Справа № 872/11601/13
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2013-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"10" грудня 2013 р.справа № 804/6288/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Дурасової Ю.В.

суддів: Проценко
О.А.

за участю секретаря судового
засідання: Комар Н.В.,

представника відповідача -
Водопійної Владлени Володимирівни,

представників позивача - Ровенської
Ірини Володимирівни, Земляного Олексія
Юрійовича, Ліб Тетяни Василівни,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції в Бабушкінському
районі м. Дніпропетровська
Дніпропетровської області Державної
податкової служби, правонаступником
якої є Державна податкова інспекція у
Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндохолів у Дніпропетровській
області,

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 18
червня 2013 року

у справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
Міжнародний аеропорт "Дніпропетровськ"
до Державної податкової інспекції в
Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська Дніпропетровської
області Державної податкової служби
про скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ТОВ Міжнародний
аеропорт "Дніпропетровськ" звернувся
до Дніпропетровського окружного
адміністративного суду з позовом до
Державної податкової інспекції в
Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська Дніпропетровської
області Державної податкової служби
про скасування податкових
повідомлень-рішень. Просив скасувати
податкові повідомлення-рішення від
24.04.2013 року № , № , № та
№ , якими позивачу було збільшено
суми грошових зобов'язань з податку на
прибуток та з податку на додану
вартість, а також зменшено суму
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток за 3
квартал 2012 року та зменшено розмір
від'ємного значення суми податку на
додану вартість за вересень 2012 року. В
позові посилався на те, що податковий
орган дійшов помилкового висновку про
те, що позивачем були завищені витрати,
включені до складу собівартості
придбаних та реалізованих товарів
(робіт послуг), з посиланням на те, що ці
витрати не пов'язані з господарською
діяльністю позивача, оскільки через
реалізацію товарів (робіт, послуг) за
цінами, нижчими за їх собівартість,
позивач не мав на меті отримання доходу
від таких операцій.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 18
червня 2013 року позовні вимоги
задоволені. Скасовані податкові
повідомлення-рішення від 24.04.2013 року №
, № , № та № . Свою
позицію суд першої інстанції
обґрунтував тим, що при розрахунку суми
збитків в акті перевірки враховуються
витрати у вигляді собівартості
реалізованих виробничих запасів, що
обліковуються на рахунку 943. В той же
час дохід від реалізації цих же
виробничих запасів, який обліковується
на бухгалтерському рахунку 712,
податковою інспекцією не враховується,
що призвело до завищення збитків та,
відповідно помилкового розрахунку як
щодо суми податку на прибуток, так і
щодо суми податку на додану вартість.

Не погодившись з даним рішенням суду
представник відповідача (податкового
органу) подав апеляційну скаргу. В
апеляційній скарзі просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог - відмовити.
Зазначає, що постанова суду першої
інстанції є такою, що прийнята з
порушенням норм матеріального та
процесуального права. Посилається на
те, що податковим органом була
проведена планова документальна
виїзна перевірка позивача з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 18.08.2011 року по 30.09.2012 року.
Перевіркою повноти визначення податку
на прибуток встановлено його заниження
за вказаний період в сумі 1486919грн. та
завищення від'ємного значення об'єкту
оподаткування за 9 місяців 2012 року в
сумі 7833793грн. Згідно поданої декларації
з податку на прибуток за 9 місяців 2012
року позивач задекларував від'ємне
значення в сумі 7833793грн. В ході
перевірки було встановлено, що
збиткова діяльність підприємства має
систематичний характер, від'ємне
значення об'єкта оподаткування
декларувалося за 1 квартал 2012 року, за 1
півріччя 2012 року та за 9 місяців 2012 року,
основною причиною яких є здійснення
послуг за цінами нижчими ніж виробнича
собівартість. Збиткова діяльність
підприємства не відповідає Статуту
підприємства та основним засадам
Господарського кодексу, де зазначена
спрямованість господарської
діяльності на отримання доходу.
Збиткова діяльність підприємства
здійснюється виключно з метою ухилення
від сплати податків.

В запереченні на апеляційну скаргу
представник позивача просив
апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а постанову суду першої
інстанції без змін. Вважає, що
постанова суду першої інстанції є
обґрунтованою та такою, що прийнята з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права. Зазначив, що
витрати понесені позивачем для
забезпечення здійснення власної
господарської діяльності з метою
отримання доходу, що підтверджується
первинними документами та даними
бухгалтерського обліку підприємства,
які надавалися до перевірки. Витрати
були включені до собівартості товарів
та послуг, які були в наступному
реалізовані підприємством в межах
власної господарської діяльності., та
були включені до складу витрат у
податковому обліку в періодах, в яких
визнавались доходи від реалізації
таких товарів, виконаних робіт, наданих
послуг. Реалізація товарів і послуг
підприємством призвела до отримання
доходів. Посилається на те, що
Податковий кодекс не ставить право
позивача від відображення витрат в
залежності від розміру собівартості
реалізованих товарів та послуг та від
отримання прибутку або збитку
внаслідок їх реалізації. Навпаки ст. 150
ПКУ передбачає можливість отримання
платником податків збитків від власної
господарської діяльності, які формують
від'ємне значення об'єкту
оподаткування, яке підлягає включенню
до витрат першого календарного
кварталу наступного податкового року.
Тобто Податковий кодекс України
дозволяє отримання збиткового
результату за наслідками діяльності
платника податку і не передбачає в
даному випадку зменшення витрат
підприємства до рівня отриманих ним
доходів. Зазначає постанову ВСУ від
28.02.2011 року, згідно якої ВСУ дійшов
висновку, що збитковість господарської
діяльності не може бути підставою для
визначення такої діяльності, як
негосподарської. Також зазначає, що
аеропортові збори за обслуговування
повітряних суден і пасажирів - це
державні регульовані тарифи у галузі
авіації, тобто не самостійно
встановлені підприємством, у зв'язку з
чим підприємство не має правових
підстав на самостійний перегляд ставок
аеропортових зборів за надані послуги
незалежно від їх собівартості. Вважає,
що при розрахунку суми збитків в акті
перевірки враховуються витрати у
вигляді собівартості реалізованих
виробничих запасів, яка обліковується
на рахунку 943. В той же час, дохід від
реалізації цих же виробничих запасів,
який обліковується на бухгалтерському
рахунку 712, податковою інспекцією не
враховується, що призводить до
завищення збитків та, відповідно
помилкового розрахунку як щодо суми
податку на прибуток, так і щодо суми
податку на додану вартість. Збиток у
розмірі 14913759грн. розрахований в акті
перевірки невірно. Відповідач
нарахував ПДВ на операції, які не є
об'єктом оподаткування ПДВ. Податковим
органом помилково двічі враховані одні
й ті ж самі операції.

В судовому засіданні представник
відповідача та представники позивача
свої позиції щодо апеляційної скарги
та заперечень підтримали, надали
пояснення аналогічні викладеним в
апеляційній скарзі та запереченнях на
апеляційну скаргу (викладено вище).

Перевіривши законність і
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції, дослідивши матеріали
справи, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
податковим органом було проведено
планову документальну виїзну
перевірку позивача з питань дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 18.08.2011 року по
30.09.2012 року. За результатами перевірки
складено акт, яким зафіксовано
порушення приписів пп. 14.1.36, 14.1.27 ст. 14,
ст. 138 ПКУ, в результаті чого позивачем
було занижено податок на прибуток на
загальну суму 1486919грн. та завищення
від'ємного значення об'єкту
оподаткування за 9 місяців 2012 року в
розмірі 7833193грн., також порушено
приписи пп.14.1.179, 14.1.181 ст. 14 ПКУ, п.188.1 ст.
188, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198,6 ст. 198, п. 200.1
ст. 200, ст. 201 ПКУ, ст. З, 19, 42, 142
Господарського кодексу України, в
результаті чого підприємством
занижено податок на додану вартість на
загальну суму 1822385грн. та завищено
залишок від'ємного значення , який
після бюджетного відшкодування
включається до складу податкового
кредиту наступного податкового
періоду у вересні 2012 року на суму
1454493грн. На підставі акту податковим
органом винесені податкові
повідомлення- рішення: форми «В4»
№, яким позивачу зменшено розмір
від'ємного значення суми податку на
додану вартість за 9 місяців 2012 року в
розмірі 1454493грн.; форми «Р» №, яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість у загальному розмірі
2733577,50грн. (з урахуванням штрафних
санкцій в розмірі 911192,50грн.; форми «П» №
, яким позивачу зменшено суму
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток за 3
квартал 2012 року на суму 7833193грн; форми
«Р» № , яким позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на прибуток приватних підприємств у
загальному розмірі 1858648,75грн. (з
урахуванням штрафних санкцій в розмірі
371729,75грн.).

Колегія судців апеляційної інстанції
встановила, що судом першої інстанції
правильно застосовано до даних
правовідносин норми Конституції
України, Податкового кодексу, ЗУ «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність».

В силу ст. 67 Конституції України
передбачено, що кожен зобов'язаний
сплачувати податки і збори в порядку і
розмірах, встановлених законом.
Правовий порядок в Україні ґрунтується
на засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не
передбачене законодавством (чЛ ст. 19
Конституції України).

Статтею 200 ПКУ встановлено, що сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
періоду. При позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з п. 200.1 цієї
статті, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені розділом V ГТКУ. При
від'ємному значенні суми, розрахованої
згідно з п. 200.1 цієї статті, така сума
враховується у зменшення суми
податкового боргу з податку, що виник
за попередні звітні (податкові) періоди
(у тому числі розстроченого або
відстроченого відповідно до цього
Кодексу), а в разі відсутності
податкового боргу зараховується до
складу податкового кредиту наступного
звітного (податкового) періоду.

На думку колегії суддів апеляційної
інстанції, суд першої інстанції
аналізуючи норми ПКУ (14.1.27, 14.1.179, 14.1.181
ст. 14 ПКУ, п. 138.4 ст. 138, пп. 139.1.9 ст. 139, п.
198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198,6 ст. 198, п. 200.1 ст. 200,
ст. 201 та ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність») прийшов
до правильного висновку, що право на
віднесення витрат до складу витрат, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток,
виникає у платника податку за фактом
сплати коштів за товари (послуги), які
придбаваються останнім з метою їх
подальшого використання у
господарській діяльності, і наявність
яких підтверджується належним чином
оформленими первинними документами
бухгалтерського обліку. Необхідною
умовою для віднесення сплачених
товарів (послуг) сум податку на додану
вартість є факт придбання товарів та
послуг із метою їх подальшого
використання в господарській
діяльності. Витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком га прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені і підтверджені належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків, а також
пов'язані із господарською діяльністю
платника податків. Нормами ПКУ не
передбачена залежність права платника
податку на віднесення витрат до складу
витрат, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також права
останнього на включення сум податку на
додану вартість до складу податкового
кредиту від наявності чи відсутності в
нього прибутку за окремими
господарськими операціями.
Збитковість господарської діяльності
не може бути підставою для визначення
такої діяльності, як негосподарської.
Неотримання підприємством доходу від
окремої господарської операції не
свідчить про ге, що така операція не
пов'язана з господарською діяльністю
підприємства, оскільки при здійсненні
господарських операцій існує
звичайний комерційний ризик
неотримання доходу від конкретної
господарської операції.

Суд першої інстанції правильно звернув
увагу на позицію, висловлену ВСУ в
постанові від 28.02.2011 року у справі за
позовом ДП «Пілснер Україна» до
Сквирської міжрайонної державної
податкової інспекції Київської
області про скасування податкового
повідомлення-рішення.

Також колегія суддів апеляційної
інстанції підтримує висновок суду
першої інстанції про відсутність
доказів стосовно того, що збиткова
діяльність позивача здійснюється
виключно з метою ухилення від сплати
податків і всі дії позивача направлені
на мінімізацію податкових зобов'язань.

Матеріалами справи підтверджується
правомірність віднесення позивачем
понесених ним витрат до складу витрат,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток, на підставі належним чином
оформлених первинних документів, що
були надані до перевірки. Вказані
витрати були включені до собівартості
товарів (послуг, робіт), які в
подальшому реалізовані підприємством
у власній господарській діяльності, та
були включені до складу витрат у
податковому обліку в періодах, в яких
визнавались доходи від операцій з
реалізації таких товарів (робіт,
послуг) що підтверджується наявними в
матеріалах справи податковими
деклараціями.

Судом першої інстанції зроблено
висновок, що заправка авіаційного
палива у літаки нерезидентів, що
виконують міжнародні рейси, не
відноситься до експорту товару і
оподатковується за нульовою ставкою.
Отже при здійсненні розрахунку
результатів від цих операцій
податковий орган помилково у складі
витрат позивача врахував суму податку
на додану вартість, яка була додатково
нарахована на договірну вартість
палива під час його придбання, в
результаті чого зроблений висновок про
збитковий характер цих операцій, що є
невірним. Судом першої інстанції
зроблений правильний висновок, що
позивач правомірно відніс суми ПДВ за
податковими накладними № 670 від 29.02.2012
року, № 25 від 31.03.2012 року та № 372 від
31.01.2012 року на загальну суму ПДВ в
розмірі 101564,82грн. до складу податкового
кредиту відповідного звітного періоду.

При порівнянні доходів з
собівартістю податковий орган повинен
був враховувати, що дохід від
реалізації аеропортових послуг
(основний вид діяльності аеропорту)
обліковується на бухгалтерському
рахунку 70, а собівартість реалізованих
послуг від основного виду діяльності
обліковується на рахунку 903. В свою
чергу, собівартість реалізованих
виробничих запасів обліковується на
рахунку 943, а дохід від реалізації
виробничих запасів відображається на
бухгалтерському рахунку 712. Отже при
розрахунку суми збитків в акті
перевірки враховуються витрати у
вигляді собівартості реалізованих
виробничих запасів, яка обліковується
на рахунку 943; в той час, дохід від
реалізації цих же виробничих запасів,
який обліковується на бухгалтерському
рахунку 712, податковою інспекцією не
враховується, що призвело до завищення
збитків та, відповідно до помилкового
розрахунку як щодо суми податку на
прибуток, так і щодо суми податку на
додану вартість.

У зв'язку з викладеним, колегія суддів
апеляційної інстанції прийшла до
висновку, що суд першої інстанції не
допустив порушення норм матеріального
права, а повно та всебічно дослідив
обставини справи, дав їм відповідну
правову оцінку, правильно встановив
характер спірних правовідносин і для
їх вирішення правильно застосував
норми матеріального права.

Колегія суддів апеляційної інстанції
вважає, що в межах апеляційної скарги
порушень судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено.
Правова оцінка обставин у справі дана
вірно, а тому апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення, а
оскаржуване судове рішення залишити
без змін.

Керуючись п.1 ч. 1 ст.198, ст. 200, 205,206 КАС
України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції в Бабушкінському
районі м.

т

Дніпропетровська Дніпропетровської
області Державної податкової служби,
правонаступником якої є Державна
податкова інспекція у Бабушкінському
районі м. Дніпропетровська Головного
управління Міндохолів у
Дніпропетровській області, - залишити
без задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 18
червня 2013 року у справі за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Міжнародний
аеропорт "Дніпропетровськ" до
Державної податкової інспекції в
Бабушкінському районі
м.Дніпропетровська Дніпропетровської
області Державної податкової служби
про скасування податкових
повідомлень-рішень - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та
ч.5 сг. 254 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено 18.12.2013
року

Головуючий:
Ю.В. Дурасова

Суддя:
О.А. Проценко