Справа № 826/14680/13-а
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2014-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
1-й інстанції: Данилишин В.М.
Суддя-доповідач: Мельничук В.П.
У Х В А Л А

Іменем України

06 лютого 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

Головуючого-судді:
Мельничука В.П.

суддів:
Грищенко Т.М., Мацедонської В.Е.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в залі суду апеляційну
скаргу представника Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фабрика кулінарна»,
Громадської організації «Правозахисна
організація «Сила закону» -
Невмержицького Віталія Івановича на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 18 жовтня 2013 року у
справі за адміністративним позовом
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фабрика кулінарна»,
Громадської організації «Правозахисна
організація «Сила закону» до Відділу
контролю за благоустроєм Дніпровської
районної в м. Києві державної
адміністрації, Відділу контролю за
благоустроєм Дарницької районної в м.
Києві державної адміністрації, Відділу
контролю за благоустроєм Солом'янської
районної в м. Києві державної
адміністрації, Відділу контролю за
благоустроєм Святошинської районної в
м. Києві державної адміністрації,
Відділу контролю за благоустроєм
Дніпровської районної в м. Києві
державної адміністрації, Відділу
контролю за благоустроєм Печерської
районної в м. Києві державної
адміністрації, третя особа: Комунальне
підприємство «Київблагоустрій»
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації), за участю Прокуратури
Святошинського району м. Києва про
визнання дій неправомірними та такими,
що вчинені з перевищенням владних
повноважень, зобов'язання вчинити та
утриматись від певних дій, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2013 року позивачі звернулися
до Окружного адміністративного суду
міста Києва з вказаним вище позовом.
Свої вимоги обгрунтовують тим, що, на
їхню думку, спірні приписи внесені
відповідачами усупереч чинному
законодавству України та поза межеми
наданих їм повноважень.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
18 жовтня 2013 року у задоволенні позову
відмовлено повністю.

Не погоджуючись з судовим рішенням
представник позивачів подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції як таку, що постановлена з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, та ухвалити нову
постанову про задоволення даного
позову.

До суду апеляційної інстанції всі
особи, які беруть участь в справі не
прибули, хоча і були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
апеляційного розгляду.

Статтею 128 КАС України встановлено
наслідки неприбуття в судове засідання
особи, яка бере участь в справі.

Згідно до ч. 6 зазначеної вище статті
якщо немає перешкод для розгляду
справи у судовому засіданні, але
прибули не всі особи, які беруть участь
в справі, хоча і були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового розгляду, суд має право
розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

Підстави для проведення апеляційного
розгляду справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами визначено ст. 197 КАС
України.

За змістом ч. 1 вищезазначеної статті
суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі: 1) відсутності
клопотань від усіх осіб, які беруть
участь в справі, про розгляд справи за
їх участю; 2) неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання; 3) подання
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції, які прийняті у
порядку скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1, 2 частини
першої статті 183-2 цього Кодексу.

З огляду на викладене та враховуючи те,
що справу можливо вирішити на основі
наявних у ній доказів, а також те, що до
суду апеляційної інстанції всі особи,
які беруть участь в справі не прибули,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце апеляційного
розгляду, відсутні клопотання про
розгляд справи за їх участю, колегія
суддів ухвалила про апеляційний
розгляд справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС
України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства України, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, оскаржувану
постанову суду першої інстанції - без
змін з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС
України суд апеляційної інстанції має
право залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 195 КАС України рішення
суду першої інстанції підлягає
перегляду в апеляційному порядку в
межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції було
встановлено, що відповідачами внесено
позивачам приписи про усунення
порушень вимог чинного законодавства
України в установлені строки.

Не погоджуючись з зазначеними
приписами та діями відповідачів,
позивачі звернулися з даним позовом до
суду.

Відмовляючи у задоволенні даного
позову суд першої інстанції виходив з
того, що вимоги позивачів є
неправомірними та необгрунтованими, а
тому не підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції та
вважає його обгрунтованим з огляду на
наступне.

Згідно зі ст.ст. 1, 2, 12-14, ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст.
34, ч. 1 ст. 39, ч.ч. 1, 2, 3 ст. 40 Закону України
"Про благоустрій населених пунктів",
благоустрій населених пунктів -
комплекс робіт з інженерного захисту,
розчищення, осушення та озеленення
території, а також
соціально-економічних,
організаційно-правових та екологічних
заходів з покращання мікроклімату,
санітарного очищення, зниження рівня
шуму та інше, що здійснюються на
території населеного пункту з метою її
раціонального використання, належного
утримання та охорони, створення умов
щодо захисту і відновлення
сприятливого для життєдіяльності
людини довкілля.

Благоустрій населених пунктів
передбачає: 1) розроблення і здійснення
ефективних і комплексних заходів з
утримання територій населених пунктів
у належному стані, їх санітарного
очищення, збереження об'єктів
загального користування, а також
природних ландшафтів, інших природних
комплексів і об'єктів; 2) організацію
належного утримання та раціонального
використання територій, будівель,
інженерних споруд та об'єктів
рекреаційного, природоохоронного,
оздоровчого, історико-культурного та
іншого призначення; 3) створення умов
для реалізації прав та виконання
обов'язків суб'єктами у сфері
благоустрою населених пунктів.

Суб'єктами у сфері благоустрою
населених пунктів є органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, підприємства,
установи, організації, органи
самоорганізації населення, громадяни.

До об'єктів благоустрою населених
пунктів належать: 1) території
загального користування: а) парки
(гідропарки, лугопарки, лісопарки,
парки культури та відпочинку, парки -
пам'ятки садово-паркового мистецтва,
спортивні, дитячі, історичні,
національні, меморіальні та інші),
рекреаційні зони, сади, сквери та
майданчики; б) пам'ятки культурної та
історичної спадщини; в) майдани, площі,
бульвари, проспекти; г) вулиці, дороги,
провулки, узвози, проїзди, пішохідні та
велосипедні доріжки; ґ) пляжі; д)
кладовища; е) інші території загального
користування; 2) прибудинкові
території; 3) території будівель та
споруд інженерного захисту територій;
4) території підприємств, установ,
організацій та закріплені за ними
території на умовах договору.

До об'єктів благоустрою можуть
належати також інші території в межах
населеного пункту.

Об'єкти благоустрою використовуються
відповідно до їх функціонального
призначення для забезпечення
сприятливих умов життєдіяльності
людини на засадах їх раціонального
використання та охорони з урахуванням
вимог правил благоустрою території
населених пунктів, інших вимог,
передбачених законодавством.

Елементами (частинами) об'єктів
благоустрою є: 1) покриття площ, вулиць,
доріг, проїздів, алей, бульварів,
тротуарів, пішохідних зон і доріжок
відповідно до діючих норм і стандартів;
2) зелені насадження (у тому числі
снігозахисні та протиерозійні) уздовж
вулиць і доріг, в парках, скверах,
на алеях, бульварах, в садах,
інших об'єктах благоустрою
загального користування,
санітарно-захисних зонах, на
прибудинкових територіях; 3) будівлі та
споруди системи збирання і вивезення
відходів; 4) засоби та обладнання
зовнішнього освітлення та зовнішньої
реклами; 5) технічні засоби регулювання
дорожнього руху; 6) будівлі та споруди
системи інженерного захисту території;
7) комплекси та об'єкти монументального
мистецтва, декоративні фонтани і
басейни, штучні паркові водоспади; 8)
обладнання (елементи) дитячих,
спортивних та інших майданчиків; 9) малі
архітектурні форми; 10) інші елементи
благоустрою, визначені
нормативно-правовими актами.

Правила благоустрою території
населеного пункту -
нормативно-правовий акт, яким
установлюються вимоги щодо
благоустрою території населеного
пункту.

Правила розробляються на підставі
Типових правил благоустрою території
населеного пункту для всіх сіл, селищ,
міст і затверджуються відповідними
органами місцевого самоврядування.

Типові правила розробляються та
затверджуються центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної політики у сфері
житлово-комунального господарства.

У разі якщо відповідною сільською,
селищною, міською радою не прийнято
рішення про затвердження Правил,
застосовуються Типові правила.

Орган місцевого самоврядування
забезпечує вільний доступ населення до
затверджених Правил.

Державний контроль за дотриманням
законодавства у сфері благоустрою
території населених пунктів
здійснюється місцевими державними
адміністраціями.

Самоврядний контроль у сфері
благоустрою населених пунктів
здійснюється сільськими, селищними,
міськими радами та їх виконавчими
органами.

Для здійснення контролю за станом
благоустрою населених пунктів,
виконанням Правил благоустрою
території населеного пункту, в тому
числі організації озеленення, охорони
зелених насаджень і водойм, створення
місць відпочинку громадян, утримання в
належному стані закріплених за
підприємствами, установами,
організаціями територій, сільські,
селищні, міські ради можуть утворювати
інспекції з благоустрою населених
пунктів.

Самоврядний контроль за станом
благоустрою населених пунктів
здійснюється шляхом: 1) проведення
перевірок території; 2) розгляду
звернень підприємств, установ,
організацій та громадян; 3) участі в
обговоренні проектів благоустрою
територій населених пунктів, іншої
технічної документації з питань
благоустрою і внесення відповідних
пропозицій на розгляд органів
місцевого самоврядування, підприємств,
установ, організацій; 4) подання позовів
до суду про відшкодування шкоди,
завданої об'єктам благоустрою
внаслідок порушення законодавства з
питань благоустрою населених пунктів,
Правил благоустрою території
населеного пункту.

Згідно з підпунктом 13.2.5 п. 13.2,
підпунктами 13.3.1-13.3.3 п. 13.3 розділу XIII
Правил благоустрою міста Києва, що є
додатком до рішення Київської міської
ради від 25 грудня 2008 року № 1051/1051,
Правила благоустрою міста Києва
визначають правові, економічні,
екологічні, соціальні та організаційні
засади благоустрою міста і спрямовані
на створення умов, сприятливих для
життєдіяльності людини.

Малі архітектурні форми та тимчасові
споруди, які розміщені (встановлені або
збудовані) без відповідної, оформленої
в установленому порядку дозвільної
документації, з відхиленням від
проекту, вважаються самочинно
розміщеними малими архітектурними
формами та тимчасовими спорудами і
підлягають демонтажу за кошти особи, що
здійснила встановлення, у терміни,
визначені в приписі Головного
управління контролю за благоустроєм.
Відповідною, оформленою в
установленому порядку, дозвільною
документацією для розміщення
тимчасових споруд (малих архітектурних
форм) є Ордер на розміщення тимчасової
споруди (в тому числі тимчасовий),
виданий Головним управлінням
містобудування та архітектури
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації).

Якщо особа, що здійснила самовільне
встановлення малих архітектурних форм
та тимчасових споруд, не здійснила
демонтаж у визначені строки, демонтаж
малих архітектурних форм та тимчасових
споруд здійснюється в порядку,
встановленому п. 13.3 цих Правил.

Особа, яка здійснила або здійснює
самочинне встановлення малих
архітектурних форм та тимчасових
споруд, не набуває права власності на
них.

Демонтаж, перевезення, зберігання
самовільно встановлених малих
архітектурних форм та тимчасових
споруд, власники яких ухиляються від
демонтажу або власники яких невідомі,
здійснюються Головним управлінням
контролю за благоустроєм та районними
в місті Києві державними
адміністраціями за кошти міського
бюджету з наступним відшкодуванням
усіх витрат власником тимчасової
споруди, винним у порушенні
благоустрою.

Рішення про демонтаж самовільно
встановлених розміщених малих
архітектурних форм та тимчасових
споруд приймається Головним
управлінням контролю за благоустроєм
міста Києва виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації) з
урахуванням пропозицій органів, що
виявили самовільне розміщення малих
архітектурних форм та тимчасових
споруд.

Демонтаж самовільно розміщених малих
архітектурних форм та тимчасових
споруд здійснюється в нижченаведеному
порядку.

У разі виявлення самовільно розміщеної
тимчасової споруди (малої
архітектурної форми) без відповідної,
оформленої в установленому порядку
дозвільної документації, або з
частково оформленою дозвільною
документацією, Головним управлінням
контролю за благоустроєм вноситься
припис його власнику з вимогою
усунення порушень шляхом проведення
демонтажу цієї споруди протягом трьох
робочих днів.

Протягом зазначеного терміну власник
зобов'язаний за власний рахунок
здійснити демонтаж самочинно
розміщеної тимчасової споруди (малої
архітектурної форми) та провести
відновлення порушеного благоустрою на
місці розміщення тимчасової споруди
(малої архітектурної форми).

У разі невиконання власником вимог
припису Головне управління контролю за
благоустроєм здійснює демонтаж
самовільно розміщеної тимчасової
споруди (малої архітектурної форми) за
рахунок коштів міського бюджету з
подальшим відшкодуванням усіх витрат
власником, винним у порушенні
благоустрою.

Судом першої інстанції було
встановлено, що у ході перевірок
дотримання позивачами правил
благоустрою виявлено факти розміщення
тимчасових споруд без відповідної
дозвільної документації.

При цьому під час розгляду справи
представник позивачів не заперечував
факти відсутності дозвільної
документації на розміщення тимчасових
споруд, а саме: ордерів на розміщення
таких споруд (у тому числі тимчасових).
Водночас, наголошував на тому, що
позивачі не мали можливості надати
дозвільну документацію, оскільки така
документація щодо відведення
земельних ділянок для обслуговування
тимчасових споруд перебуває у процесі
виготовлення.

На підставі пояснень відповідачів
судом першої інстанції було
встановлено, що позивачами
оскаржуються дії відповідачів щодо
приписів, деякі з яких вносились не у
зв'язку із самовільним розміщенням
позивачами тимчасових споруд, або
взагалі не вносились.

Зокрема, припис від 24 липня 2013 року №
3/108 внесений ТОВ "Фабрика кулінарна"
щодо приведення прилеглої території у
належний стан, а припис від 12 серпня 2013
року № 8/211, внесений стосовно
надання договору на вивіз сміття.
Припис від 14 вересня 2013 року № 10/263
головним спеціалістом відділу
контролю за благоустроєм Дарницької
РДА взагалі не складався, як і приписи
від 20 серпня 2013 року, від 11 липня 2013 року
та від 16 липня 2013 року б/н.

При цьому судом першої інстанції було
встановлено, що позивачами у позові не
зазначено більшості номерів приписів
взагалі, приписи не містять інформації
про те, що позивачам запропоновано
усунути порушення шляхом здійснення
демонтажу тимчасових споруд протягом
трьох днів та повідомлено, що у разі не
вчинення зазначених дій такі споруди
підлягають примусовому демонтажу, як
на тому наполягав представник
позивачів.

Відповідно до положень Правил
благоустрою, демонтаж тимчасових
споруд може бути здійснено
Департаментом КМДА на підставі його
рішення про демонтаж самовільно
розміщених тимчасових споруд, у разі
чого складається відповідний акт
демонтажу таких споруд.

Приписи, у свою чергу, вносяться у разі
виявлення самовільно розміщених
тимчасових споруд без відповідної,
оформленої у встановленому порядку
дозвільної документації, або з
частково оформленою такою
документацією.

Стосовно складання протоколів про
адміністративні правопорушення
колегія суддів вважає необхідним
зазначити наступне.

Згідно з підпунктом 20.1.1 п. 20.1,
підпунктом 20.2.1 п. 20.2 розділу ХХ Правил
благоустрою, до відповідальності за
порушення у сфері благоустрою
притягуються особи, винні у порушенні
вимог Законів України "Про
забезпечення санітарного та
епідемічного благополуччя населення",
«Про відходи», «Про охорону
навколишнього природного середовища»;
порушенні встановлених державних
стандартів, норм і цих Правил;
проектуванні об'єктів благоустрою м.
Києва з порушенням вимог Правил
забудови м. Києва та державних
будівельних норм; порушенні режиму
використання й охорони територій та
об'єктів рекреаційного призначення;
самовільному зайнятті території
(частини території) об'єкта
благоустрою; пошкодженні (руйнуванні
чи псуванні) вулично-дорожньої мережі,
інших об'єктів благоустрою; знищенні
або пошкодженні зелених насаджень чи
інших об'єктів озеленення; забрудненні
(засміченні) території; самовільному
наклеюванні оголошень,
інформаційно-агітаційних плакатів,
реклами, листівок тощо та нанесенні
написів, малюнків тощо на об'єктах
благоустрою території міста;
неналежному утриманні об'єктів
благоустрою, зокрема покриття доріг,
тротуарів, освітлення території тощо;
створюванні умов, які ускладнюють або
унеможливлюють прибирання об'єктів та
елементів благоустрою.

Якщо під час перевірки виявлені
причини та умови, які можуть спричинити
порушення благоустрою, посадова особа
контролюючого органу зобов'язана
скласти та видати офіційний документ -
припис, який є обов'язковим для
виконання в термін до трьох діб
особами, які є відповідальними за
утримання об'єктів благоустрою.

Тобто, як вбачається з викладених
положень, внесення приписів у разі
виявлення порушень не залежить від
складання протоколів про
адміністративні правопорушення.

Таким чином колегія суддів приходить
до висновку про те, що внесення
приписів у разі виявлення порушень не
залежить від складання протоколів про
адміністративні правопорушення

Правова позиція по даному питанню
висловлена Вищим адміністративним
судом України у постанові від 31 січня
2013 року по справі № К/9991/29033/12, за
змістом якої позовні вимоги про
визнання дій щодо демонтажу тимчасових
споруд без наявності обставин, якими
встановлено вину особи у вчиненні
порушення Правил благоустрою у
відповідності до КУпАП, зобов'язання
вчинити дії по вирішенню питання щодо
прийняття рішень про примусовий
демонтаж споруд тільки за умови
існування постанови про притягнення до
адміністративної відповідальності не
узгоджуються із повноваженнями
адміністративного суду.

Таким чином, колегія суддів вважає
правильним висновок суду першої
інстанції про відсутність підстав для
задоволення позову.

При цьому судом першої інстанції було
вірно встановлено виконання
відповідачами процесуального
обов'язку, передбаченого ст. 71 КАС
України та надання в достатній
кількості належних доказів на
підтвердження обставин, якими
обґрунтовуються заперечення проти
позову, в той час як представник
позивачів не надав належних доказів на
підтвердження обставин, якими
обґрунтовується позов.

Таким чином, колегія суддів вважає
правильним висновок суду першої
інстанції про те, що позовні вимоги є
необґрунтованими і такими, що не
підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги
спростовуються вищевикладеним, а тому
вона задоволенню не підлягає.

За змістом ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вищевикладеного,
колегія суддів дійшла висновку, що
судом першої інстанції правильно
встановлено обставини справи, судове
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 2, 159, 160, 195, 197, 198, 200, 205,
206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фабрика кулінарна»,
Громадської організації «Правозахисна
організація «Сила закону» -
Невмержицького Віталія Івановича -
залишити без задоволення, а постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 18 жовтня 2013 року - без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п?ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий-суддя:
В.П. Мельничук

Судді:
Т.М. Грищенко

В.Е. Мацедонська

Головуючий суддя
Мельничук В.П.

Судді:
Грищенко Т.М.

Мацедонська В.Е.