Справа № 568/1940/13-а
Суддя: Прачук Л. І.
Дата ухвалення: 2014-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №568/1940/13-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2014 р.

Радивилівський районний суд
Рівненської області

Суддя Прачук Л.І.

розглянувши в скороченому провадженні
адміністративний позов по заяві ОСОБА_1
до Управління Пенсійного фонду
України в Радивилівському районі про
поновлення пропущеного строку для
звернення до адміністративного суду та
стягнення недоплаченої щомісячної
державної соціальної допомоги «Дітям
війни»

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
відповідача про поновлення
пропущеного строку для звернення до
адміністративного суду та стягнення
недоплаченої щомісячної державної
соціальної допомоги як дитині війни за
період з 01 січня 2006 року по 31 грудня 2007
року в сумі 2733 грн. 30 коп.. В
обґрунтування позову посилається на
те, що ОСОБА_1 має статус "дитина війни" і
має право на отримання надбавки до
пенсії як дитина війни в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком.
Відповідач на протязі двох років /2006-2007
р.р./ не виплачував їй цю надбавку і за
вказаний період станом на 31.12.2007 року
виникла заборгованість в сумі 2733 грн. 30
коп.

У встановлений законом термін
відповідач не подав до суду
заперечення до позову або заяву про
визнання позовних вимог.

Повно і всебічно дослідивши письмові
докази по справі, давши їм всесторонню,
об"єктивну і правову оцінку суд дійшов
висновку, що позов підлягає до
задоволення частково.

Згідно із статтею 1 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" особа,
яка є громадянином України та якій на
час закінчення Другої світової війни
тобто станом на 02 вересня 1945року було
менше 18 років є дитиною війни.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач станом на 24.03.1943 р. була
неповнолітньою і має статус "дитина
війни." Дане доводиться її паспортом і
відміткою в пенсійному посвідченні:
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, пенсійне
посвідчення НОМЕР_2.

Виходячи із цього, позивач має право на
пільги та соціальні гарантії,
передбачені Законом України «Про
соціальний захист дітей війни».

У Законі України «Про
соціальний захист дітей війни»
визначено, що державні соціальні
гарантії дітям війни, встановлені цим
Законом, не можуть бути обмежені або
скасовані іншими нормативно-правовими
актами.

Відповідно до ст. 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни»
дітям війни пенсії або щомісячне
довічне грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищується на 30 %
мінімальної пенсії за віком.

Пунктом 17 статті 77 Закону України
«Про Державний бюджет України на 2006 рік
» від 20.12.2005 року №3235-ІУ дію ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» було зупинено на період з 01.01. по
31.12.2006 р.

Законом України «Про державний
бюджет України на 2007 рік" дію ст.6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» було зупинено на 2007 рік з
урахуванням ст.111 зазначеного Закону,
яка передбачала, що у 2007 році
підвищення до пенсії або щомісячного
довічного грошового утримання чи
державної соціальної допомоги, яка
виплачується замість пенсії,
відповідно до статті 6 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни"
виплачується особам, які є інвалідами
(крім тих, на яких поширюється дія
Закону України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту"), у розмірі 50 відсотків від
розміру надбавки, встановленої для
учасників війни.

Рішенням Конституційного Суду
України від 09.07.2007 року по справі
№6-рп/2007 були визнані
неконституційними положення пункту 12
статті 71 Закону України «Про Державний
бюджет України на 2007 рік», яким
зупинено на 2007 рік дію статті 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни". А отже, з 09.07.2007року дію ст.6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" було відновлено в повному
обсязі. Відповідно до пункту 5
резолютивної частини вказаного
рішення Конституційного суду, воно має
преюдиціальне значення для судів
загальної юрисдикції при розгляді ними
позовів у зв'язку з правовідносинами,
які виникли внаслідок дії положень
статей зазначених законів, що визнані
неконституційними. Отже з 09.07.2007 р. по
31.12.2007 року позивачка має право на
підвищення розміру пенсії відповідно
до ст.6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни».

Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України
"Про прожитковий мінімум" від 15 липня 1999
року № 966-14 для встановлення розмірів
мінімальної заробітної плати та
мінімальної пенсії за віком
застосовується прожитковий мінімум.

Тобто, з вищезазначеного випливає, що
прожитковий мінімум є базою для
розрахунку мінімальної заробітної
плати, мінімальної пенсії за віком,
інших соціальних виплат виходячи з
вимог Конституції України та законів
України, та ґрунтується, зокрема, на ч.3
ст. 46 Конституції, у відповідності до
якої пенсії, інші види соціальних
виплат та допомоги не можуть бути
нижчими ніж прожитковий мінімум,
встановлений законом.

Розмір прожиткового мінімуму для осіб,
що втратили працездатність визначено
Законами України про державний бюджет
на відповідний рік.

Отже, величиною мінімальної пенсії за
віком, від якої має бути обраховано 30 %
підвищення до пенсії дітям війни, є
встановлений законом прожитковий
мінімум.

Як вбачається із розрахунків
суми позову, позивач у періоди,
зазначені в позовній заяві, не
отримував підвищення до пенсії в
розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком,
як це визначено ст. 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни»,
хоча мав на це право.

Доказів які б спростували
позовні вимоги в цій частині
відповідач суду не представив.

Згідно зі ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»
фінансове забезпечення державних
соціальних гарантій, передбачених цим
Законом, здійснюється за рахунок
коштів Державного бюджету України.

П. 3 Положення про Пенсійний фонд
України, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України № 1261 від
24.10.2007 р. (далі Постанова № 1261), до
основних завдань Пенсійного фонду
України віднесено, зокрема,
забезпечення своєчасного і в повному
обсязі фінансування та виплати пенсій,
допомоги на поховання, інших виплат,
які згідно із законодавством
здійснюються за рахунок коштів
Пенсійного фонду України та інших
джерел, визначених законодавством. У п.8
вказаної Постанови до джерел
формування коштів Пенсійного фонду
України відносяться також кошти
державного бюджету та державних
цільових фондів, що перераховуються до
Фонду у випадках, передбачених
законодавством. Відповідно до Указу
Президента України № 121/2001 від 01.03.2001
Пенсійний фонд України є центральним
органом виконавчої влади, що здійснює
керівництво та управління солідарною
системою загальнообов'язкового
державного пенсійного страхування,
провадить збір, акумуляцію та облік
страхових внесків, призначає пенсії та
готує документи для їх виплати,
забезпечує своєчасне і в повному
обсязі фінансування та виплату пенсій,
допомоги на поховання, інших
соціальних виплат, які згідно із
законодавством здійснюються за
рахунок коштів Пенсійного фонду
України.

А відтак, беручи до уваги те, що згідно
із Законом України «Про соціальний
захист дітей війни» дітям війни
виплачується підвищення саме до пенсії
або щомісячного довічного грошового
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, суд, керуючись положеннями
Указу Президента України № 121/2001 від
01.03.2001 р. та зазначеної вище Постанови
№1261, приходить до висновку, що саме
органами Пенсійного фонду України
позивачу мало виплачуватись
підвищення пенсії відповідно до ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни».

Суд вважає необхідним визначити,
що реалізація особою права, що
пов'язане з отриманням бюджетних
коштів, яке базується на спеціальних та
чинних на час виникнення спірних
правовідносин нормативно-правових
актів національного законодавства, не
може бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань, тобто посилання
суб'єктами владних повноважень на
відсутність коштів, як на причину
невиконання своїх зобов'язань, не
приймається до уваги. Так, у справах
«Кечко проти України» та «Бурдов проти
Росії» Європейський Суд з прав людини
констатував, що не приймає аргумент
Уряду щодо бюджетних асигнувань,
оскільки органи державної влади не
можуть посилатись на відсутність
коштів як на причину невиконання своїх
зобов'язань.

Керуючись принципом
верховенства права, суд з урахуванням
судової практики Європейського Суду з
прав людини, зазначає, що
правовідносини, які виникають в
процесі реалізації права на отримання
надбавки до пенсії будуються на
принципі юридичної визначеності.
Держава не може посилатися на власне
порушення зобов'язань для запобігання
відповідальності. При цьому, якщо
держава чи орган публічної влади
схвалили певну концепцію, в даному
випадку це надання дітям війни
підвищення до пенсії, то державний
орган зобов»язаний виконувати це.
Інакше він вважатиметься таким, що діє
протиправно, якщо вони відступлять від
такої політики чи поведінки.

Таким чином, суд вважає, що дії
відповідача щодо не виплати позивачу
підвищення до пенсії на 30 %
мінімальної пенсії за віком, яка
визначається в розмірі прожиткового
мінімуму для осіб, що втратили
працездатність, як дитині війни за
періоди з 09.07.2007 по 31.12.2007 р. є
протиправними.

Разом з тим відповідно до ч.2 ст.99 КАС
України, яка діяла станом на 31.12.2008 року
передбачено річний строк для звернення
до адміністративного суду за захистом
порушених прав та інтересів особи.

Позивач звернулася до суду 31.12.2008 року
про визнання дій відповідача
неправомірними за період з 01.01.2006 року
по 31.12.2007 р.р., тобто з порушення
згаданого річного строку.

Проте згідно ч.1 ст.100 КАС України (яка
діяла в редакції до 07.07.2010 року)
пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою
для відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Відповідач не наполягає на
застосуванні строку давності по даному
позову. Тому суд не знаходить підстав у
застосуванні строку давності яка є
підставою для відмови в позові.

Враховуючи вищенаведене, суд прийшов
до висновку, що відповідач не довів
правомірність його дій, яка полягає у
ненарахуванні і виплаті позивачу
підвищення до пенсії за період з 09.07.2007
р. по 31.12.2007р.. В зв'язку з чим позовні
вимоги в цій частині є такими, що
підлягають задоволенню в частині
дорахування позивачу надбавки до
пенсії з врахуванням раніше проведених
виплат.

В задоволенні позовних вимог позивача
щодо стягнення невиплаченого
підвищення до пенсії за період з 01.01.2006
по 31.12.2006 року, 01.01.2007 року по 08.07.2007 року
слід відмовити, так як: у період з 01
січня по 31 грудня 2006 року дію статті 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» було зупинено пунктом 17
статті 77 Закону України «Про Державний
бюджет України на 2006 рік » від 20.12.2005
року №3235-ІУ, у період з 01.01.2007 року по
08.07.2017 року дію статті 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни»
було зупинено пунктом 12 ст.71 Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2007 рік » від 19.12.2006 року та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України» від 28.12.2007 року діяла в
новій редакції, згідно з якою дітям
війни (крім тих, на яких поширюється дія
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту») до пенсії або щомісячного
довічного грошового утримання чи
державної соціальної допомоги, що
виплачується замість пенсії,
виплачується підвищення у розмірі
надбавки, встановленої для учасників
війни. У період з 01.01.2006 року по 31.12.2006
року з 01.01.2007 року по 08.07.2007 року
положення Закону України про Державний
бюджет України на 2006-2007 роки, що
зупиняли дію статті 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни» та
викладали її в новій редакції,
неконституційними не визнавались, а
тому підстав для їх незастосування не
було.

Керуючись ст..ст.160-163 КАС України суд

П О С Т А Н О В И В :

Позов ОСОБА_1 задовільнити частково.

Зобов"язати Управління
Пенсійного фонду України в
Радивилівському районі нарахувати і
виплатити ОСОБА_1 ідентифікаційний
номер НОМЕР_1 щомісячну надбавку до
пенсії як дитині війни в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком за період з
09 липня по 31 грудня 2007 р. включно з
врахуванням раніше проведених виплат.

В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Стягнути з Державного бюджету на
користь ОСОБА_1 сплачені судові
витрати по справі в сумі 7 грн. 11 коп..

Постанова може бути оскаржена до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Радивилівський районний суд шляхом
подання апеляційної скарги протягом 10
днів з дня отримання копії даної
постанови.

Суддя
Л.І.Прачук