Справа № 826/10250/13-а
Суддя: Васильченко Н.В.
Дата ухвалення: 2014-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" лютого 2014 р. м.
Київ К/800/49819/13

Колегія суддів

Вищого адміністративного суду України
в складі:

суддів: Васильченко Н.В., Калашнікової
О.В., Леонтович К.Г.,

розглянувши у порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на
ухвалу Окружного адміністративного
суду м. Києва від 03 липня 2013р. та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 10 вересня
2013 року у справі № 826/10250/13-а за позовом
ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб про стягнення коштів -

в с т а н о в и л а :

У червні 2013 року ОСОБА_1 звернувся з
позовом до Фонду гарантування вкладів
фізичних, в якому просить стягнути з
Фонду гарантування вкладів фізичних
осіб на його користь кошти в розмірі 48
125,84 грн. за його вкладами в ВАТ
«Європейський банк розвитку та
заощаджень».

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 03 липня 2013 року,
залишеною без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 10 вересня 2013 року, відмовлено у
відкритті провадження в
адміністративній справі.

Відмовляючи у відкритті провадження у
справі, суд першої інстанції, з
висновком якого погодився суд
апеляційної інстанції, виходив з того,
що позивачем вимог про визнання
протиправними рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень не заявлено, а заявлено
вимоги про стягнення коштів, що є
спором про право, який вирішується в
порядку цивільного судочинства, у
зв'язку з чим, відповідно до ч. 2 ст. 21
Кодексу адміністративного судочинства
України справа не підлягає розгляду в
порядку адміністративного
судочинства.

Не погоджуючись з зазначеними
рішеннями судів, позивач звернувся з
касаційною скаргою, у якій просить
скасувати ухвалу апеляційного суду та
суду першої інстанції з мотивів
невірного застосуванням судами норм
процесуального права та прийняти нове
рішення, яким задовольнити позов.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України,
дослідивши матеріали справи та доводи
касаційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 4 КАС України юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
всі публічно-правові спори, крім тих,
для яких законом установлено інший
порядок судового вирішення.

У п. 1 ч. 1 ст. 3 цього Кодексу справу
адміністративної юрисдикції визначено
як переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, у тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України
суб'єктом владних повноважень є орган
державної влади, орган місцевого
самоврядування, їхня посадова чи
службова особа, інший суб'єкт при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Отже, необхідною та єдиною ознакою
суб'єкта владних повноважень є
здійснення цим суб'єктом владних
управлінських функцій, при цьому
функції повинні здійснюватись
суб'єктом саме у тих правовідносинах, у
яких виник спір.

Законом України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб»
встановлюються правові, фінансові та
організаційні засади функціонування
системи гарантування вкладів фізичних
осіб, повноваження Фонду гарантування
вкладів фізичних осіб, порядок виплати
Фондом відшкодування за вкладами, а
також регулюються відносини між
Фондом, банками, Національним банком
України, визначаються повноваження та
функції Фонду щодо виведення
неплатоспроможних банків з ринку і
ліквідації банків.

Статтею 3 вказаного Закону визначено,
що Фонд є установою, що виконує
спеціальні функції у сфері
гарантування вкладів фізичних осіб та
виведення неплатоспроможних банків з
ринку. Фонд є юридичною особою
публічного права, має відокремлене
майно, яке є об'єктом права державної
власності і перебуває у його
господарському віданні.

Органи державної влади та Національний
банк України не мають права втручатися
в діяльність Фонду щодо реалізації
законодавчо закріплених за ним функцій
і повноважень (ч. 7 ст. 3 Закону «Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб»).

Положенням про порядок відшкодування
Фондом гарантування вкладів фізичних
осіб коштів за вкладами, затвердженого
Рішення виконавчої дирекції Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб
09.08.2012 за № 14 визначено порядок
відшкодування Фондом гарантування
вкладів фізичних осіб коштів за
вкладами фізичних осіб, а також порядок
здійснення виплат коштів за вкладами
протягом дії тимчасової адміністрації
в межах суми, гарантованої Фондом, за
рахунок цільової позики Фонду.

Отже, Фонд виконує спеціальні функції
держави щодо відшкодування коштів за
вкладами фізичних осіб, наділений
виключними владними повноваженнями у
цій сфері, тому у правовідносинах, що
виникли у сфері відшкодування вкладів
фізичних осіб, є суб'єктом владних
повноважень в розумінні п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС
України.

Відповідно до ч. 2 ст. 21 Кодексу
адміністративного судочинства України
вимоги про відшкодування шкоди,
заподіяної протиправними рішеннями,
діями чи бездіяльністю суб'єкта
владних повноважень або іншим
порушенням прав, свобод та інтересів
суб'єктів публічно-правових відносин,
розглядаються адміністративним судом,
якщо вони заявлені в одному
провадженні з вимогою вирішити
публічно-правовий спір. Інакше вимоги
про відшкодування шкоди вирішуються
судами в порядку цивільного або
господарського судочинства.

Звертаючись до суду з позовом до Фонду
гарантування вкладів фізичних, ОСОБА_1
просить відшкодувати кошти за його
вкладами в ВАТ «Європейський банк
розвитку та заощаджень» у зв'язку з
відмовою відповідача добровільно
здійснити такі дії, тому спірні
правовідносини не пов'язані із
відшкодуванням шкоди (збитками,
упущеною вигодою, моральною шкодою
тощо).

Таким чином, колегія суддів доходить
висновку про помилковість твердження
судів попередніх інстанцій про
непідвідомчість даного спору
адміністративним судам, у зв'язку з чим
оскаржувані ухвали підлягають
скасуванню, а справа - направленню до
суду першої інстанції для продовження
розгляду.

Як вбачається із ст. 220 КАСУ України суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Відповідно до ст. 227 КАСУ України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи для продовження розгляду є
порушення норм матеріального чи
процесуального права, які призвели до
постановлення незаконної ухвали, яка
перешкоджає подальшому провадженню у
справі.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 220, 222, 227, 231 КАС України, колегія
суддів -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Ухвалу Окружного адміністративного
суду м. Києва від 03 липня 2013р. та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 10 вересня
2013 року у справі № 826/10250/13-а скасувати,
справу направити для продовження
розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Судді: