Справа № 2а-2370/840/11
Суддя: Ситников О.Ф.
Дата ухвалення: 2014-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" лютого 2014 р. м. Київ
К/9991/26152/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Ситникова О.Ф.(суддя-доповідач),

Весельської Т.Ф.,

Малиніна В.В.,

розглянувши в письмовому провадженні
адміністративну справу за позовом
Уманського міського центру зайнятості
до ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за касаційною скаргою
ОСОБА_4 на постанову Черкаського
окружного адміністративного суду від 22
квітня 2011 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 08 грудня 2011 року, -

ВСТАНОВИВ:

Уманський міський центр зайнятості
звернувся у суд з позовом до ОСОБА_4 , в
якому просив стягнути кошти, виплачені
останній як допомога по безробіттю та
вартість навчання згідно кошторису, а
також матеріальну допомогу в період
професійного навчання.

Постановою Черкаського окружного
адміністративного суду від 22 квітня 2011
року позов задоволено в повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 08 грудня 2011
року рішення суду першої інстанції
залишено без змін.

Відповідач, ОСОБА_4 не погодилась з
постановою Черкаського окружного
адміністративного суду від 22 квітня 2011
року та ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 08 грудня 2011 року і звернулась до
суду з касаційною скаргою, в який
просить скасувати рішення судів
попередніх інстанцій та та ухвалити
нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позову, посилаючись на
порушення норм матеріального права, що
призвело до ухвалення незаконних
судових рішень.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, суд, в межах ст. 220 КАС України,
прийшов до висновку про залишення
касаційної скарги без задоволення з
таких підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлені наступні обставини.

11.11.2002 року ОСОБА_4 звернулась із заявою
до Черкаського міського центра
зайнятості з питання допомоги в
працевлаштуванні.

11.11.2002 р. на підставі зазначеної заяви, в
якій відповідач вказувала, що не
зареєстрована як суб'єкт
підприємницької діяльності, останній
був наданий статус безробітної та
призначено виплату допомоги по
безробіттю.

У період перебування на обліку в службі
зайнятості з 11.11.2002 року по 27.08.2004 року
відповідачу було виплачено допомогу по
безробіттю на суму 5612,27 грн.,
матеріальну допомогу в період
професійного навчання в сумі 1103,60 грн.,
а також 284,76 грн. за навчання згідно
кошторису.

В ході перевірки достовірності даних
безробітних встановлено, що відповідач
з 25.02.2000р. був зареєстрований як суб'єкт
підприємницької діяльності, що
підтверджується доданими до
матеріалів справи довідкою та витягом
з Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб -підприємців. Про
даний факт відповідач центр зайнятості
не повідомив.

Згідно вказаної довідки в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб -підприємців лише 27.03.2008р.
проведено запис про державну
реєстрацію припинення підприємницької
діяльності фізичною особою
-підприємцем за її рішенням.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції з яким погодився
Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд дійшли висновку
про те, що відповідач не мала права на
отримання допомоги по безробіттю,
оскільки на момент звернення до центру
зайнятості, так і в подальшому при
отриманні допомоги по безробіттю,
матеріальної допомоги в період
професійного навчання була зайнятою
особою в розумінні пункту "б" частини 3
статті 1 Закону України "Про зайнятість
населення" та була зареєстрована
фізичною особою-підприємцем.

При цьому судом апеляційної інстанції
зазначено, що позивачем не порушений
річний строк звернення до суду,
встановлений ст. 99 КАС України, та
відмовлено ОСОБА_4 у застосуванні
наслідків пропуску строку звернення до
суду.

Проте, з урахуванням того, що Уманський
міський центр зайнятості звернувся до
суду з пропуском шестимісячного
строку, визначеного ч. 2 ст. 99 КАС
України (чинного на час звернення до
суду) то судом апеляційної інстанції
помилково не застосовані наслідки
пропуску строку звернення до суду,
передбачені ч. 1 ст. 100 КАС України
(чинного на час звернення до суду) або
не встановлені підстави для поновлення
пропущеного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України
(чинного на час звернення до суду) для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 100 КАС України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Як вбачається з матеріалів справи, факт
виявлення порушення позивачем Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття» встановлений у
березні 2010 року. Позивач звернувся до
суду з адміністративним позовом про
стягнення коштів 21 лютого 2011 року,
тобто с пропуском шестимісячного
строку звернення до суду,
встановленого ст. 99 КАС України
(чинного на час звернення до суду).

Частиною 2 статті 5 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що провадження в
адміністративних справах здійснюється
відповідно до закону, чинного на час
вчинення окремої процесуальної дії,
розгляду і вирішення справи.

Отже, невірне застосування судом
апеляційної інстанції до спірних
правовідносин приписів ч. 1 ст. 100 КАС
України ( редакції до 07.07.2010 року) є
підставою для скасування рішення суду
апеляційної інстанції з направленням
справи на новий судовий розгляд, у
зв'язку з порушенням норм
процесуального права, які унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Відповідно до положень частини 2 статті
227 Кодексу адміністративного
судочинства України підставою для
скасування судових рішень судів першої
та (або) апеляційної інстанцій і
направлення справи на новий судовий
розгляд є порушення норм
процесуального права, які унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 227, 231 КАС
України, -

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу Уманського міського
центру зайнятості до ОСОБА_4
задовольнити частково.

Ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 08 грудня 2011
року, скасувати, а справу направити на
новий розгляд до Київського
апеляційного адміністративного суду.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі та
оскарженню не підлягає.

Судді О.Ф.
Ситников

Т.Ф. Весельська

В.В. Малинін