Справа № 816/6821/13-а
Суддя: О.В. Гіглава
Дата ухвалення: 2014-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2014 року м. ПолтаваСправа №
816/6821/13-а

Полтавський окружний адміністративний
суд колегією у складі:

головуючого судді - Гіглави О.В.,

суддів - Сич С.С., Кукоби О.О.,

за участю:

секретаря судового засідання -
Дрижирук М.І.,

позивача - ОСОБА_1,

представника неповнолітнього ОСОБА_2 -
ОСОБА_3,

представника відповідача - Рижих Є.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом ОСОБА_1 в інтересах
неповнолітнього сина ОСОБА_2 до
Міністерства освіти і науки України,
Республіканського вищого училища
фізичної культури про визнання
неправомірною бездіяльності,
незаконними дій, нечинними рішень,
скасування наказів, зобов'язання
вчинити певні дії, стягнення моральної
шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) в
інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2
(далі - ОСОБА_2) звернулась до
Полтавського окружного
адміністративного суду з позовною
заявою (з урахуванням заяв про
збільшення, доповнення позовних вимог
та про виправлення арифметичної
помилки) до Міністерства освіти і науки
України (далі - МОН України,
відповідач-1), Республіканського вищого
училища фізичної культури (далі - РВУФК,
відповідач-2) про визнання
неправомірною бездіяльності,
незаконними дій, нечинними рішень,
скасування наказів, зобов'язання
вчинити певні дії, стягнення моральної
шкоди, а саме, просить суд:

1) визнати неправомірною бездіяльність
МОН України під час розгляду скарги про
незаконне відрахування учня
школи-інтернату спортивного профілю
РВУФК ОСОБА_2;

2) визнати нечинними рішення
дисциплінарної комісії РВУФК від 23.09.2013
(протокол №2), педагогічної ради РВУФК
від 01.10.2013 (протокол №2), ради РВУФК від
31.10.2013 (протокол №2) в частині
відрахування учня ОСОБА_2 та
переведення його до загальноосвітньої
школи за місцем проживання;

3) визнати нечинними та скасувати
накази РВУФК від 24.09.2013 №79-у та від
01.10.2013 №85-у в частині відрахування учня
ОСОБА_2 та переведення його до
загальноосвітньої школи за місцем
проживання;

4) зобов'язати МОН України та РВУФК
поновити ОСОБА_2 на навчанні в складі
учнів 10-Є класу загальноосвітньої
школи-інтернату спортивного профілю
РВУФК;

5) визнати незаконними дії РВУФК з
проведення обшуку помешкання учня
ОСОБА_2;

6) зобов'язати РВУФК внести відповідні
зміни та доповнення до наказу від 19.11.2013
№118-у в частині вилучення посилання на
рішення ради РВУФК від 31.10.2013 (протокол
№2) та рішення педагогічної ради РВУФК
від 01.10.2013 (протокол №2), вилучення
посилання на заяву матері, а також
доповнення резолютивної частини
згаданого наказу посиланням на заяву
батьків від 18.11.2013 та застереженням про
тимчасовість відрахування ОСОБА_2, а
саме, на період до ухвалення
остаточного рішення компетентними
державними органами за скаргою про
його незаконне відрахування з училища;

7) визнати протиправною бездіяльність
РВУФК в частині неподання до
Департаменту освіти і науки, молоді та
спорту виконавчого органу Київської
міської ради (Київської міської
державної адміністрації) відповідних
документів для присвоєння першого
спортивного розряду учню
школи-інтернату спортивного профілю
РВУФК ОСОБА_2 та зобов'язати РВУФК
подати до Департаменту освіти і науки,
молоді та спорту виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації)
відповідні документи для присвоєння
першого спортивного розряду ОСОБА_2;

8) стягнути з МОН України грошові кошти
в сумі 6090,00 грн на відшкодування
моральної шкоди, заподіяної
бездіяльністю під час розгляду скарги;

9) стягнути з РВУФК грошові кошти в сумі
10962,00 грн на відшкодування моральної
шкоди, заподіяної незаконним
відрахуванням ОСОБА_2 із
загальноосвітньої школи-інтернату
спортивного профілю РВУФК та
протиправною бездіяльністю щодо
неподання до Департаменту освіти і
науки, молоді та спорту виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації) відповідних документів
для присвоєння першого спортивного
розряду ОСОБА_2

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на неправомірність
рішення дисциплінарної комісії РВУФК
від 23.09.2013, педагогічної ради РВУФК від
01.10.2013 та ради РВУФК від 31.10.2013 в частині
відрахування її сина ОСОБА_2 учня 10-Є
класу загальноосвітньої
школи-інтернату спортивного профілю
РВУФК та переведення його до
загальноосвітньої школи за місцем
проживання, оскільки відсутні
документи, які б підтверджували
систематичне порушення ОСОБА_2
дисципліни, спортивного режиму або
правил внутрішнього розпорядку, а
рішення про його відрахування ухвалене
на засіданні дисциплінарної комісії,
діяльність якої не передбачена ні
нормативно-правовими актами, які
регулюють порушене питання, ні
статутом закладу на підставі єдиного
випадку. Наказ РВУФК від 24.09.2013 №79-у
виданий не на підставі правових норм, у
зв'язку з чим є протиправним та має бути
скасований. Щодо рішення ради РВУФК від
31.10.2013, то ні позивач, ні її син ОСОБА_2,
ні батько останнього не запрошувалися
на засідання цієї ради, що свідчить про
те, що вказане неправомірне рішення
було підготовлене заздалегідь, до того,
як воно було офіційно ухвалене на
засіданні органу, який згідно з чинним
законодавством не має таких
повноважень. На звернення позивача до
МОН України зі скаргою на незаконне
відрахування ОСОБА_2 зі школи-інтернату
спортивного профілю РВУФК,
бездіяльність педагогів даного
закладу, недотримання педагогами
училища обов'язку додержуватися
педагогічної етики, станом на 22.11.2013 зі
сторони МОН України відповіді надано
не було. Натомість, 11.11.2013 позивач
отримала поштою лише лист Державної
інспекції навчальних закладів України
від 07.11.2013, який не містить конкретних
відповідей на питання, порушені нею у
скарзі. Таким чином, під час розгляду
звернення позивача до МОН України від
07.10.2013 останнім порушено вимоги,
зокрема, статті 19 Закону України "Про
звернення громадян" та пункту 1 Указу
Президента України від 07.08.2008 №109 "Про
першочергові заходи щодо забезпечення
реалізації та гарантування
конституційного права на звернення до
органів державної влади та органів
місцевого самоврядування". Вказане
свідчить про протиправну
бездіяльність МОН України під час
розгляду скарги позивача, а також про
грубе порушення РВУФК права на освіту
ОСОБА_2

Позивач та представник
неповнолітнього ОСОБА_2 в ході розгляду
справи підтримували позовні вимоги та
просили суд їх задовольнити з підстав,
викладених в позовній заяві, заяві про
збільшення розміру позовних вимог від
09.12.2013 (том 1 а.с. 67-69) та доповненнях до
адміністративного позову (том 1 а.с.75-78).

МОН України явку свого уповноваженого
представника в судове засідання
забезпечено не було. У матеріалах
справи наявне клопотання МОН України
від 23.12.2013 про розгляд справи за позовом
ОСОБА_1 без участі уповноваженого
представника Міністерства (том 2 а.с. 1).

В письмових поясненнях на позовну
заяву від 17.12.2013 (том 1 а.с. 192-195) та
додаткових письмових поясненнях на
позовну заяву від 23.01.2014 (том 2 а.с. 8-10)
МОН України просить суд відмовити в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
Міністерства про визнання
неправомірною бездіяльності,
незаконними дій та нечинними рішень,
визнання та скасування наказів,
зобов'язання вчинити дії,
відшкодування моральної шкоди,
оскільки Міністерством зроблено все
можливе для того, щоб всебічно і повно
розглянути звернення ОСОБА_1, вичерпати
конфліктну ситуацію та поновити на
навчанні ОСОБА_2, а саме: - доручено
Департаменту вищої освіти
Міністерства, Державній інспекції
навчальних закладів України, Комітету
фізичного виховання і спорту всебічно
та детально розібратися у ситуації, що
виникла, та надати відповідь заявниці,
в результаті чого Державною інспекцією
навчальних закладів України була
проведена детальна перевірка з виїздом
на місце РВУФК, складений акт перевірки
та надана відповідь ОСОБА_1; - детально
вивчено акт перевірки, в результаті
чого прийнято рішення про скасування
наказу РВУФК про відрахування
ОСОБА_2 та поновлення його на навчанні; -
повідомлено ОСОБА_1 про те, що директору
РВУФК ОСОБА_5 доручено вжити заходів
щодо поновлення в навчальному закладі
учня ОСОБА_2; - першим заступником
міністра Сулімою Є.М. прийнято рішення
про відсторонення заступника
директора з виховної роботи РВУФК
ОСОБА_7 від виконання обов'язків, однак
на даний час це реалізувати неможливо,
оскільки останній знаходиться на
лікарняному. Жодних протиправних дій
МОН України не вчинило, а відтак
причинний зв'язок між порушеними
правами (моральною шкодою) ОСОБА_2 щодо
відрахування його з навчального
закладу та діями Міністерства
відсутній.

Представник РВУФК проти задоволення
позовних вимог ОСОБА_1 до РВУФК
заперечував частково, посилаючись на
те, що для присвоєння звання "Кандидат у
майстри спорту України", а також 1 та 2
спортивних розрядів необхідна
наявність у ваговій категорії ОСОБА_2,
який брав участь у Х відкритому
всеукраїнському турнірі "Європа"
(11-12.05.2013, м. Одеса) та виборов там 3 місце,
не менше 8 учасників, а так як на
згаданих змаганнях "Європа" у ваговій
категорії ОСОБА_2 брало участь лише 6
учасників, то подання документації для
присвоєння останньому відповідного
спортивного розряду є протиправним.
Також представник відповідача-2 не
погоджувався з вимогою позивача про
визнання незаконними дій РВУФК з
проведення обшуку помешкання учня
ОСОБА_2 та стягнення з училища грошових
коштів на відшкодування моральної
шкоди з огляду на ненадання доказів,
які б підтверджували душевні
страждання, яких фізична особа зазнала
у зв'язку з протиправною поведінкою
щодо неї самої, у приниженні честі та
гідності фізичної особи, а також
ділової репутації. Позовні вимоги про
визнання нечинними рішень
дисциплінарної комісії РВУФК від
23.09.2013, педагогічної ради РВУФК від
01.10.2013, ради РВУФК від 31.10.2013, наказів
РВУФК від 23.09.2013 №79-у та від 01.10.2013 №85-у в
частині відрахування ОСОБА_2 та
переведення його до загальноосвітньої
школи за місцем проживання,
представник відповідача-2 визнав.
Вказував про скасування в
добровільному порядку рішень
дисциплінарної комісії РВУФК від
23.09.2013, педагогічної ради РВУФК від
01.10.2013, ради РВУФК від 31.10.2013 згідно
протоколу №3 засідання ради РВУФК від
13.01.2014 та оскаржуваних наказів РВУФК
від 23.09.2013 №79-у та від 01.10.2013 №85-у згідно
наказу РВУФК від 30.12.2013 №139-у та про
поновлення ОСОБА_2 на навчанні в РВУФК в
разі подання відповідної заяви
батьками.

Колегія суддів, заслухавши пояснення
позивача, представника
неповнолітнього ОСОБА_2 та
представника відповідача-2, вивчивши та
дослідивши матеріали справи, повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, дійшла до
наступних висновків.

Судом встановлено, що наказом РВУФК від
30.08.2013 №66у ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3,
зараховано на навчання на 2013-2014
навчальний рік у загальноосвітній
школі-інтернаті спортивного профілю
ІІ-ІІІ ступенів РВУФК та переведено до
10-го "Є" класу школи-інтернату, яка є
невідокремленим структурним
підрозділом РВУФК, що забезпечує
завдання загальної середньої освіти
(том 2 а.с. 19-20).

Доповідною запискою від 19.09.2013
вихователь 10-Є класу ОСОБА_8 довела до
відома керівництва РВУФК про те, 19.09.2013
в кімнаті №513 серед безладу,
розкиданого сміття та згорнутої
білизни знайшла під матрацом три
пакети з "насваєм", який зі слів ОСОБА_2
йому дали на зберігання (том 1 а.с. 94). Про
вказаний випадок складено акт від
19.09.2013 (том 1 а.с. 95).

23.09.2013 відбулося засідання
дисциплінарної комісії РВУФК, яке
оформлено протоколом №2, на якому,
зокрема, розглядалось питання про
вживання учнем відділення дзюдо ОСОБА_2
забороненої речовини. За результатами
розгляду вказаного питання
дисциплінарною комісією РВУФК
ухвалено рішення про рекомендування
педагогічній раді перевести учня
відділення дзюдо 10-Є класу ОСОБА_2 на
навчання за місцем проживання (том 1 а.с.
88-91).

На підставі рішення дисциплінарної
комісії РВУФК (протокол №2 від 23.09.2013)
директором РВУФК видано наказ №79-у від
23.09.2013, згідно якого ОСОБА_2 за порушення
Правил внутрішнього розпорядку
училища та спортивного режиму з 24.09.2013
переведено для подальшого навчання за
місцем проживання (том 1 а.с. 48).

Листом РВУФК від 26.09.2013 вих.№374 ОСОБА_1
та ОСОБА_9 повідомлено про те, що згідно
пункту 26 "Положення про
спеціалізований навчальний заклад
спортивного профілю", затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 05.11.1999 №2061, пункту 7.4.4 Статуту
Республіканського вищого училища
фізичної культури, рішення
дисциплінарної комісії РВУФК,
протоколу від 23.09.2013 та наказу
директора РВУФК від 24.09.2013 №79-у, за
грубе порушення правил внутрішнього
розпорядку училища та спортивного
режиму, їх сина, учня 10-Є класу ОСОБА_2,
відраховано з навчального закладу з
переведенням до загальноосвітньої
школи за місцем проживання (том 1 а.с. 49).

За результатами засідання
педагогічної ради РВУФК (протокол №2
від 01.10.2013) педагогічною радою прийнято
рішення про переведення учня 10-Є класу
ОСОБА_2 на подальше навчання за місцем
проживання, у зв'язку із грубим
порушенням ним внутрішнього
розпорядку училища та спортивного
режиму (том 1 а.с. 83-87).

На підставі рішення дисциплінарної
комісії РВУФК (протокол №2 від 23.09.2013),
рішення педагогічної ради (протокол №2
від 01.10.2013), директором РВУФК видано
наказ №85-у від 01.10.2013, згідно якого
ОСОБА_2 за грубе порушення Правил
внутрішнього розпорядку РВУФК та
спортивного режиму переведено для
подальшого навчання за місцем
проживання після надання довідки про
подальше навчання з навчального
закладу за місцем проживання (том 1 а.с.
81).

02.10.2013 ОСОБА_1 та ОСОБА_9 подано заяву на
ім'я директора РВУФК, якою керівництво
училища повідомлено про те, що у зв'язку
із нервовим потрясінням їхнього сина
ОСОБА_2 під час перебування в училищі
23.09.2013 його тимчасово забирають з
даного навчального закладу для
проведення медичного обстеження (том 1
а.с. 60).

За результатом засідання членів ради
училища (протокол №2 від 31.10.2013)
ухвалено рішення про переведення
ОСОБА_2, учня 10-Є класу, до
загальноосвітньої школи за місцем
проживання (том 1 а.с. 92-93).

Листом РВУФК від 01.11.2013 вих.№436 батьків
ОСОБА_2 повідомлено про те, що згідно
пункту 30 Положення про
загальноосвітній навчальний заклад,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 27.08.2010 №778, на
підставі пункту 26 "Положення про
спеціалізований навчальний заклад
спортивного профілю", затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 05.11.1999 №2061, Радою РВУФК (протокол №2
від 31.10.2013) прийнято рішення про
переведення їхнього сина, учня 10-Є
класу ОСОБА_2 до
загальноосвітньої школи за місцем
проживання за порушення правил
внутрішнього розпорядку училища та
спортивного режиму (том 1 а.с. 59).

Заявою від 18.11.2013 батьками ОСОБА_2
проінформовано директора РВУФК про те,
що незаконні рішення про відрахування
їхнього сина ОСОБА_2 з РВУФК оскаржені
ними в порядку, передбаченому
законодавством, станом на 18.11.2013
остаточне рішення з цього питання
компетентними державними органами не
прийнято. В зв'язку з цим, заявники, з
метою забезпечення безперервності
отримання середньої освіти їхнім
сином, прохали РВУФК видати документи
особової справи та медичну карту
ОСОБА_2, на підставі яких його буде
зараховано до Тростянецької
загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів
на період до ухвалення остаточного
рішення компетентними державними
органами за скаргою про незаконне
відрахування з училища (том 1 а.с. 61).

19.11.2013 виконуючим обов'язки директора
РВУФК Надоненко С.М., на підставі
рішення Ради РВУФК, протокол №2 від
31.10.2013; рішення педагогічної ради
училища, протокол №2 від 01.10.2013; заяви
матері ОСОБА_1; довідки №44 від 05.11.2013
Тростянецької ЗОШ І-ІІІ ступенів
Полтавського району, видано наказ №118-у
про відрахування з 19.11.2013 ОСОБА_2 зі
складу учнів 10-Є класу, відділення
дзюдо, для подальшого навчання у
Тростянецькій ЗОШ І-ІІІ ступенів
Полтавського району (том 1 а.с. 71).

Наказом директора Тростянецької
загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів
№17 від 20.11.2013 Лавроненко К.М. ОСОБА_2
зараховано до складу учнів 10 класу
вказаної школи на період до ухвалення
остаточного рішення компетентними
державними органами за скаргою його
матері ОСОБА_1 щодо незаконного
відрахування ОСОБА_2 з РВУФК (том 1 а.с.
63).

В жовтні 2013 року ОСОБА_1 звернулась зі
скаргою від 07.10.2013 до Міністра освіти і
науки України Табачника Д.В., у якій
описала ситуацію, що виникла, та
прохала скасувати неправомірне
рішення про відрахування її сина
ОСОБА_2 із загальноосвітньої
школи-інтернату спортивного профілю
РВУФК, притягнути до дисциплінарної
відповідальності директора РВУФК
ОСОБА_5 за недотримання ним обов'язку
додержувати педагогічної етики, а
також притягнути до дисциплінарної
відповідальності заступника директора
з виховної роботи ОСОБА_7 та
вихователів училища за бездіяльність
та невиконання ними положень Закону
України "Про освіту" (том 2 а.с. 101-105).

Листом Державної інспекції навчальних
закладів України від 07.11.2013 №01-26/2187
ОСОБА_1 повідомлено про проведення
перевірки з виїздом на місце з
порушеного питання за зверненням
Міністерства науки України згідно її
листа від 07.10.2013, за результатами якої
встановлено, що відрахування ОСОБА_2,
учня 10-Є класу школи-інтернату
спортивного профілю, яка входить до
структури РВУФК, відбулося з
порушенням процедури (том 1 а.с. 236).

Не погоджуючись з відрахуванням ОСОБА_2
з навчання у РВУФК, а також діями та
бездіяльністю РВУФК та МОН України,
позивач звернулась до Полтавського
окружного адміністративного суду з
позовом до МОН України та РВУФК про
визнання неправомірною бездіяльності,
незаконними дій, нечинними рішень,
скасування наказів, зобов'язання
вчинити певні дії, стягнення моральної
шкоди.

В ході розгляду даної справи колегія
суддів дійшла до висновку про закриття
провадження у справі в частині
позовних вимог ОСОБА_1 в інтересах її
неповнолітнього сина ОСОБА_2 до РВУФК
про визнання незаконними дій,
нечинними рішень, скасування наказів,
зобов'язання вчинити певні дії,
стягнення моральної шкоди, виходячи з
наступного.

Так, справа адміністративної
юрисдикції - переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень
(пункт 1 частини 1 статті 3 Кодексу
адміністративного судочинства
України).

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 17
Кодексу адміністративного судочинства
України юрисдикція адміністративних
судів поширюється на публічно-правові
спори фізичних чи юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі
термін "суб'єкт владних повноважень"
відповідно до пункту 7 частини 1 статті 3
цього ж Кодексу означає орган
державної влади, орган місцевого
самоврядування, їхня посадова чи
службова особа, інший суб'єкт при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Таким чином, до юрисдикції
адміністративних судів належать спори
фізичних чи юридичних осіб з органом
державної влади, органом місцевого
самоврядування, їхньою посадовою або
службовою особою, предметом яких є
перевірка правильності рішень, дій чи
бездіяльності цих органів (осіб),
відповідно до прийнятих або вчинених
ними при здійсненні владних
управлінських функцій.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Зі змісту позовних вимог ОСОБА_1 в
інтересах її неповнолітнього сина
ОСОБА_2 до РВУФК слідує, що пред'явлений
нею позов в частині позовних вимог до
РВУФК про визнання незаконними дій,
нечинними рішень, скасування наказів,
зобов'язання вчинити певні дії,
стягнення моральної шкоди не є
адміністративним, оскільки заявлені
останньою вимоги не стосуються захисту
прав, свобод та інтересів у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, так як Республіканське вище
училище фізичної культури не має
встановлених нормами Кодексу
адміністративного судочинства України
ознак суб'єкта владних повноважень.

Вимоги позивача пов'язані з захистом
суб'єктивного права стосовно
незаконності рішень та дій
Республіканського вищого училища
фізичної культури щодо відрахування її
сина ОСОБА_2 з вказаного навчального
закладу.

Відповідно до частини 1 статті 15
Цивільного процесуального кодексу
України суди розглядають в порядку
цивільного судочинства справи про
захист порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів,
що виникають із цивільних, житлових,
земельних, сімейних, трудових відносин,
а також з інших правовідносин, крім
випадків, коли розгляд таких справ
проводиться за правилами іншого
судочинства.

Отже, даний спір підлягає розгляду в
порядку цивільного судочинства.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що дана справа в частині
позовних вимог ОСОБА_1 в інтересах
неповнолітнього сина ОСОБА_2 до РВУФК
про визнання незаконними дій,
нечинними рішень, скасування наказів,
зобов'язання вчинити певні дії,
стягнення моральної шкоди, не є
публічно-правовим спором і не підпадає
під визначення справи
адміністративної юрисдикції, тобто
юрисдикція адміністративних судів,
встановлена частиною 1 статті 17 Кодексу
адміністративного судочинства
України, на цей спір не поширюється.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті
157 Кодексу адміністративного
судочинства України суд закриває
провадження у справі якщо справу не
належить розглядати в порядку
адміністративного судочинства.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку про необхідність
закриття провадження у справі в
частині позовних вимог ОСОБА_1 в
інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2
до Республіканського вищого училища
фізичної культури про визнання
незаконними дій, нечинними рішень,
скасування наказів, зобов'язання
вчинити певні дії, стягнення моральної
шкоди.

Аналогічна правова позиція щодо
відсутності у даній категорії справ
ознак справи адміністративної
юрисдикції висловлена Вищим
адміністративним судом України в
ухвалі від 06.03.2013 №К/9991/66727/11
(http://reyestr.court.gov.ua/Review/30321200).

Оцінюючи обґрунтованість позовних
вимог ОСОБА_1 в інтересах
неповнолітнього сина ОСОБА_2 до МОН
України про визнання неправомірною
бездіяльності останнього під час
розгляду скарги про незаконне
відрахування учня школи-інтернату
спортивного профілю РВУФК ОСОБА_2,
колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1
звернулася до Міністра освіти і науки
України Табачника Д.В. зі скаргою від
07.10.2013 щодо незаконного відрахування її
неповнолітнього сина ОСОБА_2 із
загальноосвітньої школи-інтернату
спортивного профілю РВУФК,
бездіяльності педагогів даного
закладу, недотримання педагогами
училища обов'язку додержуватись
педагогічної етики, передбаченого
абзацом сьомим статті 56 Закону України
"Про освіту". У поданій скарзі ОСОБА_1
просила скасувати неправомірне
рішення про відрахування її сина
ОСОБА_2 із загальноосвітньої
школи-інтернату спортивного профілю
РВУФК, роз'яснити їй, в чому саме
полягала профілактична робота
вихователів, спрямована на запобігання
негативним вчинкам учнів
школи-інтернату, притягнути до
дисциплінарної відповідальності
директора РВУФК ОСОБА_5 за недотримання
ним обов'язку додержувати педагогічної
етики, а також притягнути до
дисциплінарної відповідальності
заступника директора з виховної роботи
ОСОБА_7 та вихователів училища за
бездіяльність та невиконання ними
положень Закону України "Про освіту"
(том 2 а.с. 101-105).

Скарга ОСОБА_1 зареєстрована в МОН
України 08.10.2013 за №Я-3669 та передана на
розгляд Першому заступнику Міністра
освіти і науки України Сулімі Є.М.

Вивчивши звернення ОСОБА_1, Перший
заступник Міністра освіти і науки
України Суліма Є.М. доручив
Департаменту вищої освіти
Міністерства, Державній інспекції
навчальних закладів України, Комітету
фізичного виховання і спорту,
розібратись в зазначеній ситуації та
надати відповідь заявниці.

За фактом звернення ОСОБА_1 з приводу
відрахування ОСОБА_2 Державною
інспекцією навчальних закладів
України із залученням фахівців
Комітету фізичного виховання і спорту
МОН України, управління освіти
Деснянської районної в місті Києві
державної адміністрації та навчальних
закладів м. Києва здійснено перевірку з
виїздом на місце РВУФК.

За наслідками проведення позапланової
перевірки щодо додержання РВУФК вимог
законодавства про вищу освіту,
Державною інспекцією навчальних
закладів України складено акт від
31.10.2013 (том 1 а.с. 197-229).

Листом від 07.11.2013 №01-26/2187 Державна
інспекція навчальних закладів України
повідомила ОСОБА_1 про проведення
перевірки з виїздом на місце з
порушеного нею питання у зверненні від
07.10.2013, за результатами якої
встановлено, що відрахування ОСОБА_2,
учня 10-Є класу школи-інтернату
спортивного профілю, яка входить до
структури РВУФК, відбулося з
порушенням процедури (том 1 а.с. 236).
Зокрема, рішення про переведення
ОСОБА_2 для подальшого навчання за
місцем проживання після надання
відповідної довідки, прийнято на
підставі рішення педагогічної ради, на
засіданні ради навчального закладу
питання не розглядалось, що суперечить
вимогам пункту 26 Положення про
спеціалізований навчальний заклад
спортивного профілю, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 05.11.1999 №2061 (наказ від 01.10.2013 №85-у).
Крім того, в училищі відсутня довідка,
що підтверджує зарахування ОСОБА_2 до
іншого навчального закладу за місцем
проживання та заява від батьків із
зазначенням причини вибуття, що не
відповідає вимогам пункту 14 Інструкції
з обліку дітей і підлітків шкільного
віку, затвердженої постановою Кабінету
Міністрів України від 12.04.2000 №646.

Також в листі від 07.11.2013 №01-26/2187 вказано,
що про результати перевірки
поінформовано МОН України для
прийняття відповідних рішень (лист від
06.11.2013 №01-18/2180).

Заперечуючи проти задоволення
позовних вимог ОСОБА_1 до МОН України,
відповідач в письмовому поясненні
вказує на детальне вивчення
Міністерством акту ДІНЗ за фактом
проведеної перевірки РВУФК. За
наслідками вивчення акту встановлено,
що відрахування ОСОБА_2 з РВУФК
відбулось з численними порушеннями,
після чого було прийнято рішення
скасувати наказ РВУФК про відрахування
ОСОБА_2 та поновити його в навчанні.

До вказаного пояснення відповідачем
додано лист МОН України від 11.12.2013
№1/11-19288, яким зобов'язано директора
РВУФК вжити заходів щодо поновлення на
навчанні учня ОСОБА_2 в РВУФК та щодо
недопущення в подальшому порушень (том
1 а.с. 234).

Також відповідачем надано до суду
листи МОН України на ім'я ОСОБА_1 від
13.11.2013 №1/11-17430, від 11.12.2013 №1/11-19287, від
13.12.2013 №1/11-19673 (том 1 а.с. 230-233), якими
заявницю повідомлено про розгляд МОН
України ситуації, що склалась в РВУФК, з
приводу відрахування учня ОСОБА_2 та
встановлення здійснення окремих дій
керівництва училища з порушенням
існуючої процедури, доручення
директору РВУФК вжити заходів щодо
поновлення в навчальному закладі
вказаного учня. Крім того, листом від
13.12.2013 №1/11-19673 заявниця повідомлялась
про не встановлення в ході відповідної
перевірки порушень прав учня 10 класу
ОСОБА_2 та виявлення порушення
процедури оформлення документів щодо
його відрахування з РВУФК. Також в
даному листі вказано про проведення
зустрічі з педагогічним колективом та
керівництвом РВУФК, за підсумками якої
прийнято рішення про відсторонення
заступника з виховної роботи ОСОБА_7
від виконання обов'язків, скасування
рішення щодо відрахування учня ОСОБА_2
з училища. В додаткових поясненнях від
23.01.2014 МОН України вказує, що на даний
час реалізувати рішення про
відсторонення заступника з виховної
роботи ОСОБА_7 від виконання обов'язків
неможливо, оскільки останній
знаходиться на лікарняному.

ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснила,
що згаданих листів МОН України від
13.11.2013 №1/11-17430, від 11.12.2013 №1/11-19287, від
13.12.2013 №1/11-19673 не отримувала.

На вимогу ухвали суду від 24.12.2013 (том 1
а.с. 253-255) щодо надання доказів
направлення та отримання ОСОБА_1 листів
МОН України від 13.11.2013 №1/11-17430, від 11.12.2013
№1/11-19287, від 13.12.2013 №1/11-19673 таких доказів
не надано з посиланням на відправлення
вказаних листів звичайним листом.

Позивач підтвердила лише отримання
листа Державної інспекції навчальних
закладів України від 07.11.2013 №01-26/2187 та в
січні 2014 року листа МОН України від
31.12.2013 №1/11-20720 (том 2 а.с. 107-108).

Зі змісту листа МОН України від 31.12.2013
№1/11-20720 слідує, що він дублює
інформацію, викладену в листах МОН
України від 13.11.2013 №1/11-17430, від 11.12.2013
№1/11-19287, від 13.12.2013 №1/11-19673.

Відповідно до статті 19 Закону України
"Про звернення громадян" органи
державної влади і місцевого
самоврядування, підприємства,
установи, організації незалежно від
форм власності, об'єднання громадян,
засоби масової інформації, їх
керівники та інші посадові особи в
межах своїх повноважень зобов'язані:

- об'єктивно, всебічно і вчасно
перевіряти заяви чи скарги;

- у разі прийняття рішення про
обмеження доступу громадянина до
відповідної інформації при розгляді
заяви чи скарги скласти про це
мотивовану постанову;

- на прохання громадянина запрошувати
його на засідання відповідного органу,
що розглядає його заяву чи скаргу;

- відміняти або змінювати оскаржувані
рішення у випадках, передбачених
законодавством України, якщо вони не
відповідають закону або іншим
нормативним актам, невідкладно вживати
заходів до припинення неправомірних
дій, виявляти, усувати причини та умови,
які сприяли порушенням;

- забезпечувати поновлення порушених
прав, реальне виконання прийнятих у
зв'язку з заявою чи скаргою рішень;

- письмово повідомляти громадянина про
результати перевірки заяви чи скарги і
суть прийнятого рішення;

- вживати заходів щодо відшкодування у
встановленому законом порядку
матеріальних збитків, якщо їх було
завдано громадянину в результаті
ущемлення його прав чи законних
інтересів, вирішувати питання про
відповідальність осіб, з вини яких було
допущено порушення, а також на прохання
громадянина не пізніш як у місячний
термін довести прийняте рішення до
відома органу місцевого
самоврядування, трудового колективу чи
об'єднання громадян за місцем
проживання громадянина;

- у разі визнання заяви чи скарги
необгрунтованою роз'яснити порядок
оскарження прийнятого за нею рішення;

- не допускати безпідставної передачі
розгляду заяв чи скарг іншим органам;

- особисто організовувати та
перевіряти стан розгляду заяв чи скарг
громадян, вживати заходів до усунення
причин, що їх породжують, систематично
аналізувати та інформувати населення
про хід цієї роботи.

У разі необхідності та за наявності
можливостей розгляд звернень громадян
покладається на посадову особу чи
підрозділ службового апарату,
спеціально уповноважені здійснювати
цю роботу, в межах бюджетних
асигнувань. Це положення не відміняє
вимоги частини дев'ятої цієї статті.

Відповідно до пункту 1 Указу Президента
України від 07.08.2008 №109/200 "Про
першочергові заходи щодо забезпечення
реалізації та гарантування
конституційного права на звернення до
органів державної влади та органів
місцевого самоврядування" Кабінет
Міністрів України, міністерства, інші
центральні органи виконавчої влади,
Раду міністрів Автономної Республіки
Крим, обласні, Київські та
Севастопольські міські, районні
державні адміністрації та органи
місцевого самоврядування зобов'язано
вжити невідкладних заходів щодо
забезпечення реалізації
конституційних прав громадян на
письмове звернення та особистий
прийом, обов'язкове одержання
обґрунтованої відповіді, неухильного
виконання норм Закону України "Про
звернення громадян", упорядкування
роботи зі зверненнями громадян,
зокрема, щодо:

- недопущення надання неоднозначних,
необґрунтованих або неповних
відповідей за зверненнями громадян, із
порушенням строків, установлених
законодавством, безпідставної
передачі розгляду звернень іншим
органам;

- з'ясування причин, що породжують
повторні звернення громадян,
систематичного аналізу випадків
безпідставної відмови в задоволенні
законних вимог заявників, проявів
упередженості, халатності та
формалізму при розгляді звернень;

- вжиття заходів для поновлення прав і
свобод громадян, порушених унаслідок
недодержання вимог законодавства про
звернення громадян, притягнення винних
осіб у встановленому порядку до
відповідальності, в тому числі до
дисциплінарної відповідальності за
невиконання чи неналежне виконання
службових обов'язків щодо розгляду
звернень громадян.

Згідно зі статтею 20 Закону України "Про
звернення громадян" звернення
розглядаються і вирішуються у термін
не більше одного місяця від дня їх
надходження, а ті, які не потребують
додаткового вивчення, - невідкладно,
але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня
їх отримання. Якщо в місячний термін
вирішити порушені у зверненні питання
неможливо, керівник відповідного
органу, підприємства, установи,
організації або його заступник
встановлюють необхідний термін для
його розгляду, про що повідомляється
особі, яка подала звернення. При цьому
загальний термін вирішення питань,
порушених у зверненні, не може
перевищувати сорока п'яти днів.

Як встановлено судом, відповідь на
звернення ОСОБА_1 від 07.10.2013, яке
зареєстровано у МОН України 08.10.2013,
надана заявниці 07.11.2013 Державною
інспекцією навчальних закладів
України (лист від 07.11.2013 №01-26/2187), а не
суб'єктом, до якого зверталась ОСОБА_1 з
даним зверненням. При цьому судом
встановлено, що у відповіді Державної
інспекції навчальних закладів України
вказано про інформування МОН України
щодо результатів перевірки для
прийняття відповідних рішень з
посиланням на лист від 06.11.2013 №01-18/2180.

Тобто, відповідь Державної інспекції
навчальних закладів України на
звернення ОСОБА_1 від 07.10.2013 не містить
відповідей на питання, порушених у
зверненні від 07.10.2013. Не повідомлено
заявницю листом від 07.11.2013 №01-26/2187 і про
результати прийнятих рішень за
наслідками проведеної перевірки за її
зверненням, оскільки інспекцією лише
проінформовано МОН України про
результати перевірки для прийняття
відповідних рішень.

Також судом встановлено, що не містять
відповідей на всі питання, які
поставлені у зверненні ОСОБА_1 і листи
МОН України від 13.11.2013 №1/11-17430, від 11.12.2013
№1/11-19287, від 13.12.2013 №1/11-19673 та від 31.12.2013
№1/11-20720, зокрема, щодо наявності чи
відсутності підстав для притягнення до
дисциплінарної відповідальності
директора РВУФК ОСОБА_5 та вихователів
училища, чим допущено неповноту
розгляду звернення ОСОБА_1

Крім того, вказані відповіді МОН
України складено поза межами
встановленого статтею 20 Закону України
"Про звернення громадян" місячного
терміну розгляду та вирішення
звернення громадян. Доказів прийняття
рішення про встановлення необхідного
терміну для розгляду звернення ОСОБА_1
та повідомлення її про таке рішення
відповідно до вимог статті 20 даного
Закону МОН України суду не надано.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла до висновку про задоволення
позовних вимог в частині визнання
протиправною бездіяльності МОН
України щодо ненадання відповіді на
звернення ОСОБА_1 від 07.10.2013 в термін,
визначений статтею 20 Закону України
"Про звернення громадян", та щодо
неповноти розгляду такого звернення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов'язання
МОН України поновити ОСОБА_2 на
навчанні в складі учнів 10-Є класу
загальноосвітньої школи-інтернату
спортивного профілю РВУФК слід
залишити без задоволення з огляду на
таке.

В матеріалах справи мається лист МОН
України від 11.12.2013 №1/11-19288 на ім'я
директора РВУФК ОСОБА_5, яким керівника
училища повідомлено про порушення
процедури відрахування з навчання в
училищі учня 10 класу ОСОБА_2 та
переведення його до загальноосвітньої
школи за місцем проживання. Даним
листом МОН України вказало на
необхідність вжиття заходів щодо
поновлення ОСОБА_2 на навчанні в РВУФК
(том 1 а.с. 234).

На підставі листа Уповноваженого
Верховної Ради України з прав людини
від 29.10.2013 №10.1/7-я221162.13/16-81 (том 1 а.с. 36-37),
згаданого листа МОН України від 11.12.2013
№1/11-19288, директором РВУФК ОСОБА_5 видано
наказ №139-у від 30.12.2013 про скасування
наказів РВУФК від 23.09.2013 №79-у та від
01.10.2013 №85-у в частині відрахування учня
10-Є класу, відділення дзюдо, ОСОБА_2 та
переведення його до загальноосвітньої
школи за місцем проживання (том 2 а.с. 114).

Крім того, на засіданні ради РВУФК
13.01.2014 ухвалено рішення про скасування
рішень дисциплінарної комісії РВУФК
від 23.09.2013, педагогічної ради РВУФК від
01.10.2013, ради РВУФК від 31.10.2013 в частині
відрахування учня 10-Є класу ОСОБА_2 та
переведення його до загальноосвітньої
школи за місцем проживання (протокол №3
засідання ради РВУФК від 13.01.2014 /том 2
а.с. 65-66). Представник РВУФК пояснив
суду, що ОСОБА_2 буде поновлено РВУФК на
навчанні в училищі після подання
відповідної заяви його батьками,
оскільки особова справа ОСОБА_2
знаходиться в Тростянецькій ЗОШ І-ІІІ
ступенів, де він навчається.

Оцінюючи обґрунтованість позовних
вимог про стягнення з МОН України
грошових коштів в сумі 6090,00 грн на
відшкодування моральної шкоди,
заподіяної бездіяльністю під час
розгляду скарги, суд виходить з
наступного.

Частиною 2 статті 21 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що вимоги про
відшкодування шкоди, заподіяної
протиправними рішеннями, діями чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень або іншим порушенням прав,
свобод та інтересів суб'єктів
публічно-правових відносин,
розглядаються адміністративним судом,
якщо вони заявлені в одному
провадженні з вимогою вирішити
публічно-правовий спір. Інакше вимоги
про відшкодування шкоди вирішуються
судами в порядку цивільного або
господарського судочинства.

Верховний Суд України в постанові
Пленуму №4 від 31.03.1995 "Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди" зазначив,
що під моральною шкодою слід розуміти
втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства
моральна шкода може полягати, зокрема:
у приниженні честі, гідності, престижу
або ділової репутації, моральних
переживаннях у зв'язку з ушкодженням
здоров'я, у порушенні права власності (в
тому числі інтелектуальної), прав,
наданих споживачам, інших цивільних
прав, у зв'язку з незаконним
перебуванням під слідством і судом, у
порушенні нормальних життєвих зв'язків
через неможливість продовження
активного громадського життя,
порушенні стосунків з оточуючими
людьми, при настанні інших негативних
наслідків.

Відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні. Суд,
зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.

В обґрунтування підстав для
відшкодування моральної шкоди в сумі
6090,00 грн позивач посилається на те, що
її син ОСОБА_2 внаслідок порушення його
особистих немайнових прав зазнав
моральної шкоди, яка полягає у глибоких
душевних стражданнях, які він зазнав у
зв'язку з протиправними діями РВУФК
щодо нього, пов'язані з незаконним
відрахуванням з навчання, з
приниженням його честі та гідності
неправомірними діями педагогів.
Позивач також вказує, що її син
сподівався на відновлення його прав
МОН України, проте такі сподівання не
справдились внаслідок протиправної
бездіяльності вказаного центрального
органу виконавчої влади. Внаслідок цих
страждань сина було госпіталізовано у
стаціонар на обстеження та лікування, в
якому він перебував 16 днів, а після
цього за рекомендацією лікарів був
змушений лікуватись вдома.

На підтвердження вказаного позивачем
надано до матеріалів справи довідку
Полтавської ЦРЛ від 19.10.2013 про
перебування ОСОБА_2 на стаціонарному
лікуванні з 03.10.2013 по 18.10.2013 та витяг з
його медичної картки (том 1 а.с. 239-249).

Разом з тим, позивачем не надано
доказів, які б підтверджували
причинно-наслідковий зв'язок між
завданою саме бездіяльністю МОН
України шкодою та погіршенням стану
здоров'я ОСОБА_2 Не доведено суду
приниження честі та гідності ОСОБА_2
саме бездіяльністю МОН України, не
обґрунтовано розмір заявленої до
відшкодування моральної шкоди. Відтак,
позовні вимоги про стягнення з МОН
України грошових коштів в сумі 6090,00 грн
на відшкодування моральної шкоди,
заподіяної бездіяльністю під час
розгляду скарги, слід залишити без
задоволення.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 в
інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2
- задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність
Міністерства освіти і науки України
щодо ненадання відповіді на звернення
ОСОБА_1 від 07 жовтня 2013 року в термін,
визначений статтею 20 Закону України
"Про звернення громадян", та щодо
неповноти розгляду звернення ОСОБА_1
від 07 жовтня 2013 року.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 в
інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2
до Міністерства освіти і науки України
щодо зобов'язання вчинити певні дії та
стягнення моральної шкоди - відмовити.

Провадження у справі в частині
позовних вимог ОСОБА_1 в інтересах
неповнолітнього сина ОСОБА_2 до
Республіканського вищого училища
фізичної культури про визнання
незаконними дій, нечинними рішень,
скасування наказів, зобов'язання
вчинити певні дії, стягнення моральної
шкоди - закрити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Полтавський окружний адміністративний
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення постанови з одночасним
надісланням її копії до суду
апеляційної інстанції. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 Кодексу адміністративного
судочинства України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Повний текст постанови складено 10
лютого 2014 року.

Головуючий суддя
О.В. Гіглава

судді
С.С. Сич

О.О. Кукоба