Справа № 815/7734/13-а
Суддя: Романішин В.Л.
Дата ухвалення: 2014-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2014 р.м.ОдесаСправа № 815/7734/13-а

Категорія: 10.1 Головуючий в 1 інстанції:
Бойко Л. М.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії:

головуючого -судді
Романішина В.Л.,

суддів Димерлія
О.О., Єщенка О.В.,

за участю секретаря Фурмана
А.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м.Одесі
апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Роздільнянському районі Одеської
області на постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 25
листопада 2013 року у справі за позовом
Управління Пенсійного фонду України в
Роздільнянському районі Одеської
області до фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2013 року УПФУ в
Роздільнянському районі Одеської
області звернулося до Одеського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до ФОП ОСОБА_1
про стягнення заборгованості по сплаті
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування в сумі
9776,75 грн., посилаючись на те, що за
період з 01.01.2011р. по 31.03.2013р. за
відповідачем рахується недоїмка зі
сплати єдиного внеску у вказаному
розмірі, однак суму боргу відповідач не
оскаржила та добровільно її не
сплатила, що і стало підставою для
звернення до суду з позовом про
стягнення заборгованості в
примусовому порядку.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 25.11.2013р.
позов УПФУ в Роздільнянському районі
Одеської області залишено без
задоволення.

Не погоджуючись із зазначеною
постановою, УПФУ в Роздільнянському
районі Одеської області подало
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення суду першої
інстанції, як таке, що прийняте із
порушенням норм матеріального та
процесуального права і з неповним
з'ясуванням обставин справи, та
прийняти нову постанову, якою його
позов задовольнити. Апелянт вважає
помилковим висновок суду, що
відповідно до п.9 ч.4 ст.25 Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» вимоги про
сплату боргу, згідно яких ФОП ОСОБА_1
повинна сплатити заборгованість,
являються виконавчими документами, які
підлягають до виконання Державною
виконавчою службою.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
ОСОБА_1 зареєстрована та перебуває на
обліку в УПФУ в Роздільнянському
районі Одеської області як платник
внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування та як
платник внесків на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування.

У ФОП ОСОБА_1 перед УПФУ в
Роздільнянському районі Одеської
області наявна заборгованість по
сплаті єдиного внеску за період з
01.01.2011р. по 31.03.2013р. в розмірі 9776,75 грн.

Управління сформувало та направило на
адресу відповідача вимоги про сплату
боргу №Ф-343 від 26.03.2012р. на суму 4010,30 грн.,
№Ф-115 від 19.02.2013р. на суму 4572,42 грн., №Ф-115
від 23.04.2013р. на суму 1194,03 грн.

Однак, станом на 25.10.2013р. заборгованість
ФОП ОСОБА_1 зі сплати єдиного внеску в
розмірі 9776,75 грн. не сплачена.

Відмовляючи в задоволенні позову УПФУ
в Роздільнянському районі Одеської
області про стягнення заборгованості
по сплаті єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у вказаній сумі,
суд першої інстанції дійшов висновку,
що вимоги УПФУ є виконавчими
документами, які належать до виконання
органами державної виконавчої служби,
і при їх наявності повторне звернення
до суду про стягнення зазначених у
вказаних вимогах сум не допускається,
оскільки є рішення з цього ж питання
суб'єкта владних повноважень, ухвалене
в межах повноважень, наданих йому
законом. Колегія суддів погоджується з
таким висновком Одеського окружного
адміністративного суду.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.1 Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» недоїмка - сума
єдиного внеску, своєчасно не
нарахована та/або не сплачена у строки,
встановлені цим Законом, обчислена
територіальними органами Пенсійного
фонду України у випадках, передбачених
цим Законом.

Згідно ч.4 ст.25 Закону України «Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» (у редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин) територіальний орган
Пенсійного фонду у порядку, за формою і
в строки, встановлені Пенсійним фондом
за погодженням з центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної політики у сферах
трудових відносин, соціального захисту
населення, надсилає платникам єдиного
внеску, які мають недоїмку, вимогу про
її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є
виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов'язаний
протягом десяти робочих днів з дня
надходження вимоги про сплату недоїмки
сплатити суми недоїмки та штрафів
разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми
недоїмки платник єдиного внеску
узгоджує її з органом Пенсійного фонду
в порядку, встановленому Пенсійним
фондом за погодженням з центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування державної
політики у сферах трудових відносин,
соціального захисту населення.

У разі, якщо згоди з органом Пенсійного
фонду не досягнуто, платник єдиного
внеску зобов'язаний сплатити суми
недоїмки та штрафів разом з
нарахованою пенею протягом десяти
робочих днів з дня надходження рішення
відповідного органу Пенсійного фонду
або оскаржити вимогу до органу
Пенсійного фонду вищого рівня чи в
судовому порядку.

У разі, якщо платник єдиного внеску
протягом десяти робочих днів з дня
надходження вимоги не сплатив
зазначені у вимозі суми недоїмки та
штрафів разом з нарахованою пенею, не
узгодив вимогу з органом Пенсійного
фонду, не оскаржив вимогу в судовому
порядку або не сплатив узгоджену суму
недоїмки протягом десяти робочих днів
з дня надходження узгодженої вимоги,
територіальний орган Пенсійного фонду
надсилає в порядку, встановленому
законом, до підрозділу державної
виконавчої служби вимогу про сплату
недоїмки.

У випадках, зазначених в абзаці шостому
цієї частини, територіальний орган
Пенсійного фонду також має право
звернутися до суду з позовом про
стягнення недоїмки. При цьому, заходи
досудового врегулювання спорів,
передбачені законом, не
застосовуються.

Аналіз наведеної норми права дає
підстави для висновку, що вимога про
сплату недоїмки зі страхових внесків
на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування є виконавчим
документом, який підлягає виконанню
органами ДВС.

Таке рішення може бути оскаржено в
суді, якщо особа, яка звертається до
суду, вважає, що її права, свободи або
інтереси порушено.

Колегія суддів погоджується з судом
першої інстанції, що суб'єкт владних
повноважень позбавлений можливості
звертатися до адміністративного суду
із заявами, в яких ставиться вимога про
підтвердження власного рішення, яке
ухвалено в межах наданих йому законом
повноважень. Орган ПФУ має право
звернутися до суду із позовом про
стягнення недоїмки у випадках, коли він
не має достатніх даних для ухвалення
власного рішення з цього питання.

Таку ж позицію з цього питання висловив
Верховний Суд України в постанові від 03
жовтня 2013 року по справі № 21-359а13, де
зазначив, що вимога про сплату недоїмки
зі страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування та єдиному внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування є виконавчим
документом, який належить до виконання
органами державної виконавчої служби,
і при її наявності повторне звернення
до суду про її стягнення не
допускається, оскільки є рішення з
цього ж питання суб'єкта владних
повноважень, ухвалене в межах
повноважень, наданих йому законом.

Відповідно до ч.1 ст. 244-2 КАС України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Колегія суддів вважає, що при розгляді
справи судом першої інстанції
правильно застосовано норми
матеріального та процесуального права,
вірно встановлено фактичні обставини
справи та дана відповідна правова
оцінка. Доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують,
підстав для скасування рішення суду та
задоволення апеляційної скарги не
вбачається.

В силу ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 185, 195, 196, 198 ч.1 п.1, 200, 205
ч.1 п.1, 206 КАС України, суд

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Роздільнянському районі Одеської
області залишити без задоволення, а
постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 25 листопада
2013 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили
негайно після її проголошення та може
бути оскаржена безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів.

Повний текст ухвали виготовлено
07.02.2014р.

Головуючий суддя
Романішин В.Л.

Судді
Димерлій О.О.

Єщенко О.В.