Справа № 825/322/14
Суддя: Падій В.В.
Дата ухвалення: 2014-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

11 лютого 2014 року
Чернігів Справа №
825/322/14

Чернігівський окружний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Падій В.В.,

при секретарі
Кондратенко О.В.,

представника позивача
ОСОБА_1,

представника відповідача
Гулого А.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду справу за
адміністративним позовом ОСОБА_3 до
голови Чернігівської обласної ради
Мельника Анатолія Івановича про
визнання бездіяльності протиправною,
зобов'язання вчинити певні дії та
стягнення витрат на правову допомогу,-

В С Т А Н О В И В:

21.01.2014 ОСОБА_3 звернувся до суду з
адміністративним позовом до голови
Чернігівської обласної ради Мельника
Анатолія Івановича про визнання
бездіяльності голови Чернігівської
обласної ради Мельника Анатолія
Івановича, яка полягає у неприйнятті
рішення щодо розгляду звернення ОСОБА_3
від 08.10.2013 - протиправною, зобов'язання
голови Чернігівської обласної ради
Мельника Анатолія Івановича прийняти
рішення по зверненню ОСОБА_3 від 08.10.2013
та надати на нього відповідь; стягнення
витрат на правову допомогу в розмірі 1000
грн. Свої вимоги мотивує тим, що позивач
08.10.2013 звернувся із заявою до голови
Чернігівської обласної ради Мельника
Анатолія Івановича в якій просив
розглянути дану заяву на пленарному
засіданні Чернігівської обласної ради
та звільнити його за власним бажанням з
31.12.2005, але всупереч Конституції
України та Закону України «Про
звернення громадян» рішення щодо
розгляду його заяви відповідачем до
цього часу прийнято не було, чим грубо
порушено конституційне право позивача.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав в
повному обсязі та просив їх
задовольнити, посилаючись на
обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти задоволення позовних
вимог заперечував в повному обсязі,
просив у їх задоволенні відмовити та
зазначив, що відповідно до статті 12
Закону України «Про звернення
громадян» дія цього Закону не
поширюється на порядок розгляду заяв і
скарг громадян, встановлений, зокрема,
трудовим законодавством. Порядок та
підстави звільнення працівників за
власним бажанням передбачені Кодексом
законів про працю України. Отже,
відповідач в оскаржуваних
правовідносинах діяв у межах та у
спосіб, передбачений чинним
законодавством України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд вважає, що позов не підлягає
задоволенню повністю з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 07.10.2013 ОСОБА_3
звернувся із заявою до голови
Чернігівської обласної ради Мельника
Анатолія Івановича, в якій просив
розглянути дану заяву на пленарному
засіданні Чернігівської обласної ради
та звільнити його за власним бажанням з
31.12.2005 (а.с.5,6).

08.10.2013 вказана заява була зареєстрована
Чернігівською обласною радою, що
підтверджується штампом, наявним на
копії звернення.

ОСОБА_3 відповіді від голови
Чернігівської обласної ради Мельника
А.І не отримав, а тому вважає, що
відповідачем порушено норми Закону
України «Про звернення громадян», що в
свою чергу, і стало підставою для
оскарження бездіяльності відповідача
шляхом звернення позивача до суду за
захистом охоронюваних законом прав та
інтересів.

Даючи правову оцінку обставинам
вказаної справи, суд зважає, на
наступне.

Відповідно до статті 40 Конституції
України усі мають право направляти
індивідуальні чи колективні письмові
звернення або особисто звертатися до
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування та посадових
і службових осіб цих органів, що
зобов'язані розглянути звернення і
дати обґрунтовану відповідь у
встановлений законом строк.

Спеціальним законом, який регулює
питання практичної реалізації
громадянами України наданого їм
Конституцією України права вносити в
органи державної влади, об'єднання
громадян відповідно до їх статуту
пропозиції про поліпшення їх
діяльності, викривати недоліки в
роботі, оскаржувати дії посадових осіб,
державних і громадських органів,
забезпечувати громадянам України
можливості для участі в управлінні
державними і громадськими справами,
для впливу на поліпшення роботи
органів державної влади і місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій незалежно від форм
власності, для відстоювання своїх прав
і законних інтересів та відновлення їх
у разі порушення є Закон України від
02.10.1996 №393/96-ВР «Про звернення громадян»
(далі - Закон № 393/96-ВР).

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону
№393/96-ВР громадяни України мають право
звернутися до органів державної влади,
місцевого самоврядування, об'єднань
громадян, підприємств, установ,
організацій незалежно від форм
власності, засобів масової інформації,
посадових осіб відповідно до їх
функціональних обов'язків із
зауваженнями, скаргами та
пропозиціями, що стосуються їх
статутної діяльності, заявою або
клопотанням щодо реалізації своїх
соціально-економічних, політичних та
особистих прав і законних інтересів та
скаргою про їх порушення.

Статтею 3 Закону №393/96-ВР передбачено що
під зверненнями громадян слід розуміти
викладені в письмовій або усній формі
пропозиції (зауваження), заяви
(клопотання) і скарги.

Частиною 3 статті 3 Закону №393/96-ВР
закріплюється визначення, зокрема,
заява (клопотання) - це звернення
громадян із проханням про сприяння
реалізації закріплених Конституцією
та чинним законодавством їх прав та
інтересів або повідомлення про
порушення чинного законодавства чи
недоліки в діяльності підприємств,
установ, організацій незалежно від
форм власності, народних депутатів
України, депутатів місцевих рад,
посадових осіб, а також висловлення
думки щодо поліпшення їх діяльності.
Клопотання - це письмове звернення з
проханням про визнання за особою
відповідного статусу, прав чи свобод
тощо.

Згідно частини 1 статті 7 Закону №
393/96-ВР звернення, оформлені належним
чином і подані у встановленому порядку,
підлягають обов'язковому прийняттю та
розгляду.

Відповідно до статті 15 Закону №393/96-ВР
органи державної влади, місцевого
самоврядування та їх посадові особи,
керівники та посадові особи
підприємств, установ, організацій
незалежно від форм власності, об'єднань
громадян, до повноважень яких належить
розгляд заяв (клопотань), зобов'язані
об'єктивно і вчасно розглядати їх,
перевіряти викладені в них факти,
приймати рішення відповідно до чинного
законодавства і забезпечувати їх
виконання, повідомляти громадян про
наслідки розгляду заяв (клопотань).
Відповідь за результатами розгляду
заяв (клопотань) в обов'язковому
порядку дається тим органом, який
отримав ці заяви і до компетенції якого
входить вирішення порушених у заявах
(клопотаннях) питань, за підписом
керівника або особи, яка виконує його
обов'язки. Рішення про відмову в
задоволенні вимог, викладених у заяві
(клопотанні), доводиться до відома
громадянина в письмовій формі з
посиланням на Закон і викладенням
мотивів відмови, а також із
роз'ясненням порядку оскарження
прийнятого рішення.

Частина 1 статті 20 Закону №393/96-ВР
закріплює, що звернення громадян
розглядаються і вирішуються у термін
не більше одного місяця від дня їх
надходження, а ті, які не потребують
додаткового вивчення, - невідкладно,
але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня
їх отримання. Якщо в місячний термін
вирішити порушені у зверненні питання
неможливо, керівник відповідного
органу, підприємства, установи,
організації або його заступник
встановлюють необхідний термін для
його розгляду, про що повідомляється
особі, яка подала звернення. При цьому
загальний термін вирішення питань,
порушених у зверненні, не може
перевищувати сорока п'яти днів.

Згідно із статтею 12 Закону №393/96-ВР дія
цього Закону не поширюється на порядок
розгляду заяв і скарг громадян,
встановлений кримінальним
процесуальним, цивільно-процесуальним,
трудовим законодавством,
законодавством про захист економічної
конкуренції, законами України "Про
судоустрій і статус суддів" та "Про
доступ до судових рішень", Кодексом
адміністративного судочинства
України".

Як вбачається із заяви від 08.10.2013,
ОСОБА_3 просив голову Чернігівської
обласної ради Мельника Анатолія
Івановича розглянути заяву про його
звільнення на пленарному засіданні
Чернігівської обласної ради та
звільнити його за власним бажанням з
31.12.2005 (а.с.5,6).

Зі змісту вказаної заяви вбачається, що
ОСОБА_3 працював директором
комунального підприємства
«Чернігівський регіональний центр
інформатизації».

Відповідно до пункту 15 частини 1 статті
3 Кодексу адміністративного
судочинства України публічна служба -
це діяльність на державних політичних
посадах, професійна діяльність суддів,
прокурорів, військова служба,
альтернативна (невійськова) служба,
дипломатична служба, інша державна
служба, служба в органах влади
Автономної Республіки Крим, органах
місцевого самоврядування.

Суд зауважує, що діяльність позивача на
посаді директора комунального
підприємства «Чернігівський
регіональний центр інформатизації» не
відноситься до публічної служби з
огляду на пункт 15 частини 1 статті 3
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Натомість, підстави та порядок
звільнення працівників підприємств,
закладів та установ за власним
бажанням визначені положеннями
Кодексу законів про працю України.

Отже, позивач звернувся до голови
Чернігівської обласної ради із заявою
щодо вирішення питання про його
звільнення з посади директора
комунального підприємства
«Чернігівський регіональний центр
інформатизації».

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті
15 Цивільного процесуального кодексу
України суди розглядають у порядку
цивільного судочинства справи щодо
захисту порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів,
що виникають із цивільних, житлових,
земельних, сімейних, трудових відносин.

З матеріалів справи також вбачається,
що питання звільнення ОСОБА_3
неодноразово було предметом розгляду
судів різних інстанцій.

За таких обставин, суд вважає, що
оскільки порядок та строки розгляду
заяв про звільнення працівників
встановлений Кодексом законів про
працю України, а тому виключає
можливість застосування до заяви
ОСОБА_3 від 08.10.2013 норм Закону №393/96-ВР.

Аналізуючи зібрані по справі докази,
виходячи із вимог вищевказаних
законодавчих актів, суд дійшов
висновку, що в даному випадку головою
Чернігівської обласної ради Мельник
А.І. не порушено порядок розгляду заяви
позивача, так як така заява вирішується
в порядку, встановленому положеннями
Кодексу законів про працю України, а
доводи позивача з посиланням на норми
Закону України "Про звернення громадян"
є безпідставними.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку про відсутність у відповідача
ознак протиправної бездіяльності, що в
свою чергу свідчить про відсутність
правових підстав для задоволення
адміністративного позову в частині
визнання протиправною бездіяльності
голови Чернігівської обласної ради
Мельника Анатолія Івановича, яка
полягає у неприйнятті рішення щодо
розгляду звернення ОСОБА_3 від 08.10.2013.

Адміністративний позов в частині
зобов'язання голови Чернігівської
обласної ради Мельника Анатолія
Івановича прийняти рішення по
зверненню ОСОБА_3 від 08.10.2013 також не
підлягає задоволенню, оскільки є
похідним від першої вимоги, в
задоволенні якої судом було
відмовлено.

Згідно частини 1 статті 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

Судом при вирішенні вищевказаного
адміністративного позову було взято до
уваги положення частини 3 статті 2 та
частини 2 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Відповідач, як суб'єкт владних
повноважень довів правомірність своєї
бездіяльності.

Вимога позивача щодо стягнення витрат
на правову допомогу в розмірі 1000 грн.,
також не підлягає задоволенню,
оскільки у задоволенні
адміністративного позову позивача
щодо визнання бездіяльності
протиправною та зобов'язання вчинити
певні дії відмовлено повністю.

Таким чином, виходячи з меж заявлених
позовних вимог, системного аналізу
положень чинного законодавства
України та матеріалів справи, суд
дійшов висновку, що в задоволенні
адміністративного позову ОСОБА_3 до
голови Чернігівської обласної ради
Мельника Анатолія Івановича про
визнання бездіяльності протиправною
та зобов'язання вчинити певні дії,
необхідно відмовити за
необґрунтованістю.

Керуючись статтями 122, 158 - 163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_3 - відмовити повністю.

Постанова суду може бути оскаржена до
Київського апеляційного
адміністративного суду в порядок та
строки, передбачені статтями 185, 186, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Суддя:
В.В. Падій