Справа № 826/655/14
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2014-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 лютого 2014 року 15:33 №
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі колегії суддів:
головуючого судді Катющенка В.П.,
суддів: Добрівської Н.А., Шейко Т.І., за
участю секретаря судового засідання
Ткачук О.А., розглянувши у відкритому
судовому засіданні адміністративну
справу
за позовомОСОБА_1 до Адміністрації
Державної прикордонної служби
Українипровизнання протиправними дій,
зобов'язання вчинити певні діїза
від позивача - ОСОБА_2;
від відповідача - Манюгін С.О.;
ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач)
звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до Адміністрації Державної
прикордонної служби України, в якому
просить суд:
- «визнати протиправними дії
Адміністрації Державної прикордонної
служби України щодо тимчасового
обмеження права виїзду за кордон
- зобов'язати Адміністрацію Державної
прикордонної служби України вчинити
дії щодо зняття з ОСОБА_1 тимчасового
обмеження права виїзду за межі
Обґрунтовуючи свої вимоги позивач
зазначив, що дії відповідача щодо
обмеження позивача у праві виїзду за
межі України є протиправними, оскільки
ґрунтуються, на думку позивача, не на
законному судовому рішенні.
Ухвалами Окружного адміністративного
суду міста Києва від 24 січня 2014 року
відкрито провадження у справі,
закінчено підготовче провадження та
призначено справу до судового
розгляду.

В судовому засіданні 04 лютого 2014 року
представник позивача позовні вимоги
підтримав з підстав, викладених у
позові, зазначивши, що згідно ухвали
Оболонського районного суду міста
Києва від 26 жовтня 2011 року у справі №
2-5364-2011 тимчасове обмеження на право
виїзду за кордон позивача було
накладено на підставі заяви ПАТ «Астра
Банк» про забезпечення позову.

Ухвала зазначеного суду, на думку
представника позивача, є нікчемною, а
отже, й не підлягає виконанню.

Представник відповідача в судовому
засіданні 04 лютого 2013 року проти
задоволення позову заперечував,
зазначивши, що Державною прикордонною
службою України не виносились жодних
рішень та не вчинялись жодні дії по
відношенню до позивача, а виконується
чинне судове рішення про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України ОСОБА_1

На підставі частини третьої статті 160
КАС України в судовому засіданні 04
лютого 2014 року проголошено вступну та
резолютивну частини постанови.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд приходить до наступних
висновків.

Ухвалою Оболонського районного суду
міста Києва від 26 жовтня 2011 року у
справі № 2-5364/11, зокрема, тимчасово
обмежено ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, у праві
виїзду за межі України до моменту
виконання ним своїх зобов'язань за
кредитним договором № 26005 від
03.10.2008 року, укладеного між ним та
Публічним акціонерним товариством
«Астра Банк».

10 листопада 2011 року на адресу Державної
прикордонної служби України надійшов
лист Оболонського районного суду м.
Києва, відповідно до якого
направляється копія ухвали суду від 26
жовтня 2011 року про забезпечення позову
для виконання.

19 листопада 2013 року позивач звернувся
до відповідача із заявою стосовно
можливого існування відносно особи
тимчасового обмеження на право виїзду
за межі України.

Листом № 254/Р-7257 від 27 листопада 2013 року
відповідач повідомив позивача, що в
органах охорони державного кордону
Державної прикордонної служби України
з 22 листопада 2011 року виконується
ухвала Оболонського районного суду м.
Києва від 26 жовтня 2011 року за цивільною
справою № 2-5364-2011 про тимчасове
обмеження позивача у праві виїзду з
України.

Позивач, вважаючи дії відповідача щодо
обмеження його свободи пересування
протиправними, звернувся до суду із
зазначеним позовом за захистом своїх
прав.

Вирішуючи спір, суд виходить з
наступного.

Правові основи організації та
діяльності Державної прикордонної
служби України, її загальну структуру,
чисельність, функції та повноваження
визначає Закон України «Про Державну
прикордонну службу України».

Відповідно до пункту 8 частини першої
статті 19 зазначеного Закону на
Державну прикордонну службу України
відповідно до визначених законом
завдань покладаються, зокрема,
запобігання та недопущення
перетинання державного кордону
України особами, яким згідно із
законодавством не дозволяється в'їзд в
Україну або яких тимчасово обмежено у
праві виїзду з України, у тому числі
згідно з дорученнями правоохоронних
органів; розшук у пунктах пропуску
через державний кордон осіб, які
переховуються від органів досудового
розслідування та суду, ухиляються від
відбуття кримінальних покарань;
виконання в установленому порядку
інших доручень правоохоронних органів.

Згідно частини п'ятої статті 124
Конституції України судові рішення
ухвалюються судами іменем України і є
обов'язковими до виконання на всій
території України.

Відповідно до частини першої статті 208
Цивільного процесуального кодексу
України судові рішення викладаються у
таких формах: ухвали; рішення;
постанови.

Частинами першою та другою статті 14
Цивільного процесуального кодексу
України встановлено, що судові рішення,
що набрали законної сили, обов'язкові
для всіх органів державної влади і
органів місцевого самоврядування,
підприємств, установ, організацій,
посадових чи службових осіб та
громадян і підлягають виконанню на
всій території України, а у випадках,
встановлених міжнародними договорами,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України, - і за її
межами. Невиконання судового рішення є
підставою для відповідальності,
встановленої законом.

Відповідно до частини першої статті 152
Цивільного процесуального кодексу
України позов забезпечується:
накладенням арешту на майно або
грошові кошти, що належать
відповідачеві і знаходяться у нього
або в інших осіб; забороною вчиняти
певні дії; встановленням обов'язку
вчинити певні дії; забороною іншим
особам здійснювати платежі або
передавати майно відповідачеві чи
виконувати щодо нього інші
зобов'язання; зупиненням продажу
арештованого майна, якщо подано позов
про визнання права власності на це
майно і про зняття з нього арешту;
зупиненням стягнення на підставі
виконавчого документа, який
оскаржується боржником у судовому
порядку; передачею речі, яка є
предметом спору, на зберігання іншим
особам.

У разі необхідності судом можуть бути
застосовані інші види забезпечення
позову. Суд може застосувати кілька
видів забезпечення позову (ч. 2 ст. 152 ЦПК
України).

Згідно частини дев'ятої та дванадцятої
статті 153 Цивільного процесуального
кодексу України ухвала про
забезпечення позову виконується
негайно в порядку, встановленому для
виконання судових рішень. Особи, винні
в порушенні заходів забезпечення
позову, несуть відповідальність,
встановлену законом.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
ухвалою Оболонського районного суду
міста Києва від 26 жовтня 2011 року у
справі № 2-5364/11 застосовані заходи
забезпечення позову. Вказана ухвала на
момент розгляду даної справи є чинною,
в установленому порядку не скасована,
що визнавалось представником позивача
у судовому засіданні.

Суд звертає увагу представника
позивача, що надання правової оцінки
ухвалі Оболонського районного суду
міста Києва від 26 жовтня 2011 року, не є
повноваженнями Окружного
адміністративного суду міста Києва.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до частини 1 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи вищенаведене, а також
обов'язковість виконання судових
рішень, встановлену Конституцією
України та, у даному випадку, Цивільним
процесуальним кодексом України, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги є необґрунтованими та
задоволенню не підлягають.

Згідно частини другої статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони - суб'єкта владних
повноважень, суд присуджує з іншої
сторони всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати, пов'язані із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз.

Оскільки відповідачем свідки не
залучалися й судова експертиза не
проводилася, судові витрати з позивача
стягненню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
Адміністрації Державної прикордонної
служби України про визнання
протиправними дій, зобов'язання
вчинити певні дії відмовити.

Постанова набирає законної сили
відповідно до частини першої статті 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими ст.
ст. 185-187 КАС України.

Головуючий суддя
В.П. Катющенко

Судді
Н.А.
Добрівська

Т.І. Шейко