Справа № 826/18416/13-а
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2014-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 січня 2014 року 09:29 №
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі: судді Мазур А.С., при
секретарі Хильницькій В.О., за участю
представників: позивача - ОСОБА_1,
ОСОБА_2, відповідача - Голінки С.І.,
Кудрич С.О., розглянувши у відкритому
судовому засіданні адміністративну
справу
за позовом ОСОБА_5до
Державної фінансової інспекції в
Закарпатській областіпро
визнання дій протиправними,
зобов'язання вчинити дії,
На підставі частини третьої статті 160
Кодексу адміністративного судочинства
України в судовому засіданні 16 січня 2014
року проголошено вступну та
резолютивну частини постанови.
Виготовлення постанови у повному
обсязі відкладено, про що повідомлено
осіб, які брали участь у розгляді
справи, з урахуванням вимог частини
другої статті 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України. Під час проголошення вступної
та резолютивної частин постанови
сторонам роз'яснено зміст судового
рішення, порядок і строк його
оскарження, а також порядок отримання
повного тексту постанови, визначеного
статтею 167 Кодексу адміністративного
судочинства України.

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Окружного
адміністративного суду м.Києва з
позовними вимогами про визнання дій
Державної фінансової інспекції в
Закарпатській області, що полягали у
відмові у задоволенні прохання
позивача надати інформацію за запитом
на доступ до публічної інформації, що
міститься в акті ревізії державного
підприємства «Великолазівський»
протиправними; зобов'язання Державної
фінансової інспекції в Закарпатській
області надати інформацію за запитом,
яка міститься в акті ревізії
державного підприємства
«Великолазівський» та просив стягнути
судові витрати.

Представники позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримали в
повному обсязі, в обґрунтування
позовних вимог посилалися на
недотримання відповідачем вимог
Конституції України, Закону України
«Про доступ до публічної інформації»,
Закону України «Про інформацію» в
частині порушення конституційного
права позивача на вільне збирання,
зберігання та поширення інформації.

Відповідач проти позову заперечував та
зазначив, що відповідно до вимог
діючого законодавства надано
відповідь на запит позивача в порядку,
визначеному Законом України «Про
доступ до публічної інформації» та
повідомлено, що запитувана інформація
з урахуванням факту передачі
відповідачем матеріалів ревізії
фінансово-господарської діяльності
державного підприємства
«Великолазівський» до Управління
державної служби боротьби з
економічною злочинністю УМВС України в
Закарпатській області відповідно до
п.п. 5.2 п. 5 Порядку взаємодії між
органами Державної
контрольно-ревізійної служби та
органами прокуратури, внутрішніх справ
і Служби безпеки України,
затвердженого спільним наказом
ГоловКРУ, Міністерства внутрішніх
справ України, Служби безпеки України,
Генеральної прокуратури України не
може бути оприлюднена, оскільки
надання такої інформації може завдати
шкоди розслідуванню чи запобіганню
злочину.

Крім того, відповідач заявив, що
позивач у своєму запиті та позовних
вимогах помилково ототожнює оригінал
акту ревізії зі сканованою та
друкованою копією акту ревізії та
інформацією, яка міститься в акті
ревізії, що не відповідає
законодавству.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши представників
сторін, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
приходить до висновку, що позов
задоволенню не підлягає виходячи з
наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно з частиною другою ст. 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
інформацію» від 02.10.1992р. № 2657-ХІІ,
інформація - це будь-які відомості
та/або дані, які можуть бути збережені
на матеріальних носіях або відображені
в електронному вигляді.

Згідно ст. 5 вказаного Закону, кожен має
право на інформацію, що передбачає
можливість вільного одержання,
використання, поширення, зберігання та
захисту інформації, необхідної для
реалізації своїх прав, свобод і
законних інтересів.

Реалізація права на інформацію не
повинна порушувати громадські,
політичні, економічні, соціальні,
духовні, екологічні та інші права,
свободи і законні інтереси інших
громадян, права та інтереси юридичних
осіб.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
доступ до публічної інформації» від
13.01.2011р. № 2939-VІ (далі також - Закон №
2939-VІ) публічна інформація - це
відображена та задокументована
будь-якими засобами та на будь-яких
носіях інформація, що була отримана або
створена в процесі виконання
суб'єктами владних повноважень своїх
обов'язків, передбачених чинним
законодавством, або яка знаходиться у
володінні суб'єктів владних
повноважень, інших розпорядників
публічної інформації, визначених цим
Законом. Публічна інформація є
відкритою, крім випадків, встановлених
законом.

Гарантії забезпечення права на доступ
до публічної інформації, визначені в
ст. 3 Закону № 2939-VІ, полягають у
обов'язку розпорядників інформації
надавати та оприлюднювати інформацію,
крім випадків, передбачених законом;
визначення розпорядником інформації
спеціальних структурних підрозділів
або посадових осіб, які організовують у
встановленому порядку доступ до
публічної інформації, якою він володіє;
максимальним спрощенням процедури
подання запиту та отримання
інформації; доступом до засідань
колегіальних суб'єктів владних
повноважень, крім випадків,
передбачених законодавством;
здійсненням парламентського,
громадського та державного контролю за
дотриманням прав на доступ до
публічної інформації; юридичною
відповідальністю за порушення
законодавства про доступ до публічної
інформації.

Доступ до інформації забезпечується
шляхом: надання інформації за запитами
на інформацію (п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону №
2939-VІ).

Пунктом 1 ч. 1 ст. 13 Закону № 2939-VІ
визначено, що розпорядниками
інформації для цілей цього Закону
визнаються суб'єкти владних
повноважень - органи державної влади,
інші державні органи, органи місцевого
самоврядування, органи влади
Автономної Республіки Крим, інші
суб'єкти, що здійснюють владні
управлінські функції відповідно до
законодавства та рішення яких є
обов'язковими для виконання.

Зі змісту інформаційного запиту від
02.10.2013 року вбачається, що позивач
звертався з проханням надати акт
фінансово-господарської діяльності
державного підприємства
«Великолазівський» до Управління
державної служби боротьби з
економічною злочинністю УМВС України в
Закарпатській області.

Відповідно до п. 5 ст. 6 Закону України
«Про доступ до публічної інформації»
не може бути обмежено доступ до
інформації про розпорядження
бюджетними коштами, володіння,
користування чи розпорядження
державним, комунальним майном, у тому
числі до копій відповідних документів,
умови отримання цих коштів чи майна,
прізвища, імена, по батькові фізичних
осіб та найменування юридичних осіб,
які отримали ці кошти або майно. При
дотриманні вимог, передбачених
частиною другою цієї статті, зазначене
положення не поширюється на випадки,
коли оприлюднення або надання такої
інформації може завдати шкоди
інтересам національної безпеки,
оборони, розслідуванню чи запобіганню
злочину.

Так, згідно частини другої статті 6
Закону України «Про доступ до
публічної інформації» обмеження
доступу до інформації здійснюється
відповідно до закону при дотриманні
сукупності таких вимог:

1) виключно в інтересах національної
безпеки, територіальної цілісності або
громадського порядку з метою
запобігання заворушенням чи злочинам,
для охорони здоров'я населення, для
захисту репутації або прав інших людей,
для запобігання розголошенню
інформації, одержаної конфіденційно,
або для підтримання авторитету і
неупередженості правосуддя;

2) розголошення інформації може завдати
істотної шкоди цим інтересам;

3) шкода від оприлюднення такої
інформації переважає суспільний
інтерес в її отриманні.

Таким чином, суд вважає, що з
урахуванням передачі відповідачем
матеріалів ревізії
фінансово-господарської діяльності
державного підприємства
«Великолазівський» до Управління
державної служби боротьби з
економічною злочинністю УМВС України в
Закарпатській області відповідно до
п.п. 5.2 п. 5 Порядку взаємодії між
органами Державної
контрольно-ревізійної служби та
органами прокуратури, внутрішніх справ
і Служби безпеки України,
затвердженого спільним наказом
ГоловКРУ, Міністерства внутрішніх
справ України, Служби безпеки України,
Генеральної прокуратури України від
19.10.2006р. № 346/1025/685/53, відповідачем
правомірно відмовлено в наданні
запитуваної інформації, оскільки
розголошення інформації може завдати
шкоди розслідуванню чи запобіганню
злочину.

Згідно п. 2 ч. 1 ст.22 Закону України «Про
доступ до публічної інформації»
розпорядник інформації має право
відмовити в задоволенні запиту, якщо
інформація, що запитується, належить до
категорії інформації з обмеженим
доступом відповідно до частини другої
статті 6 цього Закону.

При цьому суд бере до уваги пояснення
відповідача, що обмеження доступу до
акту ревізії здійснено в інтересах
захисту репутації або прав інших людей,
а саме, щодо яких, під час проведення
ревізії були встановлені факти
порушень законодавства, що можуть
потягти за собою кримінальну
відповідальність. Розголошення даної
інформації могло б завдати шкоди
інтересам осіб, щодо яких
правоохоронними органами розглядалось
питання наявності в їх діях
(бездіяльності) складу злочину. Розмір
шкоди від оприлюднення запитуваного
акту ревізії безпосередньо пов'язаний
із захистом репутації та прав людей,
щодо яких правоохоронними органами
досліджувалось питання наявності
складу злочину в їх діях та
бездіяльності.

Крім того, суд звертає увагу, що позивач
просив надати йому акт матеріалів
ревізії фінансово-господарської
діяльності державного підприємства
«Великолазівський», в той час, як
відповідно до вимог закону мова може
йти тільки про надання йому копій
відповідних документів.

Також, позовні вимоги сформульовано
позивачем саме як визнання дій
Державної фінансової інспекції в
Закарпатській області щодо відмови у
задоволенні прохання позивача надати
інформацію за запитом на доступ до
публічної інформації, що міститься в
акті ревізії фінансово-господарської
діяльності державного підприємства
«Великолазівський» протиправними та
зобов'язання надати інформацію за
запитом.

Таким чином, є підстави для висновку
про відсутність порушеного права
позивача, оскільки в буквальному
розумінні Закону України «Про доступ
до публічної інформації» позивач не
просив у запиті до відповідача надати
йому конкретно визначену інформацію,
що міститься в акті ревізії
фінансово-господарської діяльності
державного підприємства
«Великолазівський», як ним зазначено в
позовних вимогах.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем в даній адміністративній
справі доведено правомірність
вчинених дій та надання відповіді.

Враховуючи наведене, суд дійшов
висновку про те, що позивачем не
наведено обставин, які б свідчили про
обґрунтованість його вимог, а тому
позов задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 69, 70, 71, 94 та 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили відповідно до
статті 254 Кодексу адміністративного
судочинства України та може бути
оскаржена до суду апеляційної
інстанції в порядку та строки,
встановлені статтями 185-187 цього
Кодексу шляхом подання через суд
першої інстанції апеляційної скарги з
одночасним надсиланням копії
апеляційної скарги до суду апеляційної
інстанції протягом десяти днів з дня
проголошення постанови. У разі
відкладення складення постанови у
повному обсязі, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Суддя
А.С. Мазур

Дата складення та підписання постанови
в повному обсязі - 20.01.2014 року.