Справа № 2а-121/28/2013
Суддя: Леонтович К.Г.
Дата ухвалення: 2014-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" лютого 2014 р. м. Київ
К/800/37003/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого - судді Леонтович К.Г.,

суддів: Васильченко Н.В., Калашнікової
О.В.,

секретаря - Наумця О.В.,

за участю представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду справу за
касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову
Ялтинського міського суду Автономної
Республіки Крим від 10 січня 2013 року та
ухвалу Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 11 червня 2013
року у справі № 2а-121/28/2013 за позовом
ОСОБА_1 до Гурзуфської селищної ради
Автономної Республіки Крим про
визнання незаконним та скасування
рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2012 року ОСОБА_1 звернулася в
суд з позовом до Гурзуфської селищної
ради Автономної Республіки Крим, в
якому просила визнати незаконним та
скасувати рішення Гурзуфської
селищної ради №25 від 31 серпня 2011 року в
частині, що стосується відмови ОСОБА_1 в
наданні згоди на складання проекту
землеустрою по відведенню земельної
ділянки, площею 0,06 га для будівництва
та обслуговування індивідуального
житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1,
розташованої на землях Ялтинської
міської ради.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
рішення Гурзуфської селищної ради № 25
від 31 серпня 2011 року прийняте Радою в
порушення вимог закону,
необґрунтовано, без врахування всіх
обставин, діючи упереджено, без
дотримання принципу рівності перед
законом та необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів позивача,
з позбавленням права позивача на
участь у процесі прийняття рішення.
Крім того, відповідач прийняттям
спірного рішення ігнорує її інтереси
та фактично не визнає та незаконно
позбавляє її права власності на
земельну ділянку, відведену їй для
забудови на підставі рішення
виконавчого комітету Гурзуфської
селищної ради народних депутатів № 4
від 8 квітня 1992 року "Про затвердження
списку забудовників "Нова деревня" та
рішення виконавчого комітету
Ялтинської міської ради народних
депутатів АРК № 796(3) від 13 листопада 1992
року "Про затвердження списку громадян
- індивідуальних забудовників і
прописку їх на земельні ділянки у смт.
Гурзуф". Позивачка прописана на
вказаній земельній ділянці, яка в неї у
встановленому порядку не вилучалася.

Постановою Ялтинського міського суду
Автономної Республіки Крим від 10 січня
2013 року, залишеною без змін ухвалою
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 11 червня 2013
року, відмовлено у задоволенні
позовних вимог.

Не погоджуючись з ухваленими у справі
рішеннями ОСОБА_1 звернулася до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій та прийняти нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги, посилаючись на порушення
судами норм матеріального та
процесуального права.

Перевіривши правову оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
дослідивши матеріали касаційної
скарги, проаналізувавши правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 8 квітня 1992 року
виконавчим комітетом Гурзуфської
селищної ради народних депутатів було
прийняте рішення № 4 "Про затвердження
списку забудовників "Нова деревня", у
числі яких значиться ОСОБА_1, яким також
вирішено просити Ялтинський
міськвиконком затвердити список
індивідуальних забудовників, які
депортовані, та прописати по місцю
будівництва. На підставі вказаного
рішення 13 листопада 1992 року виконавчим
комітетом Ялтинської міської ради
народних депутатів прийняте рішення №
796(3) про затвердження списку
індивідуальних забудовників із числа
громадян, депортованих в 1944 році з с.
Гурзуф, включених до складу ТІЗ "Нова
деревня". Вирішено також Управлінню
внутрішніх справ м. Ялти прописати
вказаних громадян та членів їх сімей на
наданні земельні ділянки, а Управлінню
архітектури та містобудування -
зробити відвід наданих земельних
ділянок у встановленому законом
порядку.

На виконання цього рішення ОСОБА_1 була
зареєстрована на земельній ділянці в
АДРЕСА_1. ОСОБА_1 обробляла надану їй
земельну ділянку до 2002 року, а потім її
не стали туди пускати, в зв'язку з чим
вона почала звертатися до Ради в усному
порядку та з письмовими заявами про
надання їй дозволу на складання
проекту відводу.

Позивач 25 грудня 2009 року звернулася до
Гурзуфської селищної ради з заявою про
надання згоди на складання проекту
відведення земельної ділянки та
передачу у приватну власність
земельної ділянки, площею 0,06 га для
будівництва та обслуговування
індивідуального житлового будинку за
адресою: АДРЕСА_1, розташованої на
землях Ялтинської міської ради. З
аналогічною заявою ОСОБА_1 звернулася 19
січня 2011 року.

Вказані обставини встановлені
постановою Ялтинського міського суду
АРК від 27 вересня 2011 року у справі №
2а-9998/11/0124 і постановою
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду АРК від 23 січня
2012 року, та не потребують доказуванню
по даній справі відповідно до положень
ч. 1 ст. 72 КАС України.

Зазначеними судовими рішеннями
визнана протиправною бездіяльність
Гурзуфської селищної ради по не
розгляду заяви ОСОБА_1 від 25 грудня 2009
року, зобов'язано Гурзуфську селищну
раду надати ОСОБА_1 відповідь про
результати розгляду заяви від 25 грудня
2009 року, в іншій частині позову
відмовлено.

Згідно п. 1 рішення 18-ї сесії 6-го
скликання Гурзуфської селищної ради №
25 від 31 серпня 2011 року ОСОБА_1
відмовлено у наданні згоди на
складання проекту землеустрою по
відведенню земельної ділянки для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд, орієнтованою площею
0,06 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1,
у зв'язку з накладанням земельної
ділянки на раніше відведені земельні
ділянки ОСОБА_3 та ОСОБА_3

Відповідно п. 2.21 рішення 28-ї сесії 24-го
скликання Гурзуфської селищної ради
від 14 травня 2004 року № 22 затверджений
проект відводу та передана у приватну
власність ОСОБА_3 земельна ділянка
загальною площею 0,1499 га (кадастровий
номер :01:001:0032) для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд, із
земель Гурзуфської селищної ради,
розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням 49-ї сесії Гурзуфської
селищної ради 5-го скликання № 50 від 27
квітня 2007 року п. 19 затверджений проект
відводу та передана у власність ОСОБА_4
земельна ділянка (кадастровий номер
:01:001:0154) для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд за
адресою: АДРЕСА_1, площею 0,0622 га, із
земель Гурзуфської селищної ради не
переданих у власність та не наданих у
постійне користування в межах
населеного пункту смт. Гурзуф.

З кадастрового плану вбачається, що
земельна ділянка, запитувана позивачем
ОСОБА_1 накладається на земельні
ділянки, раніше передані у приватну
власність ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог суди першої та апеляційної
інстанцій виходили з того, що предметом
спору у даній справі є не спір з приводу
прав тієї чи іншої особи на спірну
земельну ділянку, а правомірність
прийняття рішення Гурзуфською
селищною радою з приводу реалізації
повноважень у сфері земельних
відносин. Разом з тим, рішення
Гурзуфської селищної ради №25 від 31
серпня 2011 року, є таким що прийняте на
виконання рішення суду та в межах
повноважень, підстави відмови,
зазначені у рішенні є обґрунтованими
та такими, що відповідають нормам
діючого законодавства, натомість
позивачем не надані докази у
підтвердження зворотного.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України не
погоджується з висновками судів першої
і апеляційної інстанцій виходячи з
наступного.

Згідно обставин справи між сторонами
виник спір щодо законності прийняття
рішення Гурзуфською селищною радою №25
від 31 серпня 2011 року в частині, що
стосується відмови ОСОБА_1 в наданні
згоди на складання проекту землеустрою
по відведенню земельної ділянки,
площею 0,06 га для будівництва та
обслуговування індивідуального
житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1,
розташованої на землях Ялтинської
міської ради.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Повноваження органів місцевого
самоврядування в галузі земельних
відносин визначене главою 2 Земельного
кодексу України. Так, згідно ст. 12
Земельного кодексу України до
повноважень сільських, селищних,
міських рад у галузі земельних
відносин на території сіл, селищ, міст
належить право розпорядження землями
територіальних громад; передача
земельних ділянок комунальної
власності у власність громадян та
юридичних осіб відповідно до цього
Кодексу, а також надання земельних
ділянок у користування із земель
комунальної власності відповідно до
цього Кодексу.

Статтями 26, 33 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні"
визначено, що виключною компетенцією
сільських, селищних та міських рад є
врегулювання земельних правовідносин,
зокрема, до яких відноситься надання
під забудову та для інших потреб
земель, що перебувають у власності
територіальних громад.

Відповідно до вимог ст. 116 ЗК України
громадяни і юридичні особи здобувають
право власності й права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їхніх повноважень.

Так, порядок безоплатної приватизації
земельних ділянок громадянами
передбачений положеннями статті 118
Земельного кодексу України.

Згідно обставин рішенням виконавчого
комітету Гурзуфської селищної ради
народних депутатів № 4 від 8 квітня 1992
року "Про затвердження списку
забудовників "Нова деревня", у числі
яких значиться ОСОБА_1, вирішено
просити Ялтинський міськвиконком
затвердити список індивідуальних
забудовників, які депортовані, та
прописати по місцю будівництва. На
підставі вказаного рішення 13 листопада
1992 року виконавчим комітетом
Ялтинської міської ради народних
депутатів прийняте рішення № 796(3) про
затвердження списку індивідуальних
забудовників із числа громадян,
депортованих в 1944 році з с. Гурзуф,
включених до складу ТІЗ "Нова деревня",
в тому числі і позивачки. Вирішено
також Управлінню внутрішніх справ м.
Ялти прописати вказаних громадян та
членів їх сімей на наданні земельні
ділянки, а Управлінню архітектури та
містобудування - зробити відвід
наданих земельних ділянок у
встановленому законом порядку.

На виконання цього рішення ОСОБА_1 була
зареєстрована на земельній ділянці в
АДРЕСА_1.

В матеріалах справи є технічний
висновок по відводу земельної ділянки
ОСОБА_1 (а.с.52-53) та план встановлених
меж. Крім того, мається кадастровий
план (а.с.58), згідно якого встановлені
межі земельної ділянки ОСОБА_1
відповідно рішення №4 від 08.04.1992 р., а
також має місце накладення земельних
ділянок ОСОБА_3 та ОСОБА_4, яким надані
земельні ділянки у приватну власність,
на земельну ділянку ОСОБА_1.

Разом з тим, суди першої і апеляційної
інстанцій не надали оцінки
вищенаведеним доказам по справі, не
встановили умови виділення земельної
ділянки ОСОБА_1 у 1992 році, як
депортованій особі, із встановленням
меж та занесенням у кадастровий план,
наявність прописки, а в подальшому
реєстрації на вказаній земельній
ділянці, і з якого часу, та умови
виділення земельної ділянки у 2004, 2005
роках іншим особам, тобто після
виділення земельної ділянки позивачці,
що має суттєве значення для
правильного вирішення спору по даній
справі.

З урахуванням вищенаведеного судами
першої та апеляційної інстанції не
з'ясовані обставини справи, що мають
значення для правильного її вирішення
та не дають можливості суду касаційної
інстанції визначитися в правильності
правової оцінки обставин у справі як
судом першої інстанції так і судом
апеляційної інстанції, що являється
порушенням ст.ст.159, 195 КАС України.

При встановленні наведених фактів
судами першої та апеляційної інстанції
порушені норми матеріального та
процесуального права, які призвели до
необґрунтованого прийняття судових
рішень і не можуть бути перевірені та
усунуті судом касаційної інстанції.

Суди першої та апеляційної інстанції
не перевірили та не надали належної
оцінки фактичним обставинам справи, що
не дає можливості суду касаційної
інстанції визначитися у правильності
висновків судів першої і апеляційної
інстанції.

Відповідно до ст. 227 КАС України
підставами для скасування судових
рішень судів першої та апеляційної
інстанцій з направленням справи на
новий судовий розгляд є порушення норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення справи і не можуть бути
усунені судом касаційної інстанції.

За таких обставин доводи касаційної
скарги спростовують висновки судів
першої та апеляційної інстанції, тому
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню із скасуванням рішень
судів першої та апеляційної інстанції
та направленням справи на новий
судовий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст.ст. 220, 221, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Постанову Ялтинського міського суду
Автономної Республіки Крим від 10 січня
2013 року та ухвалу Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 11 червня 2013 року скасувати, а справу
направити на новий судовий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

Судді: