Справа № 826/20517/13-а
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2014-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва, 8, корпус 1Вн. № 1/1
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 січня 2014 року 15:50
№ 826/20517/13-а

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Клочкової Н.В., при
секретарі судового засідання
Висоцькій Ю.М., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
адміністративну справу

за позовом Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України в Солом'янському районі м.
Києва про визнання протиправними дій,
скасування вимоги № Ф-233 від 01.10.2013, за
участі представників сторін:

позивач ОСОБА_1;

представник відповідача Полець Д.М.,

На підставі частини третьої статті 160
Кодексу адміністративного судочинства
України в судовому засіданні 30 січня 2014
року проголошено вступну та
резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1
(далі - позивач) звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до управління Пенсійного фонду
України в Солом'янському районі м.
Києва (далі - відповідач) з наступними
позовними вимогами:

- визнати протиправними дії
відповідача зі складання повторної
вимоги про сплату боргу № Ф-233 від 01.10.2013
та направлення її позивачеві;

- визнати протиправною та скасувати
вимогу відповідача про сплату боргу №
Ф-233 від 01.10.2013 на суму 632,46 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 17 січня 2014 року
відкрито провадження в
адміністративній справі № 826/20517/13-а.

21 грудня 2013 року позивачу надійшла
через поштове відділення № 58, що
знаходиться за адресою: 03058, м. Київ, вул.
Борщагівська, буд. 210, вимога про сплату
боргу від 01 жовтня 2013 року № Ф-233 на суму
632,46 грн. від Управління пенсійного
фонду України в Солом'янському районі
м. Києва.

Непогоджуючись із вимогою та діями
щодо її складання позивач звернувся до
суду.

Спірні правовідносини врегульовано
Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», Інструкцією про порядок
обчислення і сплати страхувальниками
та застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду
України, затв. Постановою правління
Пенсійного фонду України від 19 грудня
2003 року N 21-1, Порядком розгляду органами
Пенсійного фонду України скарг на
рішення про накладення штрафу,
нарахування пені та заяв
страхувальників при узгодженні ними
вимоги про сплату недоїмки із сплати
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, затв. Постановою
правління Пенсійного фонду України від
19 грудня 2003 року N 21-2.

Судом встановлено, що 20 травня 2011 року
позивач отримав від відповідача через
поштове відділення аналогічну вимогу
про сплату боргу від 04 травня 2011 року за
№ Ф-233 на таку ж суму - 632,46 грн.

З матеріалів справи та судових рішень
встановлено, що у зв'язку з оскарженням
даної вимоги позивачем до пенсійного
органу, вона вважається скасованою, а
скарга позивача задоволеною.

Так, по-перше, згідно з пунктом 6.8
Порядку № 21-2, якщо вмотивоване рішення
за скаргою "а/або заявою страхувальника
не надсилається скаржнику протягом
строку, встановленого для розгляду
його скарги та/або заяви, або протягом
строку, продовженого за рішенням
органу Пенсійного фонду, така скарга
та/або заява вважається повністю
задоволеною на користь скаржника з дня,
наступного за останнім днем зазначених
строків. Скарга вважається також
повністю задоволеною -а користь
страхувальника.

Таким чином, оскільки орган Пенсійного
фонду не надав позивачу рішення щодо
його заяви від 30 травня 2011 року, то, з
урахуванням пункту 6.8 Порядку №21-2, вона
вважається повністю задоволеною на
користь страхувальника (Позивача), а
вимога про сплату боргу № Ф-233 від 04
травня 2011 року, такою, що не підлягає
виконанню.

По-друге, ці обставини вже досліджували
та встановлені судом у постанові
окружного адміністративного суду м.
Києва від 13 лютого 2012 року по
адміністративній справі № 2а-17044/11/2670, у
якій брали участь ті самі особи.
Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 28 серпня 2012
року постанова залишена без змін, тобто
рішення набрало законної сили.

Згідно з частиною 1 статті 72 Кодексу
адміністративного судочинства
України, надалі за текстом - КАС
України, обставини, встановлені
судовим рішенням в адміністративній
справі, що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Крім того, цим же судовим рішенням
відповідачу було відмовлено у
стягненні з позивача 632,48 грн,
заборгованості на підставі вимоги про
сплату боргу за № Ф-233.

Разом з тим, 02 січня 2013 року відповідач
сформував іншу Вимогу № Ф-10 на ту ж саму
суму і направив її для оплати позивачу.
Оскільки ця вимога була також
незаконною, позивач подав
адміністративний позов про її
оскарження. Після цього, не чикаючи
рішення суду, відповідач самостійно
скасував свою вимогу № Ф-10 рішенням про
результати розгляду заяви від 12.02.2013 р.
за № 1624/01, хоча безпосередньо до
відповідача з заявою з цього приводу
позивач більше не звертався.

Судом встановлено, відповідач втретє
направив позивачу вимогу про сплату
боргу №Ф-233 на суму 632,46 грн., датуючи її
вже 01 жовтня 2013 року.

Процедуру формування, пред'явлення,
обліку вимог про сплату недоїмки
регулює розділ 8 Інструкції про порядок
обчислення і сплати страхувальниками
та застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду
України, що затверджена постановою
правління Пенсійного фонду України від
19 грудня 2003 р. № 21-1, зареєстрована в
Міністерстві юстиції України 16 січня
2004 р. за № 64/8663, надалі за текстом -
Інструкція №21-1.

Так, зокрема, відповідно до пункту 8.2
цієї Інструкції органи Пенсійного
фонду надсилають страхувальникам
вимогу про сплату недоїмки в таких
випадках:

а) якщо дані документальних
перевірок результатів діяльності
страхувальника свідчать про
донарахування сум страхових внесків;

б) якщо страхувальник має на
кінець звітного базового періоду
недоїмку зі сплати страхових внесків:

в) якщо страхувальник має на кінець
звітного періоду борги зі сплати
фінансових санкцій (штрафів) та пені.

У випадку а) вимога надсилається
одночасно з актом документальної
перевірки.

У випадках, визначених підпунктами "б"
та/або "в" цього пункту, вимога
надсилається протягом п'яти робочих
днів, наступних за календарним місяцем,
у якому виникла або зросла недоїмка зі
сплати страхових внесків
(заборгованість зі сплати фінансових
санкцій (штрафів) та пені). Вимога
формується на підставі даних особових
рахунків платників.

Відтак, відповідач замість внесення
змін доданих особового рахунку
платника (на підставі судових рішень)
продовжує направляти вимоги про сплату
недоїмки.

Оскільки скарга позивача, в якій він
оскаржував дану суму недоїмки
вважається задоволеною, то відповідно
і недоїмка повинна бути виключена з
особового рахунку платника.

Щодо оскарження дій відповідача, то
підстав для задоволення позову в цій
частині не вбачається, оскільки вимоги
про сплату недоїмки формується із
облікових даних з карток особового
рахунку страхувальника, відтак у
зв'язку з тим, що відповідач помилково
не вніс зміни до облікових даних з
картки особового рахунку позивача,
було сформовано оскаржувану вимоги про
сплату недоїмки.

Отже, з підстав зазначених вище, суд
приходить до висновку, що вимога № Ф-233
від 01.10.2013 підлягає скасуванню у сумі
632,46 грн., тобто повністю.

Крім того, на думку суду, визнання
протиправною та скасування вимоги є
достатнім способом захисту порушеного
права, а відтак в іншій частині позовні
вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до статей 11, 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд згідно
статті 86 цього Кодексу, оцінює докази,
які є у справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

З огляду на викладене, суд дійшов до
висновку про часткове задоволення
позову.

Частиною 3 статті 94 КАС України
передбачено, що якщо адміністративний
позов задоволено частково, судові
витрати, здійснені позивачем,
присуджуються йому відповідно до
задоволених вимог, а відповідачу -
відповідно до тієї частини вимог, у
задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

Керуючись ст.ст. 2, 69-71, 94, 158-163, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Скасувати вимогу управління
Пенсійного фонду України в
Солом'янському районі м. Києва про
сплату боргу № Ф-233 від 01.10.2013 на суму
632,46 грн.

3. В іншій частині позовних вимог
відмовити.

4. Зобов'язати відповідний підрозділ
Державної казначейської служби
України стягнути судові витрати в сумі
172,06 грн. (сто сімдесят дві грн. 06 коп.) на
користь фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) із
Державного бюджету України шляхом їх
безспірного списання із рахунків
управління Пенсійного фонду України в
Солом'янському районі м. Києва за
рахунок бюджетних асигнувань.

5. Зобов'язати відповідний підрозділ
Державної казначейської служби
України стягнути решту суми судового
збору у розмірі 1 548,44 грн. (одна тисяча
п'ятсот сорок вісім грн. 44 коп.) на
розрахунковий рахунок № 4007 у ГУ
ДКСУ у місті Києві, код 38004897, МФО 820019,
код класифікації доходів бюджету 22030001
із Державного бюджету України шляхом
їх безспірного списання із рахунків
управління Пенсійного фонду України в
Солом'янському районі м. Києва за
рахунок бюджетних асигнувань.

Постанова набирає законної сили згідно
ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, після закінчення
строку на апеляційне оскарження,
встановленого Кодексом
адміністративного судочинства
України, якщо постанова не оскаржена в
апеляційному порядку. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими ст.ст.
185-187 Кодексу адміністративного
судочинства України, шляхом подання
через суд першої інстанції апеляційної
скарги.

Строк, встановлений для подання
суб'єктом владних повноважень -
відповідачем до суду звіту про
виконання постанови - три місяці з дня
набрання постановою законної сили.

Суддя
Н.В. Клочкова