Справа № 815/8118/13-а
Суддя: Тарасишина О.М.
Дата ухвалення: 2014-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/8118/13-а
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2014 року 15 год. 43
хв. м. Одеса

Одеський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді
Тарасишиної О.М.,

за участю секретаря
Слободянюка К.С.,

За участю сторін:

представника Позивача
ОСОБА_1,

представника Відповідача
Клім С.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі адміністративну
справу за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 до інспекції з
питань захисту прав споживачів в
Одеській області про визнання
протиправними дії та визнання
протиправною та скасування постанови
від 12 листопада 2013 року №614, -

встановив:

До Одеського окружного
адміністративного суду надійшла
позовна заява фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 до інспекції з
питань захисту прав споживачів в
Одеській області в якій позивач просив:
визнати протиправними дії посадової
особи - начальника інспекції з питань
захисту прав споживачів в Одеській
області щодо притягнення до
адміністративної відповідальності на
накладання стягнень, передбачених ст. 23
Закону України «Про захист прав
споживачів»; скасувати постанову №842
від 12 листопада 2013 року про накладення
на ОСОБА_3 адміністративного стягнення
за порушення ч.1 ст. 155, ст.156-1 КпАП
України у вигляді штрафу і закрити
справу; скасувати постанову №614 від 12
листопада 2013 року про накладення на
ОСОБА_3 стягнення, передбаченого ст. 23
Закону України «Про захист прав
споживачів», і закрити справу.

Ухвалою суду (суддя Корой С.М.) від 12
грудня 2013 року відкрито провадження по
справі в частині позовних вимог про
визнання протиправними дії посадової
особи - начальника інспекції з питань
захисту прав споживачів в Одеській
області, щодо притягнення до
адміністративної відповідальності на
накладання стягнень передбачених ст. 23
Закону України «Про захист прав
споживачів» та визнання протиправною
та скасування постанови від 12
листопада №614 про накладення на ОСОБА_3
стягнення, передбаченого ст. 23 Закону
України «Про захист прав споживачів».

У відкритті провадження в
адміністративній справі в частині
позовних вимог про визнання
протиправною та скасування постанови
від 12 листопада 2013 року №842 про
накладення на ОСОБА_3
адміністративного стягнення за
порушення ч.1 ст. 155, ст.156-1 Кодексу
України про адміністративні
правопорушення - відмовлено.

Окрім того, позивачу відмовлено у
задоволені розгляду клопотання про
поновлення строку звернення до суду з
адміністративним позовом, оскільки
строк звернення не було пропущено.

22.01.2014 року справу передано судді
Тарасишиній О.М.

Ухвалою суду від 23.01.2014 року справу за
позовом ОСОБА_3 до інспекції з питань
захисту прав споживачів в Одеській
області про визнання протиправними дії
та визнання протиправною та скасування
постанови від 12 листопада №614 прийнято
до свого провадження.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що на момент проведення
перевірки перевіряючим було надано на
частину перевіряємої продукції
висновки державної
санітарно-епідеміологічної
експертизи, а на інший товар було
надано висновки в повному обсязі, проте
вже після проведення перевірки та
складення акту перевірки. Окрім того,
позивач вважає протиправними дії
відповідача щодо одночасного
притягнення позивача до
адміністративної відповідальності та
накладення стягнення відповідно до ст.
23 ЗУ «Про захист прав споживачів».

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримав та просив
задовольнити позовні вимоги з підстав
та мотивів, викладених у позовній
заяві.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти позову заперечував
просив суд відмовити у задоволені
позовних вимог повністю, в тому числі
посилаючись на письмові заперечення по
справі надані суду раніше.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
пояснення сторін у справі, дослідивши
обставини, якими обґрунтовуються
позовні вимоги, перевіривши їх
доказами, судом встановлено наступне.

Під час розгляду адміністративної
справи, судом встановлено, що
відповідач, дотримався чинного
законодавства України та діяв
відповідно до покладених на нього
повноважень з огляду на наступне.

Правові та організаційні засади,
основні принципи і порядок здійснення
державного нагляду та контролю у сфері
господарської діяльності, а також
повноваження органів державного
нагляду та контролю у питаннях захисту
прав споживачів визначені вимогами
Закону України «Про основні засади
державного нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності» № 877-V від
05.04.2007 року, Закону України «Про захист
прав споживачів» від 12.05.1991 року №
1023-ХІІ, Порядку проведення перевірок у
суб'єктів господарювання сфери
торгівлі і послуг, у тому числі
ресторанного господарства, якості
продукції, додержання обов'язкових
вимог щодо безпеки продукції, а також
додержання правил торгівлі та надання
послуг (затверджений Наказом
Міністерства економічного розвитку і
торгівлі України № 310 від 07.03.2012 року,
зареєстроване у Міністерстві юстиції
України 11.05.2012 року за № 743/21056),
Положення про порядок накладення та
стягнення штрафів за порушення
законодавства про захист прав
споживачів (затверджене Постановою
Кабінету Міністрів України № 1177 від
17.08.2002 року) та іншими
нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності» (далі - Закон № 877-V)
визначено, що державний нагляд
(контроль) - діяльність уповноважених
законом центральних органів
виконавчої влади, їх територіальних
органів, державних колегіальних
органів, органів виконавчої влади
Автономної Республіки Крим, органів
місцевого самоврядування в межах
повноважень, передбачених законом,
щодо виявлення та запобігання
порушенням вимог законодавства
суб'єктами господарювання та
забезпечення інтересів суспільства,
зокрема, належної якості продукції,
робіт та послуг, прийнятного рівня
небезпеки для населення, навколишнього
природного середовища.

Згідно з частинами четвертої та п'ятої
статті 5 Закону № 877-V, органи державного
нагляду (контролю) здійснюють планові
заходи з державного нагляду (контролю)
за умови письмового повідомлення
суб'єкта господарювання про проведення
планового заходу не пізніш як за десять
днів до дня здійснення цього заходу.
Повідомлення, окрім іншого, повинно
містити дату початку та дату
закінчення здійснення планового
заходу. Строк здійснення планового
заходу не може перевищувати
п'ятнадцяти робочих днів, а для
суб'єктів малого підприємництва - п'яти
робочих днів, якщо інше не передбачено
законом.

Відповідно до вимог статті 7 Закону №
877-V для здійснення планового або
для здійснення планового заходу орган
державного нагляду (контролю) видає
наказ, на підставі наказу оформлюється
посвідчення (направлення) на
проведення заходу.

На підставі наказу оформляється
посвідчення (направлення) на
проведення заходу, яке підписується
керівником або заступником керівника
органу державного нагляду (контролю)
(із зазначенням прізвища, ім'я та по
батькові) і засвідчується печаткою. У
посвідченні (направленні) на
проведення заходу, зокрема,
зазначаються: номер і дата наказу, на
виконання якого здійснюється захід;
підстави для здійснення заходу;
предмет здійснення заходу.

В силу приписів статті 7 Закону № 877-V
суб'єкт господарювання має право не
допускати посадових осіб органу
державного нагляду (контролю) до
здійснення заходу, якщо вони не
пред'явили документів, передбачених
цією статтею.

Відповідно до пункту 2.1 Порядку
проведення перевірок у суб'єктів
господарювання сфери торгівлі і
послуг, у тому числі ресторанного
господарства, якості продукції,
додержання обов'язкових вимог щодо
безпеки продукції, а також додержання
правил торгівлі та надання послуг
перед початком перевірки суб'єкта
господарювання посадові особи, які
проводять перевірку, пред'являють
керівнику суб'єкта господарювання або
уповноваженій ним особі направлення та
службове посвідчення, що засвідчує
посадову особу, і надають суб'єкту
господарювання копію направлення на
перевірку, а також інформують цих осіб
про мету перевірки.

Пунктом 2.6. Порядку встановлено, що
перевірки проводяться посадовими
особами на підставі наказу
відповідного органу з питань захисту
прав споживачів, який повинен містити
найменування суб'єкта господарювання,
щодо якого здійснюватиметься захід, та
предмет перевірки.

Повідомлення повинно містити: дату
початку та дату закінчення проведення
планової перевірки; найменування
юридичної особи або прізвище, ім'я та по
батькові фізичної особи - підприємця,
щодо діяльності яких проводиться
перевірка; найменування відповідного
органу з питань захисту прав
споживачів. Повідомлення надсилається
рекомендованим листом або
телефонограмою за рахунок коштів
відповідного органу з питань захисту
прав споживачів або вручається
особисто керівнику чи уповноваженій
особі суб'єкта господарювання під
розписку. Строк проведення планової
перевірки не може перевищувати
п'ятнадцяти робочих днів, а для
суб'єктів малого підприємництва - п'яти
робочих днів, якщо інше не передбачено
законом.

Відповідно до пункту 1.5 Порядку суб'єкт
господарювання під час проведення
посадовими особами перевірки має
право: не допускати посадових осіб до
здійснення перевірки, якщо: вона
здійснюється з порушенням вимог щодо
періодичності проведення заходів
державного нагляду (контролю),
передбачених законом; посадова особа
не надала копії документів,
передбачених Законом України "Про
основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності", або якщо надані документи
не відповідають вимогам цього Закону;
посадові особи не пред'явили до початку
перевірки службове посвідчення та
направлення на перевірку; у разі вимоги
посадових осіб про проведення планової
перевірки суб'єктом господарювання не
одержано повідомлення про її
проведення.

Планова перевірка дотримання вимог
законодавства України про захист прав
споживачів при реалізації основних
груп непродовольчих товарів у магазині
«Парфуми» ФОП ОСОБА_3 (юридична адреса:
АДРЕСА_1; фактична адреса: АДРЕСА_2 )
проводилась згідно плану проведення
перевірок на ІV квартал 2013 року на
підставі направлення на проведення
перевірки №1273 від 22.10.2013 року та
повідомлення на проведення перевірки
№1180 від 01.10.2013 року.

Планова перевірка проводилась
відповідно до Закону України «Про
основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності», Положення про управління
у справах захисту прав споживачів в
Автономній Республіці Крим, областях,
містах Києві та Севастополі,
затвердженого наказом
Держспоживстандарту України від 23.06.2009
року №229, Закону України «Про захист
прав споживачів», «Порядку проведення
перевірок у суб'єктів господарювання
сфери торгівлі і послуг, у тому числі
ресторанного господарства, якості
продукції, додержання обов'язкових
вимог щодо безпеки продукції, а також
додержання правил торгівлі та надання
послуг», затвердженого наказом
Держспоживстандарту України №311 від
25.10.2006 року, Положення про порядок
накладення та стягнення штрафів за
порушення законодавства про захист
прав споживачів, затвердженого
Постановою КМУ №1177 від 17.08.2002 року.

За результатами перевірки складено акт
перевірки №001752 від 29.10.2013 року стосовно
дотримання вимог законодавства
України про захист прав споживачів при
реалізації основних груп
непродовольчих товарів.

Під час перевірки встановлено, що ФОП
ОСОБА_3 порушив вимоги ст. ст. 6, 15 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
п. 6, 10, 14, 16 «Правил роздрібної торгівлі
непродовольчими товарами»,
затверджених наказом Мінекономіки №104
від 19.04.2007 року, допустивши у
реалізацію парфумерну продукцію, що не
відповідає вимогам нормативних
документів (ДСТУ 5010:2008) за маркуванням
через відсутність інформації про
об'ємну частку етилового спирту, термін
придатності продукції; відсутність
необхідної, доступної, достовірної та
своєчасної інформації про парфумерну
продукцію, а саме дату виготовлення та
термін придатності.

Відповідно до ст.26 Закону України «Про
захист прав споживачів» спеціально
уповноважений центральний орган
виконавчої влади у сфері захисту прав
споживачів та його територіальні
органи в Автономній Республіці Крим,
областях, містах Києві та Севастополі
здійснюють державний контроль за
додержанням законодавства про захист
прав споживачів, забезпечують
реалізацію державної політики щодо
захисту прав споживачів і мають право,
в тому числі накладати на винних осіб у
випадках, передбачених законодавством,
адміністративні стягнення, а також,
стягнення, передбачені статтею 23 цього
Закону, в порядку, що визначається
Кабінетом Міністрів України.

В результаті перевірки позивача було
виявлено два порушення законодавства,
а саме: позивач допустив у реалізацію
парфумерну продукцію, що не відповідає
вимогам нормативних документів за
маркуванням через відсутність
інформації про об'ємну частку
етилового спирту, термін придатності
продукції та порушення статтей 6 та 15 ЗУ
«Про захист прав споживачів» допустив
у реалізацію продукцію за відсутністю
необхідної, доступної, достовірної та
своєчасної інформації про парфумерну
продукцію, а саме дату виготовлення та
термін придатності. За кожне виявлене
порушення законодавства про захист
прав споживачів до позивача були
застосовані адміністративно-
господарські санкції, які передбачені
ст.. 23 ЗУ «Про захист прав споживачів»: у
разі порушення законодавства про
захист прав споживачів суб'єкти
господарювання сфери торговельного та
інших видів обслуговування, у тому
числі ресторанного господарства,
несуть відповідальність за:
виготовлення або реалізацію продукції,
що не відповідає вимогам нормативних
документів у розмірі п'ятдесяти
відсотків вартості виготовленої або
одержаної для реалізації партії
товару, виконаної роботи, наданої
послуги (п.2 ч.1 ст.23 Закон України «Про
захист прав споживачів»); відсутність
необхідної, доступної, достовірної та
своєчасної інформації про продукцію - у
розмірі тридцяти відсотків вартості
одержаної для реалізації партії
товару, виконаної роботи, наданої
послуги (п.7 ч.1 ст.23 Закон України «Про
захист прав споживачів»).

Таким чином, до ФОП ОСОБА_3 відповідачем
було застосовано дві штрафні санкції
за два порушення законодавства у сфері
захисту прав споживачів.

Щодо вимоги позивача визнати
протиправним та скасувати постанову
про накладення стягнень від 12
листопада 2013 року № 614 суд зазначає
наступне.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 4
Закону споживачі під час придбання,
замовлення або використання продукції,
яка реалізується на території України,
для задоволення своїх особистих потреб
мають право на необхідну, доступну,
достовірну та своєчасну інформацію про
продукцію, її кількість, якість,
асортимент, а також про її виробника
(виконавця, продавця).

Відповідно до частини 1 статті 6 Закону
продавець (виробник, виконавець)
зобов'язаний передати споживачеві
продукцію належної якості, а також
надати інформацію про цю продукцію.

Статтею 15 Закону передбачено, що
споживач має право на одержання
необхідної, доступної, достовірної та
своєчасної інформації про продукцію,
що забезпечує можливість її свідомого
і компетентного вибору. Інформація
повинна бути надана споживачеві до
придбання ним товару чи замовлення
роботи (послуги). Інформація про
продукцію не вважається рекламою.
Інформація про продукцію повинна
містити: 1) назву товару, найменування
або відтворення знака для товарів і
послуг, за якими вони реалізуються; 2)
найменування нормативних документів,
вимогам яких повинна відповідати
вітчизняна продукція; 3) дані про
основні властивості продукції, а щодо
продуктів харчування - про склад
(включаючи перелік використаної у
процесі їх виготовлення сировини, в
тому числі харчових добавок),
номінальну кількість (масу, об'єм тощо),
харчову та енергетичну цінність, умови
використання та застереження щодо
вживання їх окремими категоріями
споживачів, а також іншу інформацію, що
поширюється на конкретний продукт; 4)
відомості про вміст шкідливих для
здоров'я речовин, які встановлені
нормативно-правовими актами, та
застереження щодо застосування
окремої продукції, якщо такі
застереження встановлені
нормативно-правовими актами; 5)
позначку про наявність у її складі
генетично модифікованих компонентів; 6)
дані про ціну (тариф), умови та правила
придбання продукції; 7) дату
виготовлення; 8) відомості про умови
зберігання; 9) гарантійні зобов'язання
виробника (виконавця); 10) правила та
умови ефективного і безпечного
використання продукції; 11) строк
придатності (строк служби) товару
(наслідків роботи), відомості про
необхідні дії споживача після їх
закінчення, а також про можливі
наслідки в разі невиконання цих дій; 12)
найменування та місцезнаходження
виробника (виконавця, продавця) і
підприємства, яке здійснює його
функції щодо прийняття претензій від
споживача, а також проводить ремонт і
технічне обслуговування.

Стосовно продукції, яка підлягає
обов'язковій сертифікації, споживачеві
повинна надаватись інформація про її
сертифікацію. Стосовно продукції, яка
за певних умов може бути небезпечною
для життя, здоров'я споживача та його
майна, навколишнього природного
середовища, виробник (виконавець,
продавець) зобов'язаний довести до
відома споживача інформацію про таку
продукцію і можливі наслідки її
споживання (використання). Інформація
споживачеві повинна надаватися згідно
із законодавством про мови. Інформація,
передбачена частиною першою цієї
статті, доводиться до відома
споживачів виробником (виконавцем,
продавцем) у супровідній документації,
що додається до продукції, на етикетці,
а також у маркуванні чи іншим способом
(у доступній наочній формі), прийнятим
для окремих видів продукції або в
окремих сферах обслуговування.
Інформація про продукцію може бути
розміщена у місцях, де вона
реалізується, а також за згодою
споживача доводитися до нього за
допомогою засобів дистанційного
зв'язку.

Відповідно до статті 20 Закону України
«Про захист прав споживачів» правила
торговельного, побутового та інших
видів обслуговування (виконання робіт,
надання послуг) затверджуються
Кабінетом Міністрів України. Зазначені
правила не можуть суперечити
законодавчим актам.

Відповідно до пункту 17 «Порядку
проведення торговельної діяльності та
правил торговельного обслуговування
на ринку споживчих товарів»,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 15 червня 2006 року
№ 833 забороняється продаж товарів, що
не мають відповідного маркування,
етикетування або інструкції про їх
застосування (в установлених випадках),
а також належного товарного вигляду, на
яких строк придатності не зазначено
або зазначено з порушенням вимог
нормативних документів, строк
придатності яких минув, а також тих, що
надійшли без документів, передбачених
законодавством, зокрема які
засвідчують їх якість та безпеку.

Пунктом 21 зазначеного Порядку
передбачено, що суб'єкт господарювання
зобов'язаний надавати споживачеві
(покупцеві) у доступній формі
необхідну, достовірну та своєчасну
інформацію про товари, усіляко сприяти
споживачеві (покупцеві) у вільному
виборі товарів і додаткових послуг, на
його вимогу провести перевірку якості,
безпеки, комплектності, міри, ваги та
ціни товарів з наданням йому
контрольно-вимірювальних приладів,
документів, які підтверджують якість,
безпеку, ціну товарів.

Відповідно до статті 25 Закону України
«Про захист прав споживачів» у разі
порушення законодавства про захист
прав споживачів суб'єкти
господарювання сфери торговельного та
інших видів обслуговування, у тому
числі ресторанного господарства,
несуть відповідальність за:

- виготовлення або реалізацію
продукції, що не відповідає вимогам
нормативних документів, - у розмірі
п'ятдесяти відсотків вартості
виготовленої або одержаної для
реалізації партії товару, виконаної
роботи, наданої послуги, але не менше
десяти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян, а у разі, коли
відповідно до закону суб'єкт
господарської діяльності не веде
обов'язковий облік доходів і витрат, - у
розмірі десяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян;

- відсутність необхідної, доступної,
достовірної та своєчасної інформації
про продукцію - у розмірі тридцяти
відсотків вартості одержаної для
реалізації партії товару, виконаної
роботи, наданої послуги, але не менше
п'яти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян, а у разі, коли
відповідно до закону суб'єкт
господарської діяльності не веде
обов'язковий облік доходів і витрат, - у
розмірі п'яти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян;

- реалізацію товару, строк придатності
якого минув, - у розмірі двохсот
відсотків вартості залишку одержаної
для реалізації партії товару, але не
менше п'яти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян;

Відповідно до частини 2 статті 25 Закону
України «Про захист прав споживачів»
порядок їх стягнення визначається
Кабінетом Міністрів України.

Порядок накладення та стягнення
штрафів уповноваженими особами
Держспоживінспекції та її
територіальних органів з суб'єктів
господарської за порушення
законодавства про захист прав
споживачів визначений Положенням про
порядок накладення та стягнення
штрафів за порушення законодавства про
захист прав споживачів, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 17 серпня 2002 р. № 1177.

Пунктом 4 Порядку передбачено, що
рішення про накладення штрафів
приймається на підставі відповідних
актів перевірки суб'єкта господарської
діяльності та інших матеріалів,
пов'язаних з цією перевіркою, за
наявності порушень, зазначених у
пункті 2 цього Положення, і
оформляється постановою за формою, що
встановлюється Мінекономрозвитку.

Питання про накладення штрафу
розглядається за участю представника
суб'єкта господарської діяльності. У
разі його відсутності справу може бути
розглянуто лише у випадку, коли
незважаючи на своєчасне повідомлення
суб'єкта господарської діяльності про
місце і час розгляду справи від нього
не надійшло клопотання про відкладення
розгляду справи.

Відповідно до пункту 5 Порядку
постанова про накладення штрафу
складається у трьох примірниках.
Перший і другий примірники залишаються
у Держспоживінспекції або її
територіальному органі, який прийняв
постанову про накладення штрафу,
третій примірник у 3-денний термін
після її прийняття надсилається
суб'єкту господарської діяльності або
видається його представнику під
розписку.

Відповідно до матеріалів справи, під
час перевірки позивача було
встановлено порушення позивачем
статті 6, 15 Закону України «Про захист
прав споживачів», а саме: реалізацію
парфумерної продукції, що не
відповідає вимогам ДСТУ 5010:2008 за
маркуванням через відсутність
інформації про об'ємну частку
етилового спирту, терміну придатності
продукції, відсутність необхідної та
доступної достовірної та своєчасної
інформації, а саме про дату
виготовлення та термін придатності.

Судом встановлено, що позивачем не
заперечувався факт наявності товару
без вказаної дати виготовлення та
інформації про об'ємну частку
етилового спирту, оскільки частина
виробів була повернена постачальнику
ПП «Юнітоп» про що свідчать наявне у
матеріалах справи повернення
постачальнику від 29 жовтня 2013 року № 4
та про вказані обставини позивач
повідомив відповідача листом від 04.11.2013
року.

Судом не можуть бути взяті до уваги
висновки державної
санітарно-епідеміологічної експертизи
надані позивачем, оскільки вони не були
надані перевіряючим на момент
проведення перевірки у повному обсязі
на кожну позицію товару, що
перевірявся, тобто позивач надав лише
частину вищезазначених висновків не на
всі товари. Вказані обставини не
заперечуються позивачем.

Зазначене свідчить про
невідповідність
парфумерно-косметичних засобів
вимогам нормативних документів,
оскільки реалізація
парфумерно-косметичних засобів на
момент проведення перевірки
здійснювалась позивачем без
документів, які засвідчують їх якість
та безпеку та неможливість
встановлення необхідної, доступної та
достовірної та своєчасної інформації
дати виготовлення, терміну
придатності, інформації про вміст
етилової частки.

З наведеного вбачається, що позивач
здійснював підприємницьку діяльність
з порушенням законодавства про захист
прав споживачів, що підтверджується
матеріалами справи.

Таким чином, постанова Інспекції з
питань захисту прав споживачів в
Одеській області про накладення
стягнень від 12.11.2013 року №614 є законною
та скасуванню не підлягає.

За змістом частин 4, 5 ст. 11 КАС України
суд повинен визначити характер спірних
правовідносин та зміст правової
вимоги, матеріальний закон, який їх
регулює, а також факти, що підлягають
встановленню і лежать в основі вимог та
заперечень, з'ясувати, які є докази на
підтвердження зазначених фактів.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
поданих сторонами доказів достатньо
для встановлення обставин справи та
для ухвалення судового рішення.

Згідно з частиною першою ст. 69 КАСУ
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів. Фальшивість документа, що
надає права або звільняє від
обов'язків, може бути перевірено як за
допомогою висновків експертизи,
порівняння його з іншими письмовими чи
речовими доказами, поясненнями
свідків, зокрема посадових осіб, котрі
його виготовили, так і шляхом
кримінального переслідування за
наявності підстав для порушення
кримінальної справи.

На підставі зазначеного, суд оцінює
первинну документацію позивача щодо
здійснення господарських операцій з
його контрагентом як таку, що не
містить достовірної інформації та не
несе в собі доказової сили.

З урахуванням зазначеного, на підставі
встановлених в судовому засіданні
фактів та обставин, враховуючи, що
мотивація та докази, наведені
представником позивача, не дають
адміністративному суду підстав для
постановлення висновків, які б
спростовували правову позицію
представника відповідача, а позивачем
не доведено суду обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, відтак, у
задоволені позовних вимог необхідно
відмовити повністю.

Згідно зі ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Позивач не надав суду належних та
допустимих доказів на підтвердження
протиправності прийняття постанови
про накладення стягнень та дій
посадової особи Інспекції з питань
захисту прав споживачів при здійснені
ним своїх обов'язків.

На підставі встановленого, керуючись
приписами ст.ст. 11, 162 КАС України, суд
вважає, що вимоги позивача є не
обґрунтованими та не підлягають
задоволенню.

Відповідно до ст. 4 ЗУ «Про судовий
збір», судовий збір справляється у
відповідному розмірі від мінімальної
заробітної плати у місячному розмірі,
встановленої законом на 1 січня
календарного року, в якому відповідна
заява або скарга подається до суду, - у
відсотковому співвідношенні до ціни
позову та у фіксованому розмірі.

За подання до адміністративного суду
позову майнового характеру
сплачується 2 відсотки розміру
майнових вимог, але не менше 1,5 розміру
мінімальної заробітної плати та не
більше 4 розмірів мінімальної
заробітної плати.

За подання до адміністративного суду
позову немайнового характеру 0,06
розміру мінімальної заробітної плати.

Під час подання адміністративного
позову майнового характеру
сплачується 10 відсотків розміру ставки
судового збору. Решта суми судового
збору стягується з позивача або
відповідача пропорційно до
задоволеної чи відхиленої частини
вимоги.

Згідно ч. 3 ст. 6 ЗУ «Про судовий збір» за
подання позовної заяви, що має
одночасно майновий і немайновий
характер, судовий збір сплачується за
ставками, встановленими для позовних
заяв майнового та немайнового
характеру.

Під час подачі позовної заяви
позивачем було сплачено судовий збір у
розмірі 172, 05 грн.

У прохальній частині позову позивач
просить суд визнати протиправними дії
відповідача, а також скасувати
постанову від 12 листопада 2013 року №614,
якою накладено стягнення на позивача у
розмірі 10547, 97 грн., відтак позивачем
заявлено одночасно майнові та
немайнові позовні вимоги.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов
висновку про необхідність стягнення з
позивача решту суми судового збору у
розмірі 1617,27 грн.

На підставі ч. 3 ст. 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
у судовому засіданні 07.02.2014 року
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови.

Складення постанови у повному обсязі
відкладено, про що згідно вимог ч. 2 ст.
167 Кодексу адміністративного
судочинства України повідомлено після
проголошення вступної та резолютивної
частин постанови у судовому засіданні.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 159 - 163, 167, 254 КАС
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволені адміністративного позову
фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до
інспекції з питань захисту прав
споживачів в Одеській області про
визнання протиправними дії та визнання
протиправною та скасування постанови
від 12 листопада 2013 року №614- відмовити
повністю.

Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 (код НОМЕР_1) на користь
Державного бюджету України (отримувач
коштів ГУДКСУ в Одеській області, код
отримувача 37607526, банк отримувача
ГУДКСУ в Одеській області, МФО 828011,
рахунок отримувача 4005, код
класифікації доходів бюджету 22030001)
судовий збір у розмірі 1617,27 грн. (одна
тисяча шістсот сімнадцять грн. 27 коп.).

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня проголошення
постанови. Якщо рішення було прийняте у
письмовому провадженні або без виклику
особи, яка її оскаржує, апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії такого рішення.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили у
відповідності зі статтею 254 КАС
України.

Повний текст постанови підписано
суддею 11.02.2014 року.

Суддя
О.М. Тарасишина

У задоволені адміністративного позову
фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до
інспекції з питань захисту прав
споживачів в Одеській області про
визнання протиправними дії та визнання
протиправною та скасування постанови
від 12 листопада 2013 року №614- відмовити
повністю.

Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 (код НОМЕР_1) на користь
Державного бюджету України (отримувач
коштів ГУДКСУ в Одеській області, код
отримувача 37607526, банк отримувача
ГУДКСУ в Одеській області, МФО 828011,
рахунок отримувача 4005, код
класифікації доходів бюджету 22030001)
судовий збір у розмірі 1617,27 грн. (одна
тисяча шістсот сімнадцять грн. 27 коп.).

11 лютого 2014 року.