Справа № 802/40/14-а
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2014-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

10 лютого 2014 р.
Справа № 802/40/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

Головуючого судді:
Дончика Віталія Володимировича,

за участю:

секретаря судового засідання:
Медвідь Ірини Олегівни,

представника позивача:
Костенко О.А.,

представника відповідача:
Лабунець Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "ТД Автоцентр
Поділля" (далі - ТОВ «ТД Автоцентр
Поділля») до Вінницької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Вінницькій області (далі - Вінницька
ОДПІ) про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення

в с т а н о в и в :

В січні 2014 року ТОВ "ТД Автоцентр
Поділля" звернулось в суд з
адміністративним позовом до
Вінницької ОДПІ про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення.

Зазначали, що Вінницькою ОДПІ
проведена планова виїзна перевірка ТОВ
"ТД Автоцентр Поділля" з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.07.2010 року по 31.12.2012 року, за
результатами якої 25.11.2013 року складено
акт №1051/22/36309878. 12.12.2013 року податковим
органом прийнято податкове
повідомлення-рішення форми "Р" №,
яким товариству збільшено суму
грошового зобов'язання по податку на
прибуток на суму 250860,00 грн. - основного
платежу та застосовано штрафні санкції
в розмірі 10128,00 грн.

На обґрунтування позову заявник
вказує, що висновки відповідача про
відсутність у товариства відповідних
первинних документів, які
підтверджують правомірність
віднесення до складу витрат до
собівартості придбаних та
реалізованих товарів, вартість
придбаних та в подальшому реалізованих
автомобілів є безпідставними. З таким
твердженням податкового органу
позивач погодитись не може, оскільки
розрахунки, платіжні та інші первинні
документи, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку були наявними у
товариства на час перевірки. Крім того,
товариством разом із запереченнями на
акт перевірки були долучені завірені
копії документів, що визначені в акті
перевірки, як відсутні. Однак такі
документи податковим органом не
прийнятті до уваги, а висновки
перевірки залишенні без змін.

Враховуючи зазначене, позивач вважає
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення незаконним,
прийнятим з порушенням норм діючого
законодавства України, та такими що
підлягає скасуванню.

В судовому засіданні представник
позивача, з підстав викладених в
позовній заяві та наданих додаткових
поясненнях, позов підтримала та
просила його задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечувала проти
заявлених позовних вимог та просила
відмовити у їх задоволенні.

Суд, вислухавши пояснення
представників позивача та відповідача,
дослідивши матеріали справи, приходить
до висновку, що адміністративний позов
підлягає частковому задоволенню, з
наступних підстав.

Судом з'ясовано, що 12.12.2013 року
Вінницькою ОДПІ прийнято податкове
повідомлення-рішення № про
збільшення товариству грошового
зобов'язання з податку на прибуток в
сумі 250860,00 грн. та застосування
штрафних санкцій в сумі 10128,00 грн.
Оскаржуване податкове
повідомлення-рішення винесене за
результатами проведення відповідачем
планової виїзної перевірки ТОВ "ТД
Автоцентр Поділля" з питань дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.07.2010 року по
31.12.12 року, результати якої оформлено
актом перевірки №1051/22/36309878 від 25.11.2013
року (а.с.8-25).

У відповідності до зазначеного акту
перевірки встановлено порушення ТОВ
"ТД Автоцентр Поділля", зокрема:

1. п.п.135.5.4 п.135.5 ст.135, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139
Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено податок на
прибуток всього в сумі 250860,00 грн., в т.ч.:

- по декларації за 2-3 кв. 2011 року в сумі
210347,00 грн.;

- по декларації за 2-4 кв. 2011 року в сумі
210347,00 грн.;

- по декларації за 3 квартал 2012 року в
сумі 40513.00 грн.;

- по декларації за 2012 рік в сумі 40513,00
грн.;

Визначаючись щодо позовних вимог в
частині порушення товариством п.п.135.5.4
ст.135.5 ст.135, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139
Податкового кодексу України, на
підставі чого податковим органом
винесено оскаржуване податкове
повідомлення-рішення, суд виходив з
наступного.

В ході проведення перевірки повноти
визначення товариством доходу, що
враховується при визначенні об'єкта
оподаткування за період з 01.04.2011 року по
31.12.2012 року, встановлено його заниження
на суму 192918,32 грн. по декларації за 3
квартали 212 року. В порушення п.п.135.5.4
п.135.5 ст.135 Податкового кодексу України
товариством не віднесено до складу
інших доходів суму непогашеного
векселя, виданого ТОВ «Легенда-Авто».
Так, на суму кредиторської
заборгованості було оформлено простий
вексель серії АА №2342037 з терміном
погашення « 08.08.2012 року». Перевіркою
встановлено, що станом на 31.12.2012 року
даний вексель обліковується у ТОВ «ТД
Автоцентр Поділля» по Кт 621 рах.
«Короткострокові векселі видані в
національній валюті», тобто до
погашення в визначений термін даний
вексель не пред'явлено. В зв'язку з цим,
дана заборгованість вважається не
стягнутою та підпадає під визначення
безповоротної фінансової допомоги
згідно п.п.14.1.257 Податкового кодексу
України.

В судовому засіданні представник
позивача з вказаним порушенням
погодилась.

Крім того, актом перевірки встановлено,
що на порушення п.п 139.1.9 п. 139.1 ст. 139
Податкового кодексу України ТОВ «ТД
Автоцентр Поділля» в періоді, що
перевіряється віднесено до складу
витрат операційної діяльності, а саме
до собівартості придбаних та
реалізованих товарів, вартість
придбаних та в подальшому реалізованих
автомобілів (придбавались у ТОВ «Хонда
України»), придбання яких не
підтверджене відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

У зв'язку з чим, при перевірці
відповідності аналітичних даних по
рахунку 902 «Собівартість реалізованих
товарів» наявності первинних
документів на придбання таких товарів
встановлено, що платником у 3 кварталі
2011 року списувалася на собівартість
реалізації вартість реалізованих
автотранспортних засобів без
наявності підтверджуючих документів, а
саме накладних на придбання
автотранспортних засобів, які на
момент перевірки були відсутні на
товаристві.

На підставі встановлених обставин,
перевіряючими зроблено висновок, що
ТОВ «ТД Автоцентр Поділля» не мало
підстав відносити зазначені витрати до
складу витрат, що враховуються при
визначенні об'єкта оподаткування.
Таким чином, перевіркою повноти
визначення витрат, що враховуються при
визначенні об'єкта оподаткування за
період з 01.04.2011 року по 31.12.2012 року
встановлено їх завищення всього у сумі
914549,92 грн., по декларації за 2-3 кв. 2011
року.

Підтверджуючи право на віднесення сум
до витрат, позивач надає наступні
документи:

1. Видаткові накладні: №А059-00019 від 03.09.2011
року (а.с.41), №А059-00012, №А059-00013 та №А059-00014
від 30.06.2011 року (а.с.46,48,50);

2. Акти прийняття-передачі транспортних
засобів та їх складових частин:
№А059-00019/1 та №А059-00019/2 від 03.09.2011 року
(а.с.42,43-44), №059-00014/1, №А059-00012/1 та №А059-00013/1
від 30.06.2011 року (а.с.47,49,51-52);

3. Товарно-транспортні накладні типової
форми №1-ТН: №2678 від 29.06.2011 року (а.с.53) та
№3014 від 02.09.2011 року (а.с.45).

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність" від 16 липня 1999 року №996-XIV
(далі - Закон №996-XIV) підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону №996-XIV, п. 2.4.
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24 травня 1995 року №88 (далі -
Положення №88) первинні та зведені
облікові документи можуть бути
складені на паперових або машинних
носіях і повинні мати такі обов'язкові
реквізити:

назву документа (форми);

дату і місце складання;

назву підприємства, від імені якого
складено документ;

зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;

посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення;

особистий підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

В ході розгляду справи в суді
встановлено, що усі вище перераховані
накладні, які були оформлені в
результаті здійснення господарських
операцій в перевіряємий податковим
органом період між TOB «Хонда Україна»
та ТОВ «ТД Автоцентр Поділля»,
відповідно до ст. 9 Закону №996 XIV та п. 2.4.
Положення №88, є первинним документами,
оформленими належними чином.

Крім того, суд зауважує, що позивачем
вище вказані видаткові накладні були
надані податковому органу, разом із
письмовими запереченнями на акт
перевірки від 25.11.2013 року, в
спростування висновків перевіряючих,
викладених в даному акті перевірки, як
доказ правомірності віднесення сум
вартості реалізованих
автотранспортних засобів до валових
витрат. Письмові заперечення
відповідачем зареєстровані 02.12.2013 року
(а.с.36).

Однак, як встановлено судом, 09.12.2013 року
податковий орган розглянувши
заперечення позивача на акт перевірки
та надані додаткові документи,
зазначив на обставину порушення
товариством податкового
законодавства, як окрім відсутності
під час перевірки видаткових
накладних, і на те, що ході перевірки
також з'ясовано, що операції із
придбання мали не реальний товарний
характер, у зв'язку з відсутністю у
товариства і перевізних документів
(товарно-транспортних накладних)
(а.с.39-40).

Разом з тим, суд наголошує, що статтею 44
Податкового кодексу України
передбачені вимоги до підтвердження
даних, визначених у податковій
звітності.

Відповідно до п. 44.1. ст. 44 Податкового
кодексу України, для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Пунктом 44.6. ст.44 Податкового кодексу
України визначено, що у разі якщо до
закінчення перевірки або у терміни,
визначені в абзаці другому пункту 44.7
цієї статті платник податків не надає
посадовим особам контролюючого органу,
які проводять перевірку, документи
(незалежно від причин такого ненадання,
крім випадків виїмки документів або
іншого вилучення правоохоронними
органами), що підтверджують показники,
відображені таким платником податків у
податковій звітності, вважається, що
такі документи були відсутні у такого
платника податків на час складення
такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення
перевірки та до прийняття рішення
контролюючим органом за результатами
такої перевірки надає документи, що
підтверджують показники, відображені
таким платником податків у податковій
звітності, не надані під час перевірки
(у випадках, передбачених абзацами
другим і четвертим пункту 44.7 цієї
статті), такі документи повинні бути
враховані контролюючим органом під час
розгляду ним питання про прийняття
рішення.

Відповідно до абзацу другого пункту 44.7
ст.44 Податкового кодексу України
протягом п'яти робочих днів з дня
отримання акта перевірки платник
податків має право надати до
контролюючого органу, що призначив
перевірку, документи, які
підтверджують показники, відображені
таким платником податків у податковій
звітності.

Так, в ході розгляду справи
встановлено, що відповідачем, всупереч
вище наведеним вимогам ст.44
Податкового кодексу України, не
проведено перевірки додатково наданих
до письмових заперечень ТОВ «ТД
Автоцентр Поділля» матеріалів, що які
не були враховані під час проведення
перевірки, відсутність яких обумовило
прийняття висновків про порушення
позивачем податкового законодавства.
Тобто, податковим органом, всупереч
передбачених податковим
законодавством норм, під час розгляду
заперечень на акт перевірки від 25.11.2013
року, безпідставно не враховано вище
вказані документи та передбачено
здійснено висновок про безтоварність
господарської операції.

Згідно з п. 138.2 ст. 138 Податкового
кодексу України, витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку (п.п.139.1.9
п. 139.1 ст. 139 ПК України).

Таким чином, факт придбання товару
(автомобілів) ТОВ «ТД Автоцентр
Поділля» в результаті здійснення
господарських операцій з ТОВ «Хонда
Україна» підтверджується вище
переліченими видатковими накладними,
акти приймання-передачі та
товарно-транспортними накладними.

Вказані обставини, свідчать про те, що
господарська операція щодо купівлі
автомобілів між TOB «ТД Автоцентр
Поділля» та його контрагентом ТОВ
«Хонда Україна», була спрямована на
реальне настання правових наслідків.

В даному випадку, TOB «ТД Автоцентр
Поділля» віднесло витрати на суму 210347,00
грн., за 2-4 квартали 2011 року, внаслідок
здійснення господарських операцій з
ТОВ «Хонда Україна» на підставі
відповідних накладних, які були видані
останніми позивачу, а також первинних
документів (актів приймання-передачі
та товарно-транспортних накладних), що
засвідчують факт здійснення
господарських операцій.

Наведене дає можливість дійти до
висновку, що висновки відповідача про
безпідставність внесення до складу
витрат, в зв'язку із відсутністю
первинних документів (накладних), в
тому числі ТТН є помилковим.

З урахуванням чого, порушення, що стали
підставою для збільшення позивачу
податкового зобов'язання по податку на
прибуток в частині суми 210347,00 грн.
відсутні та спростовуються первинними
документами, які надано позивачем та
досліджені в ході судового розгляду
справи.

Одночасно, судом при розгляді даної
справи, задля її всебічного та
об'єктивного розгляду і вирішення, в
податкового органу витребувано
розрахунок визначених (донарахованих)
ТОВ «ТД Автоцентр Поділля» грошових
зобов'язань по податку на прибуток, за
період який перевірявся, та які знайшли
своє відображення в оскаржуваному
позивачем податковому
повідомленні-рішенні (а.с.75).

Зазначені розрахунки дозволяють у
відповідних випадках належним чином
оцінити правомірність спірних рішень
контролюючого органу і прийняти
обґрунтоване судове рішення, зокрема, у
разі часткової протиправності
правових актів контролюючого органу.

Беручи до уваги вищезазначені норми
чинного законодавства, а також наданий
розрахунок донарахованих ТОВ «ТД
Автоцентр Поділля» сум грошових
зобов'язань та застосованих штрафних
санкцій, суд приходить до висновку про
можливість відокремити підтверджені
та, відповідно, не підтвердженні в ході
судового розгляду справи суми
донарахованих ТОВ «ТД Автоцентр
Поділля» податкових зобов'язань та
застосованих штрафних санкцій з
податку на прибуток за відповідні
періоди.

Суд зауважує, що в ході розгляду справи
відповідачем не було надано суду
належних доказів, які б свідчили про
наявність виявлених та зафіксованих у
відповідному акті перевірки порушень
чинного законодавства України з боку
позивача, за наслідком виявлення яких
ТОВ «ТД Автоцентр Поділля» збільшено
суми грошового зобов'язання з податку
на прибуток в розмірі 210347,00 грн.

Частина 1 статті 71 цього Кодексу
встановлює, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 71 КАС України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

В адміністративному судочинстві
презумпція винуватості покладає на
суб'єкта владних повноважень обов'язок
аргументовано, посилаючись на докази,
довести правомірність свого рішення,
дії чи бездіяльності та спростувати
твердження позивача про порушення його
прав, свобод чи інтересів. Такий
обов'язок відсутній, якщо відповідач
визнає позов.

Суб'єкт владних повноважень повинен
спростувати презумпцію своєї
винуватості, адже вона дає можливість
вважати встановленою неправомірність
його рішень, дій чи бездіяльності.
Позивач не зобов'язаний доводити ці
обставини.

Презумпція винуватості суб'єкта
владних повноважень - відповідача
означає припущення, що повідомлені
позивачем обставини у справі про
рішення, дії, бездіяльність
відповідача і про порушення права,
свободи чи інтересу відповідають
дійсності, доки відповідач їх не
спростує на основі доказів. Однак
презумпція винуватості позбавляє суд
необхідності перевіряти повідомлені
позивачем обставини, якщо вони не
викликають обґрунтованого сумніву.

Відповідач не довів суду належними та
допустимими доказами факту
відсутності первинних документів, на
які посилається позивач, також їх
недостовірності.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає,
що позовні вимоги є частково
обґрунтованими з огляду на
поверховість проведеної перевірки, без
врахування та оцінки всіх первинних
документів та не дослідження всіх
істотних для справи обставин, а саме:
щодо безпідставності та
протиправності донарахування позивачу
податкових зобов'язань з податку на
прибуток в сумі 210347,00 грн., в цій частині
вимоги узгоджуються з фактичними
обставинами, встановленими у справі,
підтверджуються належними,
достовірними та допустимими доказами,
дослідженими у судовому засіданні за
участю присутніх учасників процесу, а
тому підлягають задоволенню.

Решта позовних вимог є
необґрунтованими, в зв'язку з чим
задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.3 ст. 94 КАС України, якщо
адміністративний позов задоволено
частково, судові витрати, здійснені
позивачем, присуджуються йому
відповідно до задоволених вимог. У
відповідності до ч.3 статті 4 Закону
України «Про судовий збір» під час
подання адміністративного позову
майнового характеру сплачується 10
відсотків розміру ставки судового
збору. Решта суми судового збору
стягується з позивача або відповідача
пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимоги.

З урахуванням положень вище вказаного
Закону, на користь Державного бюджету
підлягають стягненню з позивача 487,80
грн. судового збору.

Керуючись статтями 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162,
163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

п о с т а н о в и в :

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Вінницької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області № від 12.12.2013 року в
частині визначення грошового
зобов'язання за основним платежем з
податку на прибуток в сумі 210347,00 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "ТД Автоцентр
Поділля" (вул.Немирівське шосе, 94-А, м.
Вінниця, 36309878) в дохід Державного
бюджету (отримувач: УДКСУ у м. Вінниці,
код платежу: 22030001, код ЄДРПОУ
отримувача: 38054707, банк отримувача: ГУ
ДКСУ у Вінницькій області, МФО 802015,
рахунок отримувача: 4002, код
класифікації доходів бюджету: 22030001)
судовий збір в розмірі 487 (чотириста
вісімдесят сім) 80 (вісімдесят) гривень.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили в порядку,
визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України,
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя:
Дончик Віталій
Володимирович