Справа № 824/3182/13-а
Суддя: Боднарюк Олег Васильович
Дата ухвалення: 2014-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2014 року м.
Чернівці Справа № 824/3182/13-а

10:55

Чернівецький окружний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Боднарюка О.В.;

за участю секретаря судового
засідання -Антонюка О.В.;

з участю:

представників позивача - Веселого С.Й.,
Джурюка Г.І., Попадюк Г.С.;

представників відповідача - Дамаскіна
І.Г., Кукульняк С.Є.;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом державного підприємства
"Чернівецьке лісове господарство" до
Територіальної державної інспекції з
питань праці у Чернівецькій області ,-

ВСТАНОВИВ :

В поданому до суду адміністративному
позові державне підприємство
"Чернівецьке лісове господарство"
(далі-позивач) просив суд визнати
протиправним та скасувати пункти №6, 7, 8
та 9 припису головного державного
інспектора праці Територіальної
державної інспекції з питань праці у
Чернівецькій області Дамаскіна І.Г.
№24-06-25/754/722 від 05.12.2013 року про
приведення оплати сторожів відповідно
до вимог ч.1ст.94, ч.2 та 3 ст.97, ст.108, ст.107
Кодексу законів про працю України.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
головним держаним інспектором праці
Державної інспекції з питань праці у
Чернівецькій області в період з 27.11.2013
року по 05.12.2013 року, проведена перевірка
в ДП "Чернівецький лісгосп" додержання
законодавства про працю та
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

За результатами перевірки складено акт
№24-06-25/754 від 05.12.2013 року, також цього дня
винесено припис за №24-06-25/754/722.

Позивач вважає, що вимоги пунктів № 6, 7,
8 та 9 припису за №24-06-25/754/722 від 05.12.2013
року Державної інспекції з питань
праці у Чернівецькій області є
протиправними та підлягають
скасуванню, оскільки оплата праці
сторожів на підприємстві регулюється
згідно Методичних рекомендацій, щодо
застосування підсумованого обліку
робочого часу, затверджених наказом
Міністерства праці та соціальної
політики України №138 від 19.04.2006 року.

Згідно цих рекомендацій, у випадку
порушення норми тривалості робочого
часу, роботу такого працівника
необхідно оплатити додатково, оскільки
порушень норм тривалості робочого часу
сторожів на підприємстві за рік
допущено не було, підстав оплачувати їх
роботу в підвищеному розмірі годинної
тарифної ставки немає.

Графіки роботи розробляються таким
чином, щоб для сторожів на підприємстві
тривалість робочого часу за обліковий
період (рік) не перевищувала
нормального числа робочих годин
передбаченого ст.50 та ст.51 КЗпП України.

Пунктом 6.8 Колективного договору на
2010-11, 2012-13 та 2013-14 роки, схваленого
загальною конференцією трудового
колективу, відповідно 26.04.2011 року, 15.03.2013
року та 15.03.2012 року, власник
зобов'язується встановити підсумковий
облік робочого часу для таких
категорій працівників: сторожі,
оператори котельні. Аналогічна норма
також передбачена п.6.8 Колективного
договору на 2013-2014 роки. Крім того,
пунктом 6.22 Колективного договору
конкретизовано, що при підсумованому
обліку робочого часу, за обліковий
період прийняти рік.

Стосовно оплати роботи сторожів в
нічний час позивач зазначив, що згідно
п.5 Додатку №7 до Галузевої Угоди на
2010-2012, 2013-2015 роки "Перелік гарантованих
розмірів доплат і надбавок до тарифних
ставок, окладів і посадових окладів
працівників підприємств і організацій
системи Державного комітету лісового
господарства України" визначено, що
доплата за роботу у вечірній час (з 18 до
22 години) повинна бути встановлена у
розмірі 20% годинної тарифної ставки
(окладу і посадового окладу) за кожну
годину роботи в цей час при
багатозмінному режимі, однак сторожа
підприємства в такому режимі не
працюють.

Також позивач зазначив, що робота
сторожів у святкові дні оплачувалась у
розмірі одинарної денної ставки, тобто
згідно Методичних рекомендацій щодо
застосування підсумованого обліку
робочого часу, затверджених наказом
Міністерства праці та соціальної
політики України №138 від 19.04.2006 p., тому
вимоги пункту №9 припису також є
протиправними.

Відповідач позову не визнав, подав
заперечення в яких зазначив, що під час
здійснення перевірки з'ясувалося, що на
підприємстві ведеться неправильний
(недостовірний) облік робочого часу, а
саме в табелях робочого часу
обліковується по 8 годин всім сторожам
підприємства. Також, за первинними
обліковими документами, поясненнями
працівників підприємства встановлено
факт роботи сторожів за графіком - доба
через три доби. Неправильний облік
робочого часу на підприємстві
призводить до порушень в частині
оплати праці.

Представники позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримали в
повному обсязі, та просили їх
задовольнити посилаючись на
обґрунтування викладені в позовній
заяві.

Представники відповідача позов не
визнали, посилаючись на обставини
викладені в запереченні.

Судом дослідженні докази надані
сторонами.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши письмові докази надані
сторонами, перевіривши матеріали
справи, а також проаналізувавши
законодавство, яке регулює спірні
правовідносини, суд вважає, що в
задоволенні адміністративного позову
слід відмовити повністю, виходячи з
наступного.

Судом встановлені такі обставини та
відповідні їм правовідносини.

Головним інспектором Територіальної
державної інспекції з питань праці у
Чернівецькій області проведено
перевірку додержання суб'єктами
господарювання законодавства про
працю та загальнообов'язкове державне
соціальне страхування ДП "Чернівецьке
лісове господарство".

05 грудня 2013 року на підставі зазначеної
вище перевірки складено акт перевірки
№24-06-25/754(а.с. 8-22).

05 грудня 2013 року Територіальна
державна інспекція з питань праці у
Чернівецькій області винесла та
направила припис директору ДП
"Чернівецьке лісове господарство" про
усунення виявлених перевіркою
порушень, а саме (окрім іншого)
вимагалось:

- п.6 нарахування та виплату заробітної
плати сторожам підприємства довести до
вимог ч.1 ст.94 КЗпПУ, ч.1 ст.1 ЗУ № 108
"Заробітна плата";

- п.7 оплату праці на підприємстві
довести до вимог ч.2 та 3 ст. 97 КЗпПУ, ч.1
ст.15 ЗУ № 108 - Умови оплати праці на
підприємствах, в установах і
організаціях;

- п.8 доплату за роботу в нічний час по ДП
"Чернівецьке лісове господарство"
відносно сторожів підприємства за
період з 01.01.2011 по 27.11.2013 р. довести до
вимог ст. 108 КЗпПУ - оплата за роботу в
нічний час;

- п.9 доплату за роботу у святкові дні по
ДП "Чернівецьке лісове господарство"
відносно сторожів підприємства за
період з 01.01.2011 по 27.11.2013 р. довести до
вимог ст. 107 КЗпПУ - оплата за роботу у
святкові і неробочі дні(а.с. 23-28).

До вказаних правовідносин суд
застосовує такі положення закону та
робить висновки по суті спору.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Кодекс законів про працю України
визначає правові засади і гарантії
здійснення громадянами України права
розпоряджатися своїми здібностями до
продуктивної і творчої праці (далі -
КЗпП України).

Відповідно до ст.1 КЗпП України, кодекс
законів про працю України регулює
трудові відносини всіх працівників,
сприяючи зростанню продуктивності
праці, поліпшенню якості роботи,
підвищенню ефективності суспільного
виробництва і піднесенню на цій основі
матеріального і культурного рівня
життя трудящих, зміцненню трудової
дисципліни і поступовому перетворенню
праці на благо суспільства в першу
життєву потребу кожної працездатної
людини. Законодавство про працю
встановлює високий рівень умов праці,
всемірну охорону трудових прав
працівників.

Статтею 94 КЗпП України визначено, що
заробітна плата - це винагорода,
обчислена, як правило, у грошовому
виразі, яку власник або уповноважений
ним орган виплачує працівникові за
виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від
складності та умов виконуваної роботи,
професійно-ділових якостей працівника,
результатів його праці та
господарської діяльності
підприємства, установи, організації і
максимальним розміром не обмежується.

Питання державного і договірного
регулювання оплати праці, прав
працівників на оплату праці та їх
захисту визначаються цим Кодексом,
Законом України "Про оплату праці" та
іншими нормативно-правовими актами.

Частинами 2 та 3 ст.97 КЗпП України
визначено, що форми і системи оплати
праці, норми праці, розцінки, тарифні
сітки, ставки, схеми посадових окладів,
умови запровадження та розміри
надбавок, доплат, премій, винагород та
інших заохочувальних, компенсаційних і
гарантійних виплат встановлюються
підприємствами, установами,
організаціями самостійно у
колективному договорі з дотриманням
норм і гарантій, передбачених
законодавством, генеральною та
галузевими (регіональними) угодами.
Якщо колективний договір на
підприємстві, в установі, організації
не укладено, власник або уповноважений
ним орган зобов'язаний погодити ці
питання з виборним органом первинної
профспілкової організації
(профспілковим представником), що
представляє інтереси більшості
працівників, а у разі його відсутності -
з іншим уповноваженим на
представництво трудовим колективом
органом.

Конкретні розміри тарифних ставок
(окладів) і відрядних розцінок
робітникам, посадових окладів
службовцям, а також надбавок, доплат,
премій і винагород встановлюються
власником або уповноваженим ним
органом з урахуванням вимог,
передбачених частиною другою цієї
статті.

Аналогічні норми кореспондуються в
ст.15 Закону України «Про оплату праці».

В ході судового розгляду справи,
обґрунтування позивача фактично
зводились до того, що п.6.8 Колективних
договорів на 2010-2014р.р. на підприємстві
встановлювався підсумковий облік
робочого часу, в тому числі і для
сторожів, а п.6.22 цих договорів
передбачається, що при підсумковому
обліку робочого часу, за обліковий
період прийнято рік (а.с.34-40).

На думку позивача, здійснюючи оплату
праці сторожів підприємство не
порушувало вимог законодавства,
оскільки діяло з урахуванням п.3
«Методичних рекомендацій щодо
застосування підсумованого обліку
робочого часу», які затверджені
наказом Міністерства праці та
соціальної політики від 19 квітня 2006
року №138 в частині того, що при
підсумованому обліку робочого часу
робота працівників регулюється
графіками роботи (змінності), які
розробляються роботодавцем і
погоджуються з виборним органом
первинної профспілкової організації, а
в разі його відсутності можуть бути
передбачені в колективному договорі.
Графіки роботи (змінності)
розробляються таким чином, щоб
тривалість робочого часу за обліковий
період не перевищувала нормального
числа робочих годин, передбаченого ст.
50 та 51 КЗпП.

В ході судового розгляду справи в
підтвердження своїх заперечень
відповідачем як приклад надано табелі
обліку робочого часу за період січня -
жовтня 2013 року (а.с.71-80), в яких
підприємством зазначався сторожам
відпрацьований 8-ми годинний робочий
день, в той час коли зазначені сторожа
заступали на роботу на добу, працюючи в
нічний та вечірній час. Крім цього, в
зазначених табелях, незважаючи на те,
що сторожа заступали на роботу на добу,
і працювали також у вихідні і святкові
дні, у відповідних колонках ставилась
відмітка «В - вихідний».

Зазначені вище обставини в ході
судового розгляду справи також і не
заперечувались сторонами.

Відповідно до ч.3 ст.72 КАС України
обставини, які визнаються сторонами,
можуть не доказуватися перед судом,
якщо проти цього не заперечують
сторони і в суду не виникає сумніву
щодо достовірності цих обставин та
добровільності їх визнання.

З огляду на встановлені судом
обставини, слід дійти висновку, що
позивач обліковував робочий час
сторожам підсумково за рік, що дійсно
не перевищувало річних норм
відпрацьованого часу, а саме вносив в
табеля недостовірну інформацію про 8-ми
годинний робочий день, в той час коли
такі сторожа працювали добу з
послідуючою змінністю.

Згідно ч.1 ст.50 КЗпП України нормальна
тривалість робочого часу працівників
не може перевищувати 40 годин на
тиждень.

Статтями 107 та 108 КЗпП України
законодавцем врегульоване питання
оплати праці в нічний час, а також у
вихідні та святкові дні. Так, згідно
вказаних норм робота у нічний час
(стаття 54) оплачується у підвищеному
розмірі, встановлюваному генеральною,
галузевою (регіональною) угодами та
колективним договором, але не нижче 20
відсотків тарифної ставки (окладу) за
кожну годину роботи у нічний час.

Робота у святковий і неробочий день
(частина четверта статті 73) оплачується
у подвійному розмірі:

1) відрядникам - за подвійними
відрядними розцінками;

2) працівникам, праця яких оплачується
за годинними або денними ставками, - у
розмірі подвійної годинної або денної
ставки;

3) працівникам, які одержують місячний
оклад, - у розмірі одинарної годинної
або денної ставки зверх окладу, якщо
робота у святковий і неробочий день
провадилася у межах місячної норми
робочого часу, і в розмірі подвійної
годинної або денної ставки зверх
окладу, якщо робота провадилася понад
місячну норму.

Оплати у зазначеному розмірі
провадиться за години, фактично
відпрацьовані у святковий і неробочий
день.

Як вбачається з матеріалів справи, п/п 5
та 6 Додатку №7 до Галузевих угод
передбачається доплата за роботу у
вечірній час в розмірі 20% годинної
тарифної ставки за кожну годину роботи
в цей час та 35% відповідно за роботу у
нічний час (а.с.41-44).

Оцінюючи встановлені обставини справи
та законодавство, яке регулює спірні
правовідносини, суд вважає, що
відповідач встановивши викладені вище
порушення законодавства про працю -
правомірно прийняв спірний припис,
оскільки позивач при обліку і оплаті
праці сторожів порушив спеціальні
норми КЗпП України та Закону України
«Про оплату праці», які регулюють
оплату праці в нічний час та у вихідні і
святкові дні.

На думку суду, застосування позивачем
п.3 «Методичних рекомендацій щодо
застосування підсумованого обліку
робочого часу», які окрім іншого не
зареєстровані в Міністерстві юстиції
України, а так само п.6.8 та п.6.22
Колективних договорів на 2010-2014р.р., при
характері роботи сторожів є
неправомірним, оскільки застосування
таких рекомендацій та умов визначених
в колективних договорах не може
суперечити зазначеним вище
спеціальним нормам законодавства про
оплату праці.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З урахуванням викладеного вище, суд
вважає, що позивачем не доведено
обґрунтованості заявлених вимог, а
тому у задоволенні адміністративного
позову слід відмовити повністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони - суб'єкта владних
повноважень, суд присуджує з іншої
сторони всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати, пов'язані із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз. В зв'язку з відсутністю
таких витрат, суд не вирішує питання
про стягнення судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 11, 71, 76, 79, 86, 94, 158-163, 167 КАС України, суд
, -

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.

Порядок і строки оскарження постанови
визначаються ст.ст. 185, 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, а також особи, які не
брали участі у справі, якщо суд вирішив
питання про їхні права, свободи,
інтереси чи обов'язки, мають право
оскаржити в апеляційному порядку
постанови суду першої інстанції
повністю або частково, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень
у випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова у повному обсязі
складена 11 лютого 2014 року.

Суддя
О.В.
Боднарюк