Справа № 2-а-5237/10
Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2014-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" лютого 2014 р. м. Київ
К/9991/7998/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі суддів:

Чалого С. Я.

Гончар Л.Я.

Конюшка К.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову
Ялтинського міського суду Автономної
Республіки Крим від 09 липня 2010 року та
постанову Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 18 січня 2011 року у справі за позовом
ОСОБА_4 до Ялтинської міської ради про
визнання незаконним рішення та
зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и л а :

Постановою Ялтинського міського
суду АР Крим від 09 липня 2010 року позов
ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано
протиправним та скасовано рішення
Ялтинської міської Ради 28 сесії 5
скликання № 457 від 25 листопада 2009 року
«Про надання дозволу ОСОБА_5, ОСОБА_4,
ОСОБА_6 на розробку технічної
документації, в частині оформлення
правовстановлюючих документів на
земельну ділянку орієнтованою площею 0,
0651 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд
(присадибна ділянка) за адресою:
АДРЕСА_1». В іншій частини позову
відмовлено.

Постановою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 18 січня 2011 року рішення суду першої
інстанції скасовано, в позові
відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням апеляційного суду, позивач
звернувся з касаційною скаргою, у якій
просить його скасувати, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права, а постанову суду
першої інстанції змінити та
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги,
проаналізувавши правильність
застосування судом першої та
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Як встановлено судами та
підтверджується наявними у справі
матеріалами, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 є
співвласниками будинку АДРЕСА_1.

Відповідно до договору міни від 15
серпня 1991 року ОСОБА_4 є власником 2/10
часток житлового будинку АДРЕСА_1.

ОСОБА_5 на підставі договору
купівлі-продажу від 13 грудня 1971 року є
власником 3/10 часток зазначеного
домоволодіння.

Згідно із договором довічного
утримання від 13 жовтня 2000 року ОСОБА_6 є
власником 1/2 частки будинку АДРЕСА_1.

ОСОБА_6 та ОСОБА_5 звернулись до
відповідача з заявою від 06 травня 2009
року про передачу у спільну сумісну
власність земельної ділянки площею 651
кв. м для будівництва та обслуговування
житлового існуючого будинку за
адресою: АДРЕСА_1.

ОСОБА_4 звернулась до Ялтинської
міської ради з заявою від 04 жовтня 2010
року з проханням прийняти рішення про
відвід земельної ділянки площею 300 кв. м
у спільну сумісну власність ОСОБА_4,
ОСОБА_6 та ОСОБА_5 та в приватну
власність ОСОБА_4 земельної ділянки
площею (208 + 71 = 279) кв. м. із прибудинкової
території 666 кв. м.

Рішенням Ялтинської міської ради 28
сесії 5-го скликання № 457 від 25
листопада 2009 року наданий дозвіл
ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6 на розробку
технічної документації, в частині
оформлення правовстановлюючих
документів на земельну ділянку
орієнтовною площею 0,0651 га для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд (присадибна ділянка)
за адресою: АДРЕСА_1.

Приймаючи рішення про часткове
задоволення позову, суд першої
інстанції виходив з того, що власниками
приміщень домоволодіння АДРЕСА_1 не
було створено об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку, тому вони
не можуть отримати земельну ділянку у
спільну сумісну власність.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи в позові
апеляційний суд вказав на те, що
рішення Ялтинської міської Ради 28
сесії 5 скликання № 457 від 25 листопада
2009 року прийнято відповідачем в межах
повноважень, в порядку та спосіб,
передбачений чинним законодавством,
тому правові підстави для його
скасування відсутні.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду апеляційної інстанції з
огляду на його правомірність та
обґрунтованість та вбачає за доцільне
зазначити про таке.

Як вбачається з матеріалів справи,
06.05.09р. ОСОБА_6 та ОСОБА_5 звернулися до
відповідача з заявами про передачу у
сумісну власність земельної ділянки
площею 651 кв.м. для будівництва та
обслуговування житлового будинку за
адресою: АДРЕСА_1,. В свою чергу ОСОБА_4
звернулася до Ялтинської міської ради
з заявою про передачу земельної
ділянки площею 300 кв. м у спільну
сумісну власність ОСОБА_4, ОСОБА_6 та
ОСОБА_5 та в приватну власність ОСОБА_4
земельної ділянки площею 279 кв. м. із
прибудинкової території 666 кв. м.

Як вірно встановлено апеляційним
судом, вказані заяви ОСОБА_4, ОСОБА_6 та
ОСОБА_5 до Ялтинської міської ради є
заявами про передачу у власність
земельної ділянки.

Ялтинська міська рада у межах її
повноважень за результатами розгляду
заяв ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на
розробку технічної документації в
частині оформлення правовстановлюючих
документів на земельну ділянку площею
0,0651 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
прийняла рішення про надання дозволу
на розробку вищевказаної документації.

При цьому, посилання позивача на ту
обставину, що земельна ділянка площею
0,0208 га не є прибудинковою територією,
оскільки самовільно зайнята нею, тому
повинна бути надані у власність лише
їй, не приймається судом до уваги,
оскільки спростовується ухвалою
колегії суддів у цивільних справах
Апеляційного суду АР Крим від 01
листопада 2006 року, відповідно до якого
вказану ділянка площею 0,208 га входить
до складу домоволодіння АДРЕСА_1.

Відповідно до п.34 статті 26 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні», виключною компетенцією
міських Рад є вирішення відповідно до
закону питання регулювання земельних
відносин.

При цьому, слід зазначити, що судові
органи покликані захищати права та
законні інтереси позивачів, однак
позбавлені компетенції виконувати
функції суб'єктів владних повноважень
та не вправі перебирати на себе вказані
повноваження.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно з частиною третьою статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі - КАС), у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь -якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Отже, апеляційним судом вірно
встановлено, що відповідач діяв на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що визначений чинним
законодавством України.

З урахуванням вищенаведеного, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційним
судом вірно встановлені обставини
справи, судові рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права і підстав для
його скасування не вбачається. Доводи
касаційної скарги висновків
апеляційного суду не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 18 січня 2011
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі і
може бути переглянута з підстав, у
строк та у порядку, визначених ст.ст.
235-244-2 КАС України.

Судді: