачено індивідуальний характер
юридичної відповідальності особи.

Здійснюючи аналіз зібраних по справі
та досліджених в ході судового
розгляду справи доказів, суд приходить
до наступних висновків.

Дійсно, у відповідності до ч. 2 ст. 26
Закону України «Про рекламу»
уповноважений орган вправі
витребовувати інформацію щодо
здійснення контролю щодо дотримання
законодавства про рекламу. За її
неподання встановлено
відповідальність згідно ст. 27 Закону
України «Про рекламу».

Проте з ч. 2 ст. 27 даного Закону
вбачається, що відповідальність за
порушення законодавства про рекламу
несуть лише рекламодавці, виробники та
розповсюджувачі реклами.

Відповідно до ст. 69 КАС України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Факт розміщення зовнішньої реклами був
виявлений 01.11.2012 року, що
підтверджується листом-вимогою від
19.11.2012 року №23/Р-9-3297, проте як
встановлено судом, позивач як на момент
встановлення цього факту так і на
момент винесення рішення про початок
розгляду справи про порушення
законодавства про рекламу,
господарської діяльності на пл.
Яворського,1, що у м. Львові не
здійснював.

Факт нездійснення позивачем
господарської діяльності за адресою
АДРЕСА_2 підтверджується свідоцтвом
серії НОМЕР_3 від 23.05.2012 року, згідно
якого господарська діяльність
позивача здійснюється за адресою
АДРЕСА_3 (а.с.9). Дана обставина,
відповідачем під час судового
розгляду жодним чином не спростована.

Заступником начальника ДПІ у
Личаківському районі м. Львова
Головного управління Міндоходів у
Львівській області на запит суду (а.с.78)
надано інформацію, що згідно бази даних
за період з 01.11.2012 року по 30.04.2013 року по
ФОП ОСОБА_4 не міститься інформація про
місце здійснення ним діяльності за
адресою: АДРЕСА_2.

Крім того, згідно договору
купівлі-продажу нежитлового
приміщення способом викупу №2568 від
26.10.2010 року, посвідченого приватним
нотаріусом Львівського міського
нотаріального округу ОСОБА_6,
зареєстрованого в реєстрі за №2274
(а.с.69-70) Управління комунальної
власності Департаменту економічної
політики Львівської міської ради
передала у власність товариству з
обмеженою відповідальністю
«Обнова-Гарант» нежитлові приміщення
розташовані на першому поверсі площею
93,6 кв. м. у будинку за адресою АДРЕСА_2.

Згідно договору оренди нежитлового
приміщення №1/12 від 01.03.2012 року (а.с.71-72),
ТзОВ «Обнова-Гарант» надає ФОП ОСОБА_7 у
тимчасове володіння та користування
приміщення за адресою АДРЕСА_2 на строк
24 місяці.

З наведеного вбачається, що власником
нежитлового приміщення за адресою
АДРЕСА_2 є ТзОВ «Обнова-Гарант», яке в
свою чергу надає зазначене приміщення
в оренду ФОП ОСОБА_7

На адвокатський запит ОСОБА_2 (а.с.68)
власником нежитлового приміщення ТзОВ
«Обнова-Гарант» надано письмову
відповідь про те, що ФОП ОСОБА_4
підприємницьку діяльність у
приміщенні на пл. АДРЕСА_2 за період з
01.03.2012 року по 01.06.2013 року не здійснював.

Згідно листа-відповіді КП
«Адміністративно-технічне управління»
Львівської міської ради від 21.01.2014
№2410-10-352 (а.с.65) ФОП ОСОБА_4 як суб'єкта
господарювання, який здійснює свою
діяльність за адресою АДРЕСА_2, було
встановлено із кутка споживача. Однак,
зазначена інформація спростовується
дослідженими в судовому засіданні та
наведеними вище доказами.

Також, суд зазначає, що як вбачається з
матеріалів справи, зокрема, протоколу
про порушення законодавства про
рекламу № 0237 від 11.03.2013 року, фактично
перевірка щодо порушення позивачем
законодавства про рекламу
відповідачем не проведена. Відповідач
в силу наданих йому законодавством
України повноважень, обмежився лише
повідомленнями позивача про розгляд
справи, не з'ясувавши при цьому
обставини, що мають значення по справі,
що найголовніше не з'ясовано особу
порушника, що призвело до накладення
стягнення на позивача за
правопорушення, якого останній не
вчиняв.

Висновок про порушення законодавства
про рекламу відповідачем зроблено лише
на підставі подання Департаменту
економічної політики Львівської
міської ради, яким було виявлено факт
самовільного розміщення спеціальної
конструкції зовнішньої реклами по
АДРЕСА_2 та фотографування рекламної
вивіски працівниками Департаменту
економічної політики Львівської
міської ради, тобто, належність засобів
зовнішньої реклами, стосовно яких
виник спір у даній справі, саме
відповідачем належним чином не
підтверджена, а отже, позивач не може
вважатися суб'єктом відповідальності
за порушення законодавства про
рекламу, а відтак підстав для
накладення стягнення на позивача
немає.

Також відповідачем не доведено вжиття
ним передбачених законом заходів до
встановлення власника згаданої
рекламної вивіски, а його висновки
стосовно належності останньої
позивачу ґрунтуються лише на
припущеннях.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Згідно із ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст. 2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації.

Всупереч наведеним вимогам відповідач
не довів правомірності прийнятого ним
спірного рішення з урахуванням всіх
встановлених фактичних обставин та
вимог законодавства України.

Зважаючи на всі наведені обставини в їх
сукупності, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги позивача підлягають
задоволенню.

Щодо понесених позивачем судових
витрат, то відповідно до вимог ст. 94 КАС
України такі присуджуються йому з
Державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 4, 7-11, 14, 69-72, 86, 87, 94, 158-163,
167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

п о с
т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати протиправним та скасувати
рішення Інспекції з питань захисту
прав споживачів у Львівській області
про накладення штрафу за порушення
законодавства про рекламу №0236 від
30.04.2013 року.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь фізичної особи - підприємця
ОСОБА_4 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) судові витрати в розмірі
172 (сто сімдесят дві) грн. 06 коп.

Постанова може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду. Апеляційна
скарга подається до адміністративного
суду апеляційної інстанції через суд
першої інстанції, який ухвалив
оскаржуване судове рішення. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції. Апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання повного тексту
постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Повний текст постанови складено та
підписано 10.02.2014 року.

Суддя
Сидор Н.Т.