Справа № 872/16268/13
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2014-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"21" січня 2014 р.справа № 804/8009/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Семененка Я.В.

суддів:
Бишевської Н.А. Добродняк І.Ю

за участю секретаря судового
засідання: Новошицької О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Кіровському
районі м.Дніпропетровська
Дніпропетровської області Державної
податкової служби

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 16
липня 2013 року у справі №804/8009/13-а за
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 до Державної податкової
інспекції у Кіровському районі
м.Дніпропетровська Дніпропетровської
області Державної податкової служби
про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,-

в с т а н о в и В:

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 16
липня 2013 року задоволено позов
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та
визнано протиправними і скасовані
податкові повідомлення-рішення ДПІ у
Кіровському районі м.Дніпропетровська
№ від 04.06.2013р., яким збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб на суму 284111,23грн.
(227288,98грн. за основним платежем та
56822,25грн. за штрафними санкціями), та
№ від 04.06.2013р., яким збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на суму 389838 грн.
(259892грн. за основним платежем та 129946грн.
за штрафними санкціями).

Постанова суду мотивована не
доведеністю висновків, які викладені в
акті перевірки, що став підставою для
прийняття спірних податкових
повідомлень-рішень.

Не погодившись з постановою суду,
Державна податкова інспекція у
Кіровському районі м.Дніпропетровська
Дніпропетровської області Державної
податкової служби, посилаючись на
порушення норм матеріального права,
неповне з'ясування обставин справи,
подала апеляційну скаргу, в якій
просила скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нову
постанову про відмову у задоволенні
позову. Апеляційна скарга фактично
обґрунтована висновками перевіряючих
осіб, які зроблено в Акті перевірки та
яким, на думку заявника апеляційної
скарги, судом першої інстанції не
надано належної правової оцінки.

Перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду, в
межах доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, дослідивши матеріали
справи, суд апеляційної інстанції
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що посадовими
особами ДПІ у Кіровському районі
м.Дніпропетровська проведена
документальна планова перевірка
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 за
період з 01.01.2012р. по 31.12.2012р., за
результатами якої складено акт
№932/171/НОМЕР_1 від 18.05.2013р.

В акті перевірки, зокрема, зроблено
висновки про порушення ФОП ОСОБА_1
вимог:

- ст..177, п.138.2 ст.138, пп. «г» пп.138.10.3 п.138.10
ст.138 ПК України, в результаті чого
занижено податок з доходів фізичних
осіб від здійснення підприємницької
діяльності на загальну суму 227288,98грн.

- п.198.2 ст.198 ПК України, в результаті
чого занижено податок на додану
вартість на загальну суму 259892,0грн.

Такі висновки ДПІ, з огляду на акт
перевірки, обґрунтовані наступним.

Як вбачається з п.2.2 Акту перевірки
заниження податку з доходів фізичних
осіб від підприємницької діяльності
ДПІ пов'язує з завищенням ФОП ОСОБА_1
витрат, безпосередньо пов'язаних з
одержанням доходу, а саме:

1. ФОП ОСОБА_1 надано до перевірки
первинні документи, які підтверджують
понесені витрати на придбання товару
(одяг та спідню білизну в асортименті)
на загальну суму 1289281,04грн., які
безпосередньо не пов'язані з
отриманням доходу. З цих підстав, ДПІ
зроблено висновок про те, що в
порушення ст..177 ПК України ФОП ОСОБА_1
неправомірно до складу витрат за 2012 рік
включено витрати у розмірі 1289281,04грн.

2. ФОП ОСОБА_1 надано до перевірки
первинні документи. які підтверджують
понесені витрати на послуги з
перевезення вантажів автомобільним
транспортом на загальну суму 32541,46грн.
за 2012р. До перевірки не надано договори
з підприємствами-перевізниками, а
також товарно-транспортні накладні,
які б підтверджували факт перевезення
товарно-матеріальних цінностей від
постачальника до покупця. З цих
підстав, ДПІ зроблено висновок про
порушення ФОП ОСОБА_1 вимог п.138.2 ст.138 ПК
України, а саме до складу витрат 2012 року
неправомірно включено витрати на
послуги з перевезення вантажів
автомобільним транспортом на загальну
суму 32541,46грн.

3. ФОП ОСОБА_1 надано до перевірки
первинні документи, які підтверджують
понесені витрати на послуги
мерчандайзингу на загальну суму
15171,52грн. за 2012 рік. На думку ДПІ вказані
витрати не пов'язані з реалізацією
товару, тому ФОП ОСОБА_1, в порушення пп.
«г» пп.138.10.3 п.138.10 ст.138 ПК України,
неправомірно включені ці витрати при
визначенні оподатковуваного доходу.

Заниження ФОП ОСОБА_1 податкових
зобов'язань з ПДВ, ДПІ пов'язує з
завищенням податкового кредиту на
загальну суму 259892,грн.. з причин
включення сум ПДВ по придбаним товарам,
які в подальшому в діяльності не
використовувались, включення витрат на
послуги з перевезення товарів та
послуги мерчандайзингу (стор.14-15 Акту
перевірки).

На підставі акту перевірки ДПІ
прийнято податкові
повідомлення-рішення № від
04.06.2013р., яким збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб на суму 284111,23грн.
(227288,98грн. за основним платежем та
56822,25грн. за штрафними санкціями), та
№ від 04.06.2013р., яким збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на суму 389838 грн.
(259892грн. за основним платежем та 129946грн.
за штрафними санкціями).

Правомірність та обґрунтованість
вказаних податкових
повідомлень-рішень є предметом спору,
який передано на вирішення суду.

Вирішуючи спірні правовідносини між
сторонами та задовольняючи позовні
вимоги, суд першої інстанції дійшов
висновку про те, що оскаржені рішення
відповідача прийняті не на підставі та
не у спосіб, що передбачені Податковим
кодексом України, з огляду на
необґрунтованість висновків, які
викладені в акті перевірки, що став
підставою для прийняття спірних
податкових повідомлень-рішень.

З такими висновками суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
погоджується з наступних підстав.

Статтею 177 Податкового кодексу України
від 2 грудня 2010 року №2755-УІ із змінами
та доповненнями (далі ПКУ) визначено, що
об'єктом оподаткування є чистий
оподаткований дохід, тобто різниця між
загальним оподаткованим доходом
(виручка у грошовій та не грошовій
формі і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної
особи-підприємця.

До переліку витрат фізичної
особи-підприємця, безпосередньо
пов'язаних з отриманням доходів,
належать документально підтверджені
витрати, що включаються до витрат
операційної діяльності згідно з
розділом ІІІ ПКУ.

Статтею 138 Податкового кодексу України
встановлено, що витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4,
138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту
138.10, пунктом 138.11 цієї статті, та інших
витрат.

В свою чергу витрати операційної
діяльності включають: собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та інші витрати
беруться для визначення об'єкта
оподаткування з урахуванням пунктів
138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5
статті 140, статей 142 і 143 та інших статей
цього Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку.

Нормами п.138.6. ст.138 Податкового кодексу
України встановлено, що собівартість
придбаних та реалізованих товарів
формується відповідно до ціни їх
придбання з урахуванням ввізного мита
і витрат на доставку та доведення до
стану, придатного для продажу.

Також п. 138.2 ст.138 Податкового кодексу
України встановлено, що витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Згідно із п. 198.1. ст.198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г) в
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного
фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.3 ст.198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до п. 198.6 ст.198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, вказаними нормами права
визначено підстави за яких платник
податків має право на віднесення
понесених витрат, у зв'язку з
придбавання товарів (робіт, послуг), до
складу витрат та сплачених сум ПДВ, у
вартості товарів (робіт, послуг), до
складу податкового кредиту. До таких
підстав віднесено: наявність
господарської операції, наслідком якої
є поставка товару (робіт, послуг),
понесення витрат, у зв'язку з
господарською діяльністю платника
(пов'язаність цих витрат з одержанням
доходу), документальне підтвердження
цих витрат, сплата (нарахування)
податку на додану вартість у вартості
товарів (робіт, послуг), факт сплати
податку на додану вартість має
підтверджуватися відповідними
податковими накладними.

Як вбачається з акту, який став
підставою для прийняття спірних
податкових повідомлень-рішень та не
заперечується відповідачем, ФОП ОСОБА_1
до перевірки надано документи, які
підтверджують понесені витрати на
придбання товару (1289281,04грн.), витрати на
послуги мерчандайзингу (15171,52грн.).

Отже, ДПІ не заперечує факт здійснення
вказаних господарських операцій, не
заперечує і наявність належним чином
оформлених первинних документів, що
підтверджують понесення витрат по цим
операціям.

В той же час, як зазначено вище, позиція
ДПІ полягає у тому, що вказані витрати
не пов'язані з отриманням доходу, у
зв'язку з чим не можуть прийматися до
уваги при визначенні оподатковуваного
доходу (чистого доходу).

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції щодо
необґрунтованості таких доводів з
наступних підстав.

Відповідно до п. 2.3.2.2 Розділу ІІ Порядку
оформлення результатів документальних
перевірок щодо дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби, платниками податків
- фізичними особами, який затверджено
наказом Міністерства фінансів України
№395 від 14.03.2013р. та зареєстрований в
Мін'юсті України за №607/23139 від 12.04.2013р.,
у разі встановлення перевіркою
порушень податкового законодавства за
кожним відображеним в акті фактом
порушення необхідно:

чітко викласти зміст порушення з
посиланням на конкретні пункти і
статті законодавчих актів, що порушені
платником податків, зазначити період
(місяць, квартал, рік) діяльності
платника податків та операцію, в
результаті якої здійснено це
порушення, при цьому додати до акта
письмові пояснення платника податків
або його законних представників щодо
встановлених порушень;

зазначити первинні документи, на
підставі яких вчинено записи з обліку,
та інші документи, пов'язані з
обчисленням і сплатою податків і
зборів, та докази, що підтверджують
наявність факту порушення;

у разі відсутності первинних
документів або ненадання їх чи інших
документів, що підтверджують факт
порушення, зазначити інші докази, що
достовірно підтверджують наявність
факту порушення;

у разі відмови платника податків або
його законних представників надати
копії документів посадовій (службовій)
особі органу державної податкової
служби така особа складає акт у
довільній формі, що засвідчує факт
відмови, із зазначенням прізвища,
імені, по батькові платника податків
(його законного представника) та
переліку документів, які йому
запропоновано подати, факт про
складання такого акта відображається в
акті документальної перевірки;

у разі надання платником податків або
його законними представниками
посадовим (службовим) особам органу
державної податкової служби письмових
пояснень щодо встановлених порушень
податкового законодавства та/або
причин ненадання первинних та інших
документів, що підтверджують
встановлені порушення, або їх копій
факти про надання таких пояснень
необхідно відобразити в акті.

Згідно із п. 1.4 Розділу І Порядку, Акт -
службовий документ, який підтверджує
факт проведення документальної
перевірки діяльності платника
податків і є носієм доказової
інформації про виявлені порушення
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на органи державної
податкової служби.

Отже, акт перевірки, як носій доказової
інформації, має містити у собі
відомості про виявлені порушення, які
передбачені п.2.3.2.2 Розділу ІІ Порядку.

Як вбачається з Акту перевірки, який
став підставою для прийняття спірних
податкових повідомлень-рішень в ньому
не відображено операції, в результаті
яких здійснено позивачем порушення
(включення витрат, які безпосередньо не
пов'язані з отриманням доходу), не
наведено перелік первинних документів,
на підставі яких вчинено записи в
податковому обліку, що не дозволяє
перевірити правильність врахування
позивачем витрат при визначенні
оподатковуваного доходу, не зроблено
жодних висновків та не обґрунтовано
чому операції з придбання послуг
мерчандайзингу не пов'язані з
господарською діяльністю (з отримання
доходу).

Оскільки, відповідачем не дотримано
вимог зазначено Порядку, то висновки
ДПІ про порушення позивачем вимог
ст..177, п. «г» пп.138.10.3 п.138.10 ст.138 ПК
України, колегія суддів вважає
необґрунтованими.

В той же час, встановлені обставини
справи, які не заперечуються
відповідачем свідчать про що, фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 здійснює
підприємницьку діяльність на підставі
свідоцтва по державну реєстрацію №334709
серія ВОО від 18.11.2002року.

Згідно з реєстраційними даними, видами
господарської діяльності ФОП ОСОБА_1
визначено: -КВЕД 46.16 - діяльність
посередників у торгівлі текстильними
виробами, одягом, хутром, взуттям; - КВЕД
46.42 - оптова торгівля одягом і взуттям.

Перевіркою ДПІ, за результатами якої
було складено акт, підтверджено, що в
період з 01.01.2012року по 31.12.2012року ФОП
ОСОБА_1 здійснювала саме оптову
торгівлю одягом (білизною в
асортименті), що повністю відповідає
реєстраційним даним господарської
діяльності фізичної особи-підприємця.

Позивачем - ФОП ОСОБА_1 за період 01.01.2012р.
по 31.12.2012року були отримані товарно -
матеріальні цінності з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності на загальну
суму 1279681,04грн., що підтверджується
відповідними первинними документами,
відомості про які згідно з вимогами ст.
177 Податкового кодексу України та
наказом ДПА України від 24.12.2010 р. №1025
"Про затвердження форми Книги обліку
доходів і витрат, яку ведуть фізичні
особи-підприємці, крім осіб, що обрали
спрощену систему оподаткування, і
фізичні особи, які провадять незалежну
професійну діяльність, та Порядку її
ведення" були відображені у Книзі
обліку доходів і витрат ФОП.

Вартість придбаних товарно -
матеріальних цінностей за 2012 рік,
відображених у Книзі обліку доходів і
витрат ФОП ОСОБА_1 складає 1279681,04грн.

У податковій декларації ФОП ОСОБА_1 про
майновий стан і доходи за 2012 рік
відображена вартість придбаних
товарно - матеріальних цінностей за 2012
рік у сумі 1279681,04грн.

Придбання позивачем товарів (робіт,
послуг) у контрагентів в перевіряємому
періоді було здійснено на підставі
відповідних видаткових та податкових
накладних, які є первинними
документами в розумінні статті 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні" та
відповідають її вимогам. Розрахунки з
постачальниками проводились ФОП
ОСОБА_1 в безготівковій формі. При
цьому. вказані обставини не
заперечувались відповідачем.

Матеріалами перевірки ДПІ також
повністю підтверджується придбання
товарів у контрагентів-постачальників
ФОП ОСОБА_1

Перевіркою ДПІ встановлено, що позивач
мав правові взаємовідносини з
контрагентами - постачальниками. В акті
перевірки ДПІ наведено перелік
основних контрагентів, з якими в
періоді, що перевірявся, перебував у
господарських відносинах позивач, а
саме:

ТОВ "ЛАН" (), ТОВ "Балтік
Тур" (), ТОВ "Авіс Фарм"
(), ТОВ "Альянс Маркет"
(), ТОВ "Абсолют - Бест"
()

Також в акті ДТП деталізована
заборгованість ФОП ОСОБА_1 перед
постачальниками (тобто з кожним
контрагентом) станом на 31.12.2012року,
вказано, що розрахунки з
постачальниками проводились в
безготівковій формі.

Вищезазначеними
контрагентами-постачальниками у
перевіряємому періоді були здійснені
поставки на адресу позивача саме одягу
та спідньої білизни, що
підтверджується відповідними
первинними документами.

Отримані від постачальників товари
(одяг та спідня білизна) в подальшому
були відвантажені ФОП ОСОБА_1 на адресу
покупців, що також було підтверджено
перевіркою та знайшло своє
відображення в акті ДПІ.

Так в акті ДПІ наведений перелік
основних покупців товару позивача, а
саме: ЗАТ "Ритейлінгова компанія
"Євротек"" (20163224), - ПП "Таврія Плюс" (31929492),
ТЗОВ "Торгова мережа "Барвінок" (35621418)
ТОВ "Закарпатська продовольча група"
(31326993), ПП "Таврія - В" (19202597), ПП "Таврія -1"
(32334104) додатково ДПІ була
проаналізована заборгованість
покупців перед ФОП "ОСОБА_2 станом на
31.12.2012року та вказано, що розрахунки з
покупцями проводились у безготівковій
формі.

Таким чином безпосередньо в самому
акті перевірки ДПІ підтверджує факт
придбання товарів (одягу та спідньої
білизни) позивачем у вищевказаних
постачальників та їх подальше
відвантаження на адресу покупців,
перелік яких також вказаний в акті
перевірки ДПІ. Тобто, використання
товарів у власній господарській
діяльності з метою отримання доходу.

З огляду на встановлені обставини
справи, колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції щодо
безпідставності доводів ДПІ про
неправомірність віднесення ФОП ОСОБА_1
витрат у розмірі 12892281,04грн.. які
безпосередньо не пов'язані з
одержанням доходу.

Погоджується колегія суддів і з
висновками суду першої інстанції щодо
безпідставності доводів ДПІ про
неправомірність врахування позивачем
при визначенні оподатковуваного
доходу витрат по придбанні послуг
мерчандайзингу.

Як зазначено вище, в акті перевірки
вказані доводи ДПІ жодним чином не
обґрунтовані. В той же час, встановлені
обставини справи свідчать про те, що у
перевіреному періоді позивачем
укладалися договори про надання
маркетингових послуг (т.5 а.с.8-14).
Предметом цих договорів є надання ФОП
ОСОБА_1 послуг, які направлені на
стимулювання збуту товару. При цьому,
товаром за цими договорами визначено
продукцію, яка поставлялася ФОП ОСОБА_1
в торгівельні мережі Виконавців
послуг. Отже, придбані позивачем
послуги були направлені саме на
збільшення товарообігу продукції
позивача у торгівельних мережах, у
зв'язку з чим такі послуги придбані
позивачем для використання у власній
господарській діяльності.

Таким чином, враховуючи те, що ДПІ не
заперечувалась реальність вказаних
господарських операцій, як не
заперечувалась і наявність належним
чином оформлених документів, що
підтверджують понесені витрати,
колегія суддів дійшла висновку про
безпідставність доводів ДПІ про
неправомірність врахування позивачем
при визначенні оподатковуваного
доходу витрат по придбанні послуг
мерчандайзингу.

Необґрунтованими колегія суддів
вважає і доводи ДПІ щодо порушення ФОП
ОСОБА_1 вимог п.138.2 ст.138 ПК України, в
частині віднесення до складу витрат 2012
року витрат на придбання послуг з
перевезення вантажів автомобільним
транспортом на загальну суму 32541,46грн.

Як вбачається з акту перевірки вказане
порушення ДПІ пов'язує з тим, що до
перевірки не надано договори з
підприємствами-перевізниками, а також
товарно-транспортні накладні, які б
підтверджували факт перевезення
товарно-матеріальних цінностей від
постачальника до покупця.

Такі доводи колегія суддів не може
прийняти до уваги з огляду на те, що у
разі встановлення таких порушень ДПІ,
враховуючи вимоги вищенаведеного
Порядку, була зобов'язана витребувати у
платника податків письмові пояснення з
приводу виявлених порушень; у разі
відмови надати пояснення та/або
витребуваних документів, скласти
відповідні акти. З акту перевірки не
вбачається того, що податкова служба
вимагала від позивача надати до
перевірки договори, докази
транспортування товарів, відсутні у
матеріалах справи і докази відмови
позивача надати такі документи до
перевірки. Оскільки, відповідачем не
надано доказів дотримання вимог
зазначено Порядку, в цій частині, то
доводи відповідача щодо ненадання
позивачем до перевірки доказів
транспортування товарів, судом до
уваги не приймаються.

В той же час, під час розгляду справи
позивачем надано договір про надання
транспортно-експедиторських послуг,
укладений з ТОВ «Нова Пошта» (т.5 а.с.15-17),
договір про надання послуг з
перевезення вантажів, укладеного з
ТзОВ «Торговий Дім «Міст Експрес» (т.5
а.с.18). Фактичне виконання сторонами
умов договорів підтверджується Актами
здачі-прийняття робіт (надання послуг),
вантажними деклараціями (т.5 а.с.23-287, т.6).

Оскільки, в цій частині спірних
правовідносин ДПІ пов'язує
неправомірність включення витрат на
послуги з перевезення вантажів
автомобільним транспортом лише з тим,
що до перевірки не надано належним
чином оформлених документів, які б
підтверджували понесені послуги, то з
огляду на встановлені обставини справи
та надані позивачем докази, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції щодо
необґрунтованості таких доводів ДПІ.

Таким чином, правильно встановивши
підстави для збільшення сум грошового
зобов'язання з податку з доходів
фізичних осіб від підприємницької
діяльності, надавши їм належну правову
оцінку, суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про
необґрунтованість спірного
податкового повідомлення-рішення
№ від 04.06.2013р.

Правильними є і висновки суду першої
інстанції щодо необґрунтованості
податкового повідомлення-рішення, яким
збільшено суми грошового зобов'язання
з податку на додану вартість. Як
вбачається з акту перевірки, фактично
підставою для прийняття податкового
повідомлення-рішення № від
04.06.2013р. стали висновки ДПІ, з якими
остання пов'язувала і порушення в
частині визначення податкових
зобов'язань з податку з доходів
фізичних осіб від підприємницької
діяльності, а саме з причин включення
сум ПДВ по придбаним товарам, які в
подальшому в діяльності не
використовувались, включення витрат на
послуги з перевезення товарів та
послуги мерчандайзингу. Оскільки, такі
висновки ДПІ. Як зазначено вище, є
безпідставними, то суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
необґрунтованість податкового
повідомлення-рішення № від
04.06.2013р.

Вказані висновки суду першої
інстанції, з огляду на доводи
апеляційної скарги, відповідачем не
спростовуються. В апеляційній скарзі
відповідач лише посилається на
висновки, які зроблено в акті
перевірки, натомість, вказаним
обставинам, як зазначене вище, судом
надано належну правову оцінку.

З огляду на викладене, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку про те, що
судом першої інстанції в достатньому
обсязі з'ясовано обставини справи та
ухвалено законне і обґрунтоване
рішення, у зв'язку з чим підстав для
його скасування, в межах доводів
апеляційної скарги, не існую.

На підставі викладеного, керуючись
п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, 206 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Кіровському
районі м.Дніпропетровська
Дніпропетровської області Державної
податкової служби залишити без
задоволення, а постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 16 липня 2013
року у справі №804/8009/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили
з моменту проголошення, але може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України в порядку та строки,
встановлені статтею 212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

(Повний текст ухвали
виготовлено 22.01.2014р.)

Головуючий:
Я.В. Семененко

Суддя:
Н.А. Бишевська

Суддя:
І.Ю. Добродняк