Справа № 694/1523/13-а
Суддя: Бєлова Л.В.
Дата ухвалення: 2014-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
694/1523/13-а Головуючий у 1-й
інстанції: Гончаренко Т. В.
Суддя-доповідач: Бєлова Л.В.
У Х В А Л А

Іменем України

29 січня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді: Бєлової
Л.В.

суддів: Гром Л. М.,

Вівдиченко
Т. Р.

при секретарі:
Корінець Ю. О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві, в порядку ч.1 ст. 41
КАС України справу за апеляційною
скаргою позивача - ОСОБА_3 на постанову
Звенигородського районного суду
Черкаської області від 25 листопада 2013
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_3 до Управління
Пенсійного фонду України в
Звенигородському районі Черкаської
області про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
певні дії, -

В С Т
А Н О В И В:

У жовтня 2013 року позивач - ОСОБА_3
звернулась до Звенигородського
районного суду Черкаської області з
адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Звенигородському районі Черкаської
області, в якому просила:

- визнати неправомірною відмову
Управління Пенсійного фонду України в
Звенигородському районі Черкаської
області щодо призначення пенсії
позивачу згідно п. 2 ч. 1 ст. 55 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

- зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Звенигородському
районі Черкаської області призначити
позивачу пенсію за віком згідно з п. 2 ч.
1 ст. 55 Закону України «Про статус та
соціальний стан громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Постановою Звенигородського районного
суду Черкаської області від 25
листопада 2013 року у тзадоволені
позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з оскаржуваною
постановою суду першої інстанції,
позивачем подано апеляційну скаргу, в
якій апелянт просить скасувати
оскаржувану постанову суду першої
інстанції та постановити нову, якою
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити розгляд апеляційної скарги
за відсутності представників сторін.

Згідно з ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, а постанову
суду першої інстанції без змін,
виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, позивачка звернулась до
Управління Пенсійного фонду України в
Звенигородському районі Черкаської
області із заявою про призначення їй
пенсії із зменшенням пенсійного віку
відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 55 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
як особа, яка постійно проживала або
постійно проживає чи постійно
працювала або постійно працює у зоні
посиленого радіологічного контролю
станом на 1 січня 1993 року не менше 4
років.

Проте, Управління Пенсійного фонду
України в Звенигородському районі
Черкаської області відмовило позивачу
у призначені відповідної пенсії,
оскільки надані документи позивачем не
свідчать про достатній період
проживання чи про достатній період
роботи в зоні посиленого
радіоекологічного контролю для
призначення даного виду пенсії (а. с.
25,26).

Даючи правову оцінку вищевикладеним
обставинам справи, колегія суддів
зазначає, що суд першої інстанції вірно
виходив з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Пунктом 2 частиною 1 статті 55 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
встановлено, що особам надаються
пенсії із зменшенням пенсійного віку,
зокрема потерпілим від Чорнобильської
катастрофи, а саме особам, які постійно
проживали або постійно проживають чи
постійно працювали або постійно
працюють у зоні посиленого
радіологічного контролю за умови, що
вони за станом на 1 січня 1993 року
прожили або відпрацювали у цій зоні не
менше 4 років.

Відповідно до положень зазначеної
норми в даному випадку підставами для
визнання особи, якій надається пенсія
із зменшенням пенсійного віку, є
наявність одної із таких умов:

1) проживання у відповідній зоні не
менше 4 років станом на 1 січня 1993 року;

2) відпрацювання (робота) у відповідній
зоні не менше 4 років станом на 1 січня
1993 року.

Щодо реалізації права позивача на
пенсію зі зниженням віку в матеріалах
справи наявні такі документи:

копія паспорту позивачки (а. с. 6,7 );

копія свідоцтва про народження
позивачки (а. с. 8)

копія свідоцтва про укладання шлюбу (а.
с. 9);

копія свідоцтва про народження дитини
позивачки (а. с.12);

копія посвідчення громадянки, яка
постійно проживає на території зони
посиленого радіоекологічного контролю
(а. с. 13);

копія медичної картки позивачки (а. с.
15-20)

копія довідки, видана Звенигородською
дитячою поліклінікою щодо проживання
дочки позивачки в м. Звенигородка (а. с.
21);

копія архівного витягу протоколу № 165
вручення державних посвідчень особам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи (а. с. 22);

копія довідки, видана звенигородською
спеціалізованою школою, що дочка
позивачки дійсно навчалася в даній
школі та проживала за адресою м.
Звенигородка, хут. Червона, 83 (а. с. 23);

копія акту депутата Звенигородської
міської ради Щербини С. В. (а. с. 24);

ксерокопія особистого листка по обліку
кадрів Звенигородського районного
споживчого товариства (а. с. 41-42).

Також, відповідно до копії трудової
книжки позивачки, остання працювала з
01.04.1987 року по 30.01.1990 рік у Ватутінському
міськторзі (а. с. 43-44).

Проаналізувавши та дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
звертає увагу, що надані документи не
дають достатніх підстав для отримання
пенсії в порядку п. 2 ч. 1 ст. 55 «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» ні за умови
проживання у відповідній зоні не менше
4 років станом на 1 січня 1993 року, ні
умова відпрацювання (робота) у
відповідній зоні не менше 4 років
станом на 1 січня 1993 року.

З огляду на вказане, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що дії Управління
Пенсійного фонду України в
Звенигородському районі Черкаської
області є правомірними.

Крім того, колегія суддів апеляційної
інстанції вважає за необхідне звернути
увагу, що позивач не позбавлена права
повторно звернутись до Управління
Пенсійного фонду України в
Звенигородському районі Черкаської
області з додатковими документами, які
б підтверджували проживання у
відповідній зоні.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що постанова
суду першої інстанції постановлена з
дотриманням норм процесуального та
матеріального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновки суду першої інстанції, у
зв'язку з чим підстав для скасування
постанови суду першої інстанції не
вбачається.

Статтею 200 КАС України передбачено, що
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 199, 200, 205, 206, КАС
України, суд, -

У Х В А Л
И В:

Апеляційну скаргу позивача - ОСОБА_3 на
постанову Звенигородського районного
суду Черкаської області від 25
листопада 2013 року - залишити без
задоволення.

Постанову Звенигородського районного
суду Черкаської області від 25
листопада 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів, відповідно до
вимог ст. 212 КАС України, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
Л.В.Бєлова

Судді:
Л. М. Гром,

Т. Р. Вівдиченко

.

Головуючий суддя
Бєлова Л.В.

Судді:
Гром Л.М.

Вівдиченко Т.Р.