Справа № 801/9347/13-а
Суддя: Латинін Ю.А.
Дата ухвалення: 2014-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

м. Сімферополь

03 лютого 2014 р. 13:00 Справа №801/9347/13-а

Окружний адміністративний суд
Автономної Республіки Крим у складі
головуючого судді Латиніна Ю.А., при
секретарі Музика О.С., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
адміністративну справу

за позовом Шахтарської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів
Донецької області

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Севан" третя особа
ДПІ у м. Сімферополі Головного
управління Міндоходів в АР Крим

про стягнення

Суть спору: Шахтарська об'єднана
державна податкова інспекція
Головного управління Міндоходів
Донецької області звернулась до
Окружного адміністративного суду АР
Крим з адміністративним позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Севан" за участю
третьої особи ДПІ у м. Сімферополі
Головного управління Міндоходів в АР
Крим про стягнення в доход держави
коштів у розмірі 1 375 658,86 грн., одержаних
за правочинами, що вчинені з метою, яка
суперечить інтересам держави та
суспільства.

Позов мотивовано тим, що при проведенні
перевірки позивачем не встановлено
фактичне здійснення господарської
операції ТОВ "Севан", а також на
відсутність у останнього наміру,
спрямованого на створення будь - яких
правових наслідків, обумовлених
спірним правочином. Посилаючись на
приписи ч. 1 ст. 234 Цивільного кодексу
України, податковий орган наполягає на
тому, що спірний правочин є фіктивним і
має бути визнаний недійсним.

У березні 2007 року Шахтарська об'єднана
державна податкова інспекція
Донецької області звернулися до
Господарського суду Донецької області
із позовом до суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_1, Товариства з
обмеженою відповідальністю «Севан»
про визнання недійсними господарських
зобов'язань, які виникли на підставі
податкових і товарних накладних про
продаж 4 717 т вугілля на суму 1 375 658,86 грн.,
на підставі ст. 207 Господарського
кодексу України із застосуванням
наслідків, передбачених ст. 208
Господарського кодексу України.

Постановою Господарського суду
Донецької області від 28 жовтня 2008 року
по справі № 29/96пд у задоволенні
позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 13 січня 2009
року по справі № 29/96пд/5006 апеляційну
скаргу Шахтарської об'єднаної
державної податкової інспекції
Донецької області на постанову
Господарського суду Донецької області
від 28 жовтня 2008 року залишено без
задоволення, а постанову без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
від 1 квітня 2013 року по справі № К-7675/09
касаційну скаргу Шахтарської
об'єднаної державної податкової
інспекції Донецької області
задоволено частково. Ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 13 січня 2009 року та постанову
Господарського суду Донецької області
від 28 жовтня 2008 року скасовано. Справу
направлено на новий судовий розгляд до
Донецького окружного
адміністративного суду.

Ухвалою Донецького окружного
адміністративного суду від 21 травня 2013
року провадження в адміністративній
справі № 29/96пд за позовом Шахтарської
об'єднаної державної податкової
інспекції Донецької області до ФОП
ОСОБА_1, ТОВ «Севан» про стягнення в
доход держави коштів, одержаних за
правочинами, що вчинені з метою, яка
суперечить інтересам держави та
суспільства закрито.

Ухвалою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 11 липня 2013
року апеляційну скаргу Шахтарської
об'єднаної державної податкової
інспекції Донецької області
задоволено частково. Ухвалу
Донецького окружного
адміністративного суду від 21 травня 2013
року про закриття провадження у справі
№ 29/96пд скасовано в частині позовних
вимог Шахтарської об'єднаної державної
податкової інспекції Донецької
області до ТОВ «Севан» про стягнення в
доход держави коштів, отриманих
грошових коштів у сумі 1375658,86 грн.
скасувати та справу направлено до суду
першої інстанції для продовження
розгляду в цій частині позовних вимог.
В іншій частині ухвалу Донецького
окружного адміністративного суду від 21
травня 2013 року про закриття
провадження у справі № 29/96пд залишити
без змін.

Ухвалою Донецького окружного
адміністративного суду від 31 липня 2013
року адміністративну справу №29/96 пд
передано на розгляд Окружного
адміністративного суду АР Крим.

Ухвалою суду від 09.12.2013 року залучено
ДПІ у м.Сімферополі Головного
управління Міндоходів в АРК до участі в
справі в якості третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, на стороні позивача.

Представник позивача у судове
засідання не прибув, про розгляд справи
був повідомлений належним чином,
надіслав клопотання про розгляд справи
без його участі.

Відповідач явку свого представника у
судове засідання не забезпечив, про
час, дату та місце його проведення
повідомлений належним чином,
клопотання про розгляд справи за його
відсутності до суду не надав, про
причини неявки суд не повідомив.

Представник третьої особи у судове
засідання не прибув, про розгляд справи
був повідомлений належним чином,
будь-яких клопотань до суду не надав.

Суд вважає за можливе розглянути
справу у відсутність представників
сторін та третьої особи, керуючись ст.
128 КАС України, на підставі наявних
доказів.

Розглянув матеріали справи, дослідив
зібрані докази, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
об'єктивно оцінив докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

З 07.11.2005 р. по 12.01.2006 р. Шахтарською
об'єднаною державною податковою
інспекцією була проведена планова
виїзна документальна перевірка
дотримання вимог податкового
законодавства та інших законодавчих
актів фізичною особою - підприємцем ФОП
ОСОБА_1 за період з 01.01.2004 р. по 31.12.2004 р.,
внаслідок якої складений акт від 12.01.2006
р. № 2/17-011-1/НОМЕР_1.

В ході перевірки були встановлені
наступні порушення:

- ст. 13, ч. 4 ст. 14 Декрету Кабінету
Міністрів України "Про прибутковий
податок з громадян", п. 22.10 ст. 22 Закону
України "Про податок на доходи фізичних
осіб", що призвело до заниження
валового доходу за 2004 р. на суму 74 762 грн.
та за 1-й кв. 2005 р. на суму 1 487 грн.;

- ч. 4 ст. 14 Декрету Кабінету Міністрів
України "Про прибутковий податок з
громадян", п. п. "в" п. 19.1 ст. 19 Закону
України "Про податок на доходи фізичних
осіб", п. п. "а" п. п. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 Закону
України "Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами", яке полягає в не поданні до
органу державної податкової служби
податкових декларацій про доходи за 2004
рік, 1-й кв., 1 півріччя та 9 місяців 2005 р.;

- п. 4.1 ст. 4, п. п. 7.3.1 п. 7.3, п. п. 7.4.1, п. п.
7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про податок
на додану вартість", які призвело до
заниження податку на додану вартість
за період з 01.07.2004 р. по 31.01.2005 р. на суму
826 625,82 грн.;

- п. п. 7.7.2 п. 7.2 ст. 7 Закону України
"Про податок на додану вартість", п. п. "а"
п. п. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 Закону України "Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами", яке
полягає в не поданні органу державної
податкової служби податкових
декларацій з податку на додану
вартість за липень, жовтень, листопад,
грудень 2004 р., березень, червень, липень,
серпень, вересень 2005 р., та
несвоєчасному поданні податкових
декларацій з податку на додану
вартість за серпень 2004 р., вересень 2004
р., січень, лютий 2005 р., квітень, травень
2005 р.

Так, з акту перевірки вбачається, що у
серпні 2004 року між ТОВ «Севан» та ФОП
ОСОБА_1 були укладені усні угоди
купівлі-продажу 4717 тонн вугілля на
загальну суму 1 375658,86 гривень.

Як вбачається з матеріалів справи, під
час проведення планової
документальної перевірки податковим
органом було встановлено, що місцем
здійснення підприємницької діяльності
ФОП ОСОБА_1 є жила квартира АДРЕСА_1.
Відповідно до виписки з особового
рахунку від 16.11.2005 р. № 18025-072 наймачем
вказаної квартири є інший громадянин.
За даними БТІ ОСОБА_1 не має ніяких
приміщень для здійснення
підприємницької діяльності. Згідно з
інформацією МРЕВ за ОСОБА_1 не
обліковуються зареєстровані на праві
власності транспортні засоби.

Також, УПМ ДПА у Донецькій області під
час здійснення заходів щодо виявлення
та руйнування схем ухилення від
оподаткування було встановлено, що
призначений 15.09.2004 р. на посаду
директора ТОВ «Севан» ОСОБА_2 з ОСОБА_3
(особою, яка підписувала він імені
підприємства документи) не знайомий,
своїх повноважень нікому не передавав,
фінансово-господарських операцій з
ОСОБА_1 не здійснював. Колишній
директор ТОВ «Севан» ОСОБА_4, який
працював на посаді директора
підприємства з 15.04.2004 р. по 14.09.2004 р.,
фінансово-господарські операції з
ОСОБА_1 не здійснював, з ОСОБА_3 не
знайомий.

На підставі вказаного акту перевірки
та посилаючись на відсутність факту
здійснення господарської операції ТОВ
«Севан» с контрагентом ФОП ОСОБА_1, а
також на відсутність у останніх наміру,
спрямованого на створення будь-яких
правових наслідків, обумовлених
спірним правочином, позивача вважає, що
спірний правочин є фіктивним, а тому
має бути визнаний недійсним

Перевіряючи обґрунтованість заявлених
позовних вимог, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 3 статті 2 КАС
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень, адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті вони на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення;
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно.

Суд з'ясовує, чи використане
повноваження, надане суб'єкту владних
повноважень, з належною метою;
обґрунтовано, тобто вчинено через
вмотивовані дії; безсторонньо, тобто
без проявлення неупередженості до
особи, стосовно якої вчиняється дія;
добросовісно, тобто щиро, правдиво,
чесно; розсудливо, тобто доцільно з
точки зору законів логіки і
загальноприйнятих моральних
стандартів; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації, тобто з
рівним ставленням до осіб; пропорційно
та адекватно; досягнення розумного
балансу між публічними інтересами та
інтересами конкретної особи.

Тому, вирішуючи справу стосовно
позовних вимог позивача щодо визнання
недійсним господарських зобов'язань,
які не відповідають вимогам законів і
вчинені з метою суперечною інтересам
держави і суспільства, суд зобов'язаний
перевірити, чи є правомірними дії
позивача у зв'язку з прийняттям такого
висновку, яким з ТОВ «Севан» стягнено
1375658,86 грн. від продажу 4717 тонн вугілля.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України. Ст.67
Конституції України визначає, що кожен
зобов'язаний сплачувати податки і
збори в порядку і розмірах,
встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України суд при
вирішенні справи керується принципом
законності, відповідно до якого: суд
вирішує справи відповідно до
Конституції та законів України, а також
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України; суд застосовує інші
нормативно-правові акти, прийняті
відповідним органом на підставі, у
межах повноважень та у спосіб,
передбачені Конституцією та законами
України.

Враховуючи встановлені судом
обставини та наведені норми
законодавства суд вважає, що позовні
вимоги задоволенню не підлягають
виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи
спірні правовідносини виникли між
сторонами у період чинності Цивільного
кодексу України, Господарського
кодексу України та Закону України №2181
від 21.12.2000р. "Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами", що діяли на час спірних
правовідносин, положення яких
застосовуються судом при вирішення
цієї справи.

Відповідно до частини 1 статті 207
Господарського кодексу України
господарське зобов'язання, що не
відповідає вимогам закону, або вчинено
з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, або
укладено учасниками господарських
відносин з порушенням хоча б одним з
них господарської компетенції
(спеціальної правосуб'єктності), може
бути на вимогу однієї із сторін, або
відповідного органу державної влади
визнано судом недійсним повністю або в
частині.

Відповідно до частини 7 статті 179
Господарського кодексу України
господарські договори укладаються за
правилами, встановленими Цивільним
кодексом України з урахуванням
особливостей, передбачених цим
Кодексом, іншими нормативно-правовими
актами щодо окремих видів договорів.

Статтею 203 Цивільного Кодексу України
встановлено загальні вимоги,
додержання яких є необхідним для
чинності правочину.

Згідно зі ст. 203 Цивільного кодексу
України зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом.

Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу (ч. 1 ст. 215 ЦК України).

Крім того, ч. 1 ст. 228 ЦК України
установлено, що правочин вважається
таким, що порушує публічний порядок,
якщо він був спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним.

Правочин, який порушує публічний
порядок, є нікчемним.

З аналізу зазначених положень слідує,
що необхідними ознаками недійсності
господарського зобов'язання та
нікчемності правочину є
невідповідність вимогам закону,
вчинення з метою, завідомо суперечною
інтересам держави і суспільства,
укладення учасниками господарських
відносин з порушенням хоча б одним з
них господарської компетенції
(спеціальної правосуб'єктності),
порушення публічного порядку,
спрямованість на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним.

Отже, правочин, який вчинено з метою,
яка завідомо суперечить інтересам
держави і суспільства, водночас
порушує публічний порядок, є нікчемним.

Згідно ст. 215 ЦК України недійсним є
правочин, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний
правочин). У цьому разі визнання такого
правочину недійсним судом не
вимагається.

Проте положення чинного Податкового
кодексу України безпосередньо не
містять повноважень податкових
органів звертатися до суду за
наявності відповідних підстав із
позовами про визнання недійсними
правочинів (господарських зобов'язань)
платників податків і стягнення в доход
держави коштів, одержаних ними за
такими угодами, проте, органи державної
податкової служби в такому випадку
можуть звертатись до судів із позовами
про стягнення в доход держави коштів,
одержаних за правочинами, вчиненими з
метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства,
посилаючись на їхню нікчемність.
Висновок суду стосовно нікчемності
правочину має бути викладений у
мотивувальній, а не в резолютивній
частині судового рішення.

Органи державної податкової служби
можуть у судовому порядку на підставі
статті 228 Цивільного кодексу України чи
статті 207 Господарського кодексу
України доводити недійсність
правочинів (господарських зобов'язань),
що, на їх думку, укладені платниками
податку з метою, яка завідомо суперечна
інтересам держави та суспільства і
полягає в ухиленні від оподаткування,
проте, визнання судом такого правочину
недійсним не вимагається.

З огляду на зазначене, суд приходить до
висновку, що податковим органом не
вірно обраний спосіб захисту порушених
прав, зокрема, податковим органом
ставиться питання про визнання
недійсними господарських зобов'язань,
при цьому, ознаки нікчемності
укладеного між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ
«Севан» правочину безпосередньо
встановлені законом та знайшли своє
підтвердження під час розгляду справи.

Так, у серпні 2004 року між ТОВ «Севан» та
ФОП ОСОБА_1 були укладені усні угоди
купівлі-продажу 4717 тонн вугілля на
загальну суму 1 375658,86 гривень.

На підтвердження факту укладення усних
угод та придбання ФОП ОСОБА_1 у ТОВ
«Севан» 4717 тонн вугілля на загальну
суму 1 375658,86 грн. податковим органом
надано податкові накладні: від 01.11.2004 р.
№ 335 на суму 48077, 59 грн. (134 т. вугілля),
від 02.11.2004 р. № 336 на суму 65847,58 грн. (201,5 т.
вугілля), від 02.11.2004 р. № 337 на суму 67713,49
грн. (209 т. вугілля), від 05.11.2004 р. № 339 на
суму 87033,35 грн. (333,7 т. вугілля), від 07.11.2004
р. № 340 на суму 28614,12 грн. (129,6 т. вугілля),
від 08.11.2004 р. № 341 на суму 63774,87 грн. (267,1 т.
вугілля), від 09.11.2004 р. № 342 на суму 48419,40
грн. (150,2 т. вугілля), від 10.11.2004 р. № 343 на
суму 46173,50 грн. (208 т. вугілля), від 13.11.2004
р. № 353 на суму 103524,97 грн. (399,2 т. вугілля),
від 15.11.2004 р. № 357 на суму 133392,55 грн. (394,2 т.
вугілля), від 16.11.2004 р. № 358 на суму 121159,88
грн. (473,10 т. вугілля), від 18.11.2004 р. № 362 на
суму 172631,60 грн. (608 т. вугілля), від 22.11.2004
р. № 367 на суму 53301,33 грн. (202,2 т. вугілля),
від 24.11.2004 р. № 369 на суму 81453,42 грн. (274,7 т.
вугілля), від 27.11.2004 р. № 372 на суму 112284,21
грн. (402,8 т. вугілля), від 28.11.2004 р. № 373 на
суму 89458,92 грн. (вугілля 329,7т.).

На підтвердження сплати ФОП ОСОБА_1
поставленого вугілля позивачем надано
квитанцію до прибуткового касового
ордеру від 01.11.2004 р. № 01/11/2004 року на суму
1 375658,86 грн.

Зазначені товари у той же день були
продані ФОП ОСОБА_1 іншим покупцям, що
підтверджується наявними в матеріалах
справи документами, зокрема
податковими накладними.

Проте, як вказує позивач у позовній
заяві, ФОП ОСОБА_1 лише оформила
документи, але фактично її
волевиявлення не відповідало дійсній
меті, що було підтверджено під час
проведення Шахтарською ОДПІ перевірки
останньої, в ході якої відповідачем не
надано доказів у підтвердження факту
передачі придбаного нею товару у ТОВ
«Севан» з м. Харкова до м. Шахтарська,
спірні господарські операції у
документах податкової звітності не
були відображені і були приховані від
контролюючих органів шляхом заниження
податкових зобов'язань.

Позивач також зазначає про те, що всі
товарні та податкові накладні,
виписані ТОВ «Севан», підписані особою,
яка не мала на те належних повноважень,
при цьому, відбиток печатки ТОВ «Севан»
на вказаних документах нанесений не
клише ТОВ «Севан», відтак, податковий
орган вважає, що відповідачі при
укладанні угод мали умисел та мету, яка
суперечить інтересам держави і
суспільства, зокрема, з метою ухилення
від сплати податків.

19.04.2002 р. ФОП ОСОБА_1 була зареєстрована
як фізична особа - підприємець, про що
свідчить наявна в матеріалах справи
копія Свідоцтва про державну
реєстрацію та мала свідоцтво про
реєстрацію платника податку на додану
вартість № 57796072 від 22.04.2002 р.

Як свідчать матеріали справи, судово -
технічною експертизою бухгалтерських
документів встановлено, що відбитки
печатки ФОП ОСОБА_1 на первинних
документах, які надані відповідачем у
підтвердження спірних господарських
операцій, нанесені не клише ТОВ
«Севан», що підтверджується висновком
Донецького науково - дослідного
інституту судових експертиз від 26.12.2006
р. № 6651/03. Підписи на первинних
документах виконані не посадовою
особою ТОВ «Севан», а іншою особою з
підробкою оригінального підпису, що
підтверджується висновком
судово-почеркознавчої експертизи
Донецького науково-дослідного
інституту судових експертиз від 27.12.2006
р. № 6637/02.

Між тим, Наказом Державної податкової
адміністрації України від 30 травня 1997
року № 165 (зареєстрований в
Міністерстві юстиції України 23 червня
1997 року за №233/2037) №233/2037) затверджено
Порядок заповнення податкової
накладної.

Відповідно до пп. 2 зазначеного Порядку
податкову накладну складає особа, яка
зареєстрована як платник податку в
податковому органі і якій присвоєно
індивідуальний податковий номер
платника податку на додану вартість.

Згідно з п. 5 Порядку податкова накладна
вважається недійсною у разі її
заповнення іншою особою, ніж вказаною у
пункті 2 даного Порядку.

Відповідно до п. 18 Порядку всі складені
примірники податкової накладної
підписуються особою, уповноваженою
платником податку здійснювати
поставку товарів (послуг), та
скріплюються печаткою такого платника
податку - продавця.

За правилами ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Про відсутність реального характеру
господарських операцій можуть
свідчити такі обставини:

- неможливість здійснення платником
податку зазначених операцій з
урахуванням часу, місця знаходження
майна або обсягу матеріальних
ресурсів, економічно необхідних для
виробництва товарів, виконання робіт
або послуг, нездійснення особою, яка
значиться виробником товару,
підприємницької діяльності;

- відсутність у платника податку
необхідних умов для досягнення
результатів відповідної
підприємницької, економічної
діяльності в силу відсутності
управлінського або технічного
персоналу, основних коштів, виробничих
активів, складських приміщень,
транспортних засобів;

- облік для цілей оподаткування тільки
тих господарських операцій, які
безпосередньо бне здійснення і облік
інших господарських операцій;

- здійснення операцій з
товарно-матеріальними цінностями, які
не вироблялися або не могли бути
вироблені в обсязі, зазначеному
платником податку в документах обліку.

Під час розгляду справи, на
підтвердження вказаного
правопорушення, судом витребувані дані
податкового обліку ТОВ "Севан" щодо
відображення у 2004 році господарської
операції з постачання вугілля 4717 тон у
листопаді 2004 року на суму 1 375658,86 грн.
від ФОП ОСОБА_1 з наданням до суду копій
відповідних податкових декларацій (з
додатками), акти перевірок ТОВ "Севан"
щодо формування та відображення у
податковому обліку підприємства
зазначеної господарської операції,
картки особового рахунку ТОВ "Севан" (з
податку на прибуток та з ПДВ) за період
з 2004- 2013 р.р. та податкові
повідомлення-рішення (у разі їх
прийняття) за фактом вказаної
господарської операції на суму 1 375658,86
грн.

Проте, з листа Шахтарської ОДПІ від
09.12.2013р. вбачається, що ТОВ «Севан» не
знаходиться у нього на податковому
обліку, у зв'язку з чим вказані
документи до суду надані не були.

Листом від 04.02.2014року вх. № 3824/14/п ДПІ у
Дзержинскьому районі м. Харкова ГУ
Міндоходів у Харківський обстасті
повідомила суд, про те що згідно даних
Відділу реєстрації та обліку платників
податків облікова справа ТОВ «Севан»
13.01.2009 року була направлена до ДПІ у м.
Сімферополі АРК у зв'язку зі зміною
податкової адреси на м. Сімферополь,
вул. Яблочкова, буд. 20, корп. 6, кв. 47, що
підтверджується листом до ДПІ у м.
Сімферополі АРК № 317/7129-014 від 20.01.2009
року про передачу облікової справи ТОВ
«Севан» у зв'язку зі зміною
місцезнаходження.

Крім того, відділом обліку та звітності
податкових платежів та єдиного
соціального внеску були надані
витребувані картки особового рахунку
по підприємству ТОВ «Севан» з ПДВ з 2004
по 2008 роки, з податку на прибуток з 2006 по
2008 роки, проте картки по податку на
прибуток з 2004 по 2005 роки відсутні.

Згідно відомостей отриманих з ЄДРПОУ,
ТОВ «Севан» знаходиться за адресою 95000,
м. Сімферополь, Залізничний район, вул.
Яблочкова, 20/647, АР Крим та перебуває на
податковому обліку в ДПІ у м.
Сімферополі ГУ Міндоходів в АР Крим, у
зв'язку з чим, судом у останнього, на
підтвердження здійснення оскаржуваних
господарських правовідносин також
були витребувані вищезазначені
документи.

Так, ДПІ у м. Сімферополі ГУ Міндоходів
в АР Крим повідомила про те що акти
перевірки та податкові
повідомлення-рішення ТОВ «Севан» за
запитуваний період відсутні.

Доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Наведені обставини та досліджені судом
документальні докази в їх сукупності є
достатніми для висновку про те, що
господарські операції з
купівлі-продажу 4 717 т вугілля на суму 1
375 658,86 не мали товарного характеру, не
спрямовані на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені
договором, а оформлені лише
документально невстановленими
особами, що в свою чергу призвело до
встановлення податковим органом
порушень вимог податкового
законодавства.

Суд не приймає, як належні докази,
посилання позивача про наявність
постанови Шахтарського міськрайонного
суду від 25.01.2008 р. по кримінальній
справі ФОП ОСОБА_1, а саме контрагента
ТОВ «Севан» при здійсненні
господарських операцій, у зв'язку з
наступним.

Відповідно до ч. 4 ст. 72 КАС України
вирок суду в кримінальній справі або
постанова суду у справі про
адміністративний проступок, які
набрали законної сили, є обов'язковими
для адміністративного суду, що
розглядає справу про правові наслідки
дій чи бездіяльності особи, щодо якої
ухвалений вирок або постанова суду,
лише в питаннях, чи мало місце діяння та
чи вчинене воно цією особою.

Як було зазначено вище, фактичне
виконання ТОВ «Севан» спірних
господарських зобов'язань не
підтверджене, доказів використання ФОП
ОСОБА_1 підроблених документів в
бухгалтерському та податковому обліку
не надано, факт ухилення учасниками
спірних господарських зобов'язань від
оподаткування належними доказами не
доведений.

Враховуючи те, що наведеною вище нормою
чітко визначений процесуальний
документ, який є підставою для
звільнення від доказування, суд не
приймає до уваги посилання Шахтарської
об'єднаної державної податкової
інспекції на постанову Шахтарського
міськрайонного суду від 25.01.2008 р.

Наслідки визнання господарського
зобов'язання недійсним як такого, що
вчинене з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства, передбачені ч. 1 ст. 208
цього Кодексу.

Так, відповідно до вказаної норми, якщо
господарське зобов'язання визнано
недійсним як таке, що вчинено з метою,
яка завідомо суперечить інтересам
держави і суспільства, то за наявності
наміру в обох сторін у разі виконання
зобов'язання обома сторонами в доход
держави за рішенням суду стягується
все одержане ними за зобов'язанням, а в
разі виконання зобов'язання однією
стороною з другої сторони стягується в
доход держави все одержане нею, а також
усе належне з неї першій стороні на
відшкодування одержаного. У разі
наявності наміру лише в однієї зі
сторін усе одержане нею повинно бути
повернено другій стороні, а одержане
останньою або належне їй на
відшкодування виконаного стягується
за рішенням суду в доход держави.

За змістом ч. 1 ст. 208 Господарського
кодексу України застосування
передбачених нею санкцій можливе лише
в разі виконання правочину хоча б
однією стороною.

Ці санкції не можуть застосовуватися
за сам факт несплати податків (зборів,
інших обов'язкових платежів) однією зі
сторін договору, у даному випадку за
твердженням податкового органу ТОВ
«Севан», оскільки за таких обставин
правопорушенням є несплата податків, а
не вчинення правочину.

Проте, з матеріалів справи реального
виконання правочину ТОВ «Севан» та
отримання податкової вигоди від
здійснення господарських операцій з
ФОП ОСОБА_1 не вбачається, а відтак
застосувати наслідки визнання
господарського зобов'язання недійсним
як такого, що вчинене з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, передбачені ч. 1 ст. 208
цього Кодексу, у даному випадку не
можливо.

Твердження позивача про фактичну
наявність господарських операцій по
домовленості, укладеної ТОВ «Севан» з
ФОП ОСОБА_1 спростовуються документами,
що знаходяться у матеріалах справи, які
не свідчать про фактичне виконання
правочину, наявність його результатів
та використання отриманих за цим
правочином ТМЦ у господарській
діяльності відповідача.

Стаття 71 КАС України передбачає
обов'язок кожної сторони довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Таким чином, з вищевикладеного
вбачається, що позовні вимоги
Шахтарської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів Донецької
області є безпідставними та не
заснованими на діючому законодавстві,
що є підставою для відмови у їх
задоволенні.

Відповідно до ч.4 ст.94 КАС України, у
справах, в яких позивачем є суб'єкт
владних повноважень, а відповідачем -
фізична чи юридична особа, судові
витрати, здійснені позивачем, з
відповідача не стягуються. Враховуючи,
що позивач не здійснював судових
витрат по справі, судові витрати
відшкодуванню не підлягають.

Під час судового засідання, яке
відбулось 03.02.2014 року оголошено вступну
та резолютивну частину постанови.
Повний текст постанови складено 07.02.2014
року.

Керуючись ст. ст. 160-163, ст. 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили через
10 днів з дня її проголошення. Якщо
проголошено вступну та резолютивну
частину постанови або справу
розглянуто у порядку письмового
провадження, постанова набирає
законної сили через 10 днів з дня її
отримання у разі неподання апеляційної
скарги.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду через Окружний
адміністративний суд Автономної
Республіки Крим протягом 10 днів з дня
проголошення. У разі проголошення
вступної та резолютивної частини
постанови або розгляду справи у
порядку письмового провадження,
апеляційна скарга подається протягом 10
днів з дня отримання.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду.

Суддя Латинін Ю.А.