Справа № 820/6231/13-а
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2014-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2014 р.Справа № 820/6231/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Чалого І.С.

Суддів: Зеленського В.В. , П'янової Я.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Державної податкової
інспекції у Зміївському районі
Головного управління Міндоходів у
Харківській області на постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 22.10.2013р. по
справі № 820/6231/13-а за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної
податкової інспекції у Зміївському
районі Головного управління
Міндоходів у Харківській області про
скасування податкових
повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до Харківського
окружного адміністративного суду з
позовною заявою, в якій просить суд:
скасувати податкові повідомлення -
рішення від 11.04.2013 року №, №
та № у повному обсязі; визнати
неправомірними дії Державної
податкової інспекції у Зміївському
районі Головного управління
Міндоходів у Харківській області щодо
нарахування пені з податку на додану
вартість на суму 16262,09 грн. та податку на
доходи фізичних осіб на суму 1767,56 грн.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 22.10.2013р.
адміністративний позов фізичної особи
- підприємця ОСОБА_1 до Державної
податкової інспекції у Зміївському
районі Головного управління
Міндоходів у Харківській області про
скасування податкових
повідомлень-рішень було задоволено в
повному обсязі.

Скасовано податкові повідомлення -
рішення від 11.04.2013 року №, №
та № у повному обсязі. Визнано
неправомірними дії Державної
податкової інспекції у Зміївському
районі Головного управління
Міндоходів у Харківській області щодо
нарахування пені з податку на додану
вартість на суму 16262,09 грн. та податку на
доходи фізичних осіб на суму 1767,56 грн..

Відповідач, не погодившись з рішенням
суду першої інстанції, подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
22.10.2013р. та прийняти нове судове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог у повному обсязі,
посилаючись на порушення норм
матеріального права.

Позивач надав заперечення на
апеляційну скаргу та виклав свій
погляд на обставини справи, в зв'язку з
чим просить суд апеляційну скаргу
залишити без задоволення, а постанову
суду першої інстанції без змін.

Сторони в судове засідання не
з'явились, були повідомлені належним
чином про дату, час та місце слухання
справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає
справу відповідно до ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
обставин справи, перевіривши рішення
суду першої інстанції, доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, вважає, що вимоги
апеляційної скарги задоволенню не
підлягають, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
на підставі направлень від 05.03.2013 р. №55
та №57 та наказу №91 від 05.03.2013 р., виданих
ДПІ у Зміївському районі, начальником
відділу оподаткування фізичних осіб
Поченяєвою В.О., заступником начальника
відділу оподаткування фізичних осіб
Міхєєвою В.М., головним державним
податковим ревізором-інспектором
відділу податкового контролю Колєснік
Г.І. ДПІ у Зміївському районі на
підставі п.п.20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.п. 78.2, 78.4
ст. 78, п.п. 82.2 ст. 82 Податкового кодексу
України від 02.12.2010 р. №2755-VI з внесеними
змінами та доповненнями та відповідно
до заяви ФО-П ОСОБА_1 від 04.03.2013 р.
проведена документальна позапланова
виїзна перевірка
фінансово-господарської діяльності з
питань дотримання ФО-П ОСОБА_1 вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2012 р. по
31.12.2012 р. відповідно до затвердженого
плану перевірки, за наслідками якої
складено акт перевірки №276/17/НОМЕР_1 від
28.03.2013 року (а.с.18-72 т.1).

Відповідно до висновків акту перевірки
податковим органом встановлено
наступні порушення :

- п. 177.2, 177.4 ст. 177 Податкового
кодексу України, а саме завищено валові
витрати за 2012 рік на 701323 грн., в
результаті чого занижено податок на
доходи фізичних осіб від здійснення
підприємницької діяльності за 2012 рік
на суму 117515,42 грн.

- п. 181.1 ст. 181, п. 183.2 ст. 183, п. 187.1 ст.
187, п. 198.1 , п. 198.4 ст. 198 Податкового
кодексу України, а саме заниження ПДВ
на загальну суму 207057 грн., в т. ч. за
січень 2012 р. - 65586 грн., березень 2012 р. - 10200
грн., квітень 2012 р. - 56475 грн., травень 2012
р. - 29416 грн., червень 2012 р. - 2300 грн.,
серпень 2012 р. - 14467 грн., жовтень 2012 р. - 12953
грн., листопад 2012 р. - 15660 грн.

- зменшено від'ємне значення з ПДВ
за грудень 2012 р. на суму 142346 грн.

З висновками акту перевірки ФО-П ОСОБА_1
не погодилась та надала заперечення
відповідно до п.86.7 ст.86 Податкового
кодексу України та документи,
визначені в акті перевірки, як відсутні
відповідно до п. 44.7 Податкового кодексу
України на 47 аркушах (Договори, акти
виконаних робіт, товарно-транспортні
накладні, що підтверджують фактичне
використання основних засобів в
господарській діяльності) (а.с.97-103 т.1).

На підставі вказаного акту перевірки
ФО-П ОСОБА_1 винесено оскаржувані
податкові повідомлення-рішення:

- від 11.04.2013 р. № згідно з
підпунктом 54.3 ст.54 та п. 58.1 ст. 58 глави 4
розділу ІІ Податкового Кодексу
України, зменшено розмір від'ємного
значення суми податку на додану
вартість у розмірі 142346 грн. (а.с.14-15 т.1)

- від 11.04.2013 р. № згідно з
підпунктом 54.3.2 п. 54.3 ст.54 глави 4 розділу
ІІ Податкового Кодексу України,
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість на
загальну суму 310585,50 грн., у тому числі за
основним платежем - 207057 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями -
103528,50 грн. (а.с.12-13 т.1)

- від 11.04.2013 р. № згідно з
підпунктом 54.3.2 п. 54.3 ст.54 глави 4 розділу
ІІ, абз. 2 п. 123.1 ст. 123 розділу 2
Податкового Кодексу України, збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на доходи фізичних осіб на загальну
суму 176273,13 грн., у тому числі за основним
платежем - 117515,42 грн., за штрафними
(фінансовими) санкціями - 58757,71 грн.
(а.с.16-17 т.1)

15.04.2013 р. ФО-П ОСОБА_1 в рамках
адміністративного оскарження
податкового зобов'язання у
відповідності ст.56 Податкового кодексу
України направлено до ДПС у
Харківській області скаргу про
перегляд податкових
повідомлень-рішень від 11.04.2013р. №,
№ та №, застосованих до ФО-П
ОСОБА_1 (а.с.90-96 т.1).

Рішенням Головного управління
Міндоходів у Харківській області від
14.06.2013 р. №30/Т/20-40.-10-04-1715/04-2, скарга
підприємця залишена без задоволення, а
податкові повідомлення-рішення від
11.04.2013р. №, № та № - без
змін (а.с.85-90 т.1).

Суд першої інстанції, задовольняючи
позов, виходив з того, що податкові
повідомлення-рішення від 11.04.2013 року
№, № та № прийняті
Відповідачем не обґрунтовано та
безпідставно, у зв'язку із чим
підлягають скасуванню в повному
обсязі, а нарахування пені на суму
грошових зобов'язань, що не є
узгодженими, є неправомірним, та таким,
що не відповідає положенням п. 129.1 ст. 129
Податкового кодексу України.

Колегія суддів погоджується з таким
висновками суду першої інстанції та
зазначає.

Відповідно до ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено судом апеляційної
інстанції, що у 2012 р. ФО-П ОСОБА_1
перебувала на загальній системі
оподаткування, зареєстрована
платником ПДВ з 31.08.2007 р. Свідоцтво про
реєстрацію платника ПДВ від 31.08.2007 р.
НОМЕР_2, видане ДПІ у Зміївському
районі, індивідуальний податковий
номер - НОМЕР_1 (а.с.83 т.1)

Відповідно до Витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців серія АЖ
№115826 основними видами діяльності
Позивача за КВЕД- 2010 у 2012 році були :01.61 -
Допоміжна діяльність у рослинництві;
10.41 - Виробництво олії та рослинних
жирів; 46.21 - Оптова торгівля зерном,
необробленим тютюном, насінням і
кормами для тварин; 46.33 - Оптова
торгівля молочними продуктами, яйцями,
харчовими оліями та жирами; 49.41 -
Вантажний автомобільний транспорт; 77.11
- Надання в оренду автомобілів і
легкових автотранспортних засобів; 77.31
- Надання в оренду
сільськогосподарських машин і
устаткування (а.с.81-82 т.1).

Для ведення господарської діяльності з
виробництва олії соняшникової
підприємець орендує складське
приміщення загальною площею 2400,8 кв. м.
відповідно до укладеного Договору
оренди складу від 01.01.2012 р. та
додаткової угоди від 09.10.2012 р.,
укладених із ФО-П ОСОБА_5, яке
знаходиться за адресою : АДРЕСА_1.

Як вбачається з матеріалів справи, а
саме акту перевірки №276/17/НОМЕР_1 від
28.03.2013 року, підставами для висновку про
завищення валових витрат на загальну
суму 701323 грн. став висновок податкового
органу про те, що ФО-П ОСОБА_1 здійснюючи
операції з реалізації олії
соняшникової отримує збитки. На думку
ДПІ включення до складу витрат сум
понесених витрат, пов'язаних з
реалізацією певних товарів за ціною,
нижчою ніж їх собівартість, є
неправомірним, так як зазначена
діяльність не спрямована на отримання
прибутку, тобто здійснена не для
використання у власній господарській
діяльності.

Так за даними перевірки, собівартість
готової продукції - олії соняшникової
становить 8752343 грн.

У вересні 2012 р. ФО-П ОСОБА_1 реалізовано
олії соняшникової ПАТ «Київський
маргариновий завод» в кількості 97925 кг
по ціні 8,75 грн. за 1 кг (8,875 грн. за 1 кг) на
загальну суму 865313 грн., що нижче повної
собівартості на суму 288645 грн.

Разом з цим, в акті перевірки зазначено
перелік підприємств (ПАТ «Київський
маргариновий завод», ТОВ «Світ Олії»,
ТОВ «Антік-Агро», ПАТ «Червоний хімік»,
ТОВ «Оліяінтертрейд», ТОВ ТД
«Олійно-жировий альянс» та ТОВ
«Продснаб плюс»), яким у 2012 р. позивач
здійснив реалізацію олії соняшникової
нижче повної собівартості. Відповідач
при розрахунку використовував не
фактичну собівартість 1 кг олії
соняшникової за підсумками 2012 року
(8,5792), а проміжну за окремі квартали, яка
значно відрізняється (за 1 кв. 2012 р. - 8,0957
грн. за 1 кг, за 2 кв. 2012 р. - 3,6950 грн. за 1 кг,
за 3 кв. 2012 р. - 11,7841 грн. за 1 кг, за 4 кв. 2012
р. - 9,5249 грн. за 1 кг.)

Перевіркою було визначено та обчислено
«повну собівартість» продукції, яка
включає виробничу собівартість,
адміністративні витрати та витрати на
збут.

Як було встановлено судом першої
інстанції та не спростовано у суді
апеляційної інстанції, що у вересні
2012 р. ФО-П ОСОБА_1. реалізовано олії
соняшникової ПАТ «Київський
маргариновий завод» в кількості 89050 кг,
що підтверджується первинними
документами, наданими позивачем до
матеріалів справи, тобто перевіркою
було завищено обсяг реалізації
підприємця на 8875 кг , що привело до
неправильного розрахунку собівартості
за даними перевірки .

Колегія судів зазначає, що чинне
законодавство України не містить
такого поняття як «повна
собівартість».

Відповідно до п. 14.1.228 Податкового
кодексу України, собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг для цілей розділу ІІІ
цього Кодексу - витрати, що прямо
пов'язані з виробництвом та/або
придбанням реалізованих протягом
звітного податкового періоду товарів,
виконаних робіт, наданих послуг, які
визначаються відповідно до положень
(стандартів) бухгалтерського обліку, що
застосовуються в частині, яка не
суперечить положенням цього розділу.

Згідно до п. 11 Положення (стандарту)
бухгалтерського обліку 16 «Витрати»
собівартість реалізованої продукції
складається із виробничої
собівартості продукції, реалізованої
протягом звітного періоду,
нерозподілених загальновиробничих
витрат та понаднормативних виробничих
витрат.

До виробничої собівартості продукції
включаються: прямі матеріальні
витрати; прямі витрати на оплату праці;
інші прямі витрати; перемінні
загальновиробничі і постійні
розподілені загальновиробничі
витрати.

Перелік і склад статей калькулювання
виробничої собівартості продукції
встановлюється підприємством
(підприємцем) самостійно.

Пунктом 138.8 Податкового кодексу
України передбачено, що собівартість
виготовлених та реалізованих товарів
складається з витрат, прямо пов'язаних
з виробництвом таких товарів, а саме:
прямих матеріальних витрат; прямих
витрат на оплату праці; амортизації
виробничих основних засобів та
нематеріальних активів, безпосередньо
пов'язаних з виробництвом товарів;
загальновиробничі витрати, які
відносяться на собівартість
виготовлених та реалізованих товарів
відповідно до положень (стандартів)
бухгалтерського обліку; вартості
придбаних послуг, прямо пов'язаних з
виробництвом товарів; інших прямих
витрат.

Тобто жодна із норм чинного
законодавства не містить у складі
собівартості адміністративні витрати
та витрати на збут, що спростовує
розрахунки відповідача за даними
перевірки та висновки акту перевірки.

Ведення бухгалтерського та
податкового обліку позивача
здійснюється на підставі Наказу №1 від
02.01.2012 р. «Про організацію
бухгалтерського обліку та облікової
політики». Організація порядку
формування собівартості готової
продукції (олії соняшникової)
визначається обліковою політикою та
відповідає вимогам чинного
законодавства.

Відповідно до п. 177.4 Податкового
кодексу України, до переліку витрат,
безпосередньо пов'язаних з отриманням
доходів, належать документально
підтверджені витрати, що включаються
до витрат операційної діяльності
згідно з розділом ІІІ Податкового
кодексу України.

Згідно до п. 177.2 Податкового кодексу
України об'єктом оподаткування є
чистий оподатковуваний дохід, тобто
різниця між загальним оподатковуваним
доходом (виручка у грошовій та не
грошовій формі) і документально
підтвердженими витратами, пов'язаними
з господарською діяльністю такої
фізичної особи - підприємця. Тобто, для
визначення загального
оподатковуваного доходу
застосовується касовий метод, а при
визначенні витрат враховуються тільки
ті витрати, які пов'язані з отриманням
доходу та підтверджені відповідними
документами про їх оплату.

Враховуючи вимоги п. 11 Положення
(стандарту) бухгалтерського обліку 16
«Витрати», п. 14.1.228, п.138.8, п. 177.2 та п. 177.4
Податкового кодексу України, до складу
собівартості реалізованої продукції
повинні включатися витрати, що прямо
пов'язані з виробництвом продукції
(витрати на придбання сировини та
основних матеріалів, що утворюють
основу виготовленої продукції, витрати
на переробку сировини для виготовлення
готової продукції), ці витрати повинні
бути документально підтверджені,
пов'язані з отриманням доходів,
повинні включатися до витрат
операційної діяльності відповідно до
Розділу ІІІ Податкового кодексу та
фактично сплачені підприємцем.

Судом першої інстанції було
встановлено та не спростовано у суді
апеляційної інстанції, що до кожного
кварталу позивачем протягом 2012 р.
складалися «Розрахунки собівартості
продукції», відповідно до яких
розраховувалась проміжна собівартість
1 кг олії соняшникової за кожний
окремий квартал (а.с.109-114 т.1).

Відповідно до п. 9 Наказу №1 від 02.01.2012 р.
«Про організацію бухгалтерського
обліку та облікової політики»,
остаточний розрахунок собівартості
продукції підприємцем проводиться за
підсумками року по фактично понесеним
витратам та вважається ця собівартість
фактичною собівартістю реалізованої
продукції.

Так, загальна сума оплачених витрат на
придбання насіння соняшника та витрат
на переробку сировини складає 9154844,29
грн., із них витрати на виробництво олії
соняшникової - 6639588,75 грн. відповідно до
«Розрахунків собівартості продукції»
за 2012 рік. Придбано насіння соняшника
2764,018 т, з 1 тони соняшникового насіння
вихід - 28%- олії, тобто 773924 кг. Фактична
собівартість реалізованого 1 кг олії
соняшникової у 2012 році складає : 8,5792
грн. (6639588,75 грн. : 773924 кг).

Відповідно до поданої ФО-П ОСОБА_1 до
органу державної податкової служби
податкової декларації про доходи за 2012
р. задекларовано чистого доходу від
здійснення всіх видів діяльності у
сумі 43283 грн. (а.с.104-108 т.1)

Господарська діяльність відповідно до
п. 14.1.36 Податкового кодексу України - це
діяльність особи, що пов'язана з
виробництвом (виготовленням) та/або
реалізацією товарів, виконанням робіт,
наданням послуг, спрямована на
отримання доходу і проводиться такою
особою самостійно та/або через свої
відокремлені підрозділи, а також через
будь-яку іншу особу, що діє на користь
першої особи, зокрема за договорами
комісії, доручення та агентськими
договорами.

Підпунктом 14.1.27 Податкового кодексу
України встановлено, що витратами є
сума будь-яких витрат платника податку
у грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу.

Статтею 42 Господарського кодексу
України визначено, що підприємництво -
це самостійна, ініціативна,
систематична, на власний ризик
господарська діяльність, що
здійснюється суб'єктами
господарювання (підприємцями) з метою
досягнення економічних і соціальних
результатів та одержання прибутку.

Господарська операція, направлена на
отримання доходу, не завжди може мати
позитивний економічний ефект, що є
об'єктивним процесом здійснення
господарської діяльності, оскільки при
здійсненні господарських операцій
існує звичайний комерційний ризик не
отримати дохід від конкретної
операції.

На підставі зазначеного колегія судів
вказує на те, що отримання позивачем за
2012 р. чистого оподатковуваного доходу
підтверджує мету його діяльності -
отримання прибутку. Збитковість
окремих господарських операцій не може
бути підставою для визначення
виробничої діяльності, як не
господарської.

Також, як вбачається з матеріалів
справи, а саме акту перевірки
№276/17/НОМЕР_1 від 28.03.2013 року, підставами
для висновку про заниження податку на
додану вартість на загальну суму 45419
грн., в т. ч. за січень 2012 р. - 3786 грн.,
квітень 2012 р. - 2140 грн., травень 2012 р. - 2000
грн., червень 2012 р. - 2300 грн., серпень 2012 р.
- 2300 грн., жовтень 2012 р. - 12953 грн.,
листопад 2012 р. - 15660 грн. та за грудень 2012
р. на суму 4280 грн. став висновок
податкового органу про те, що суб'єктом
господарювання було занижено
задекларовані показники у рядку 1,
колонки Б Податкової декларації з
податку на додану вартість «операції
на митній території України, що
оподатковуються за ставкою 20
відсотків» на суму 45419 грн. (а.с.115-169 т.1)

Як було встановлено судом першої
інстанції та не спростовано у суді
апеляційної інстанції, що ФО-П ОСОБА_1
протягом 2012 р. здійснювала перевезення
вантажів автомобільним транспортом за
межі митної території України, що
підтверджують надані до матеріалів
справи міжнародні товарно-транспортні
накладні (СМR), акти здачі приймання
виконаних робіт та договори із
замовниками (а.с.11-182 т.2)

Відповідно до підпункту 195.1.3 пункту 195.1
ст. 195 Податкового кодексу України
операції з постачання послуг з
міжнародного перевезення вантажів і
багажу та вантажів залізничним,
автомобільним, морським і річковим та
авіаційним транспортом
оподатковуються за нульовою ставкою.
При цьому перевезення вважається
міжнародним, якщо таке перевезення
здійснюється за єдиним міжнародним
перевізним документом.

Відповідно до ст. 1 Закону України від
05.04.2001 р. №2344-ІІІ «Про автомобільний
транспорт» міжнародні перевезення
пасажирів і вантажів - перевезення
пасажирів і вантажів автомобільним
транспортом з перетином державного
кордону.

Статтею 1 Конвенції про договір
міжнародного автомобільного
перевезення вантажів від 19.05.56 р. (дата
приєднання України 01.08.2006 р.) визначено,
що ця Конвенція застосовується до
будь-якого договору автомобільного
перевезення вантажів транспортними
засобами за винагороду, коли зазначені
в договорі місце прийняття вантажу для
перевезення і місце, передбачене для
доставки, знаходяться у двох різних
країнах, з яких принаймні одна є
договірною країною, незважаючи на
місце проживання і громадянство
сторін. Тобто, Конвенція вказує на
початок перевезення - місце прийняття
вантажу для перевезення та його
завершення - місце, передбачене для
доставки.

Згідно зі ст. 4 Конвенції договір
перевезення підтверджується
складанням вантажної накладної, яка і є
міжнародним перевізним документом, що
відображає шлях прямування вантажу від
пункту його відправлення до пункту
його призначення.

Чинним законодавством України не
передбачено оформлення міжнародного
перевезення різними документами
залежно від відрізка маршруту.

Таким чином, нульова ставка з податку
на додану вартість, визначена
підпунктом 195.1.3 пункту 195.1 ст. 195
Податкового кодексу України,
застосовується до операцій з
постачання послуг з міжнародного
перевезення вантажів по всьому
маршруту перевезення вантажів в
цілому, без поділу його на відрізки в
межах митної території України та поза
межами митної території України, за
умови, що таке перевезення
здійснюється в межах одного договору.

Тобто, право на застосування нульової
ставки з ПДВ надає єдиний міжнародний
перевізний документ - міжнародна
товарно-транспортна накладна (СМR),
інших документів чинне законодавство
не передбачає, а відтак надані до
матеріалів справи міжнародні
товарно-транспортні накладні (СМR)
підтверджують право позивача на
застосування нульової ставки з ПДВ та
спростовують висновки акту перевірки.

Щодо твердження апелянта про те, що до
перевірки не надані позивачем
подорожні листи вантажного автомобіля
в міжнародному сполученні (типова
форма №1), колегія судів зазначає
наступне.

Перелік документів, на підставі яких
виконуються вантажні перевезення
вантажів міститься в ст.48 Закону
України «Про автомобільний транспорт»
№2344-ІІІ від 05.04.2001 р. зі змінами та
доповненнями. У зв'язку із внесеними
змінами до вказаного Закону починаючи
з 14.08.2011 р. водіям не обов'язково мати
при собі шляхові листи при перевезенні
вантажів, оскільки шляхові листи
виключені із переліку документів,
наявність яких є обов'язковою,
відповідно до п.п.4 п. 7 Закону України
«Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо
усунення надмірного державного
регулювання у сфері автомобільних
перевезень» від 05.07.2011 р. №3565-VI.

Судом першої інстанції було
встановлено та не спростовано у суді
апеляційної інстанції, що в 2011-2012 р.р.
позивач придбав основні засоби для
ведення господарської діяльності.
Перелік придбаних основних засобів
зазначено на аркушах 44-45 Акту перевірки
та відповідає первинним документам,
наданим до матеріалів справи (а.с. 170 - 246
т.1).

Облік основних засобів у позивача
проведено на підставі Інвентарних
карток обліку основних засобів (Типова
форма №ОЗ-6) і Карток обліку руху
основних засобів (Типова форма №ОЗ-8) ,
складених за 2011 та за 2012 р. (а.с.245-259 т.2)

Так, в акті перевірки зазначено, що
перевіркою повноти визначення
податкового кредиту за період з 01.01.2012
р. по 31.12.2012 р. встановлено його
завищення на суму 303984 грн., в т.ч. за
січень 2012 р. - 61800 грн., березень 2012 р. - 10200
грн., квітень 2012 р. - 54335 грн., травень 2012
р. - 27416 грн., серпень 2012 р. - 12167 грн., за
грудень 2012 р. на суму 138066 грн.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), та
складається із сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 ст.193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з :

- придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до вказаного підпункту
Податкового кодексу України ФО-П
ОСОБА_1 мала право на нарахування
податкового кредиту по придбаним
основним засобам, оскільки їх придбано
для ведення господарської діяльності .

Право на нарахування податкового
кредиту виникло у позивача на підставі
податкових накладних, що засвідчують
факт отримання підприємцем основних
засобів.

На аркуші 45 акту перевірки зазначено,
що ФО-П ОСОБА_1 до перевірки не надано
документів, що підтверджують фактичне
використання вищевказаних основних
засобів при визначенні
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку, але це не відповідає
дійсності, оскільки всі перелічені
документи (Договора, акти виконаних
робіт, товарно-транспортні накладні, що
підтверджують подальше використання
основних засобів в господарській
діяльності (а.с. а.с. 1 - 10 т.2) були надані
під час перевірки та повторно додані до
Заперечень до акту перевірки
відповідно до п. 44.7 Податкового кодексу
України протягом трьох робочих днів з
дня отримання акта перевірки.

Разом з цим колегія судів зазначає, що
положеннями п.129.1 ст.129 Податкового
кодексу України пеня нараховується:
після закінчення встановлених цим
Кодексом строків погашення
узгодженого грошового зобов'язання на
суму податкового боргу нараховується
пеня.

Нарахування пені розпочинається: а) при
самостійному нарахуванні суми
грошового зобов'язання платником
податків - від першого робочого дня,
наступного за останнім днем граничного
строку сплати грошового зобов'язання,
визначеного цим Кодексом; б) при
нарахуванні суми грошового
зобов'язання контролюючими органами -
від першого робочого дня, наступного за
останнім днем граничного строку сплати
грошового зобов'язання, визначеного у
податковому повідомленні-рішенні
згідно із цим Кодексом; у день настання
строку погашення податкового
зобов'язання, нарахованого
контролюючим органом або платником
податків у разі виявлення його
заниження на суму такого заниження та
за весь період заниження (в тому числі
за період адміністративного та/або
судового оскарження); у день настання
строку погашення податкового
зобов'язання, визначеного податковим
агентом при виплаті (нарахуванні)
доходів на користь платників податків -
фізичних осіб, та/або контролюючим
органом під час перевірки такого
податкового агента.

Відповідно до п.129.2 ст. 129 Податкового
кодексу України у разі скасування
нарахованого контролюючим органом
грошового зобов'язання (його частини) у
порядку адміністративного та/або
судового оскарження пеня за період
заниження такого грошового
зобов'язання (його частини)
скасовується.

Як було встановлено судом першої
інстанції та не спростовано у суді
апеляційної інстанції, пеня позивачу
була розрахована строком до 21.04.2013 р. на
суми грошових зобов'язань визначених
податковим повідомлення-рішенням від
11.04.2013 року №, №, які є
неузгодженими, що є неправомірним.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
підстав, висновків суду першої
інстанції не спростовують.

Таким чином, колегія суддів
переглянувши, у межах апеляційної
скарги, рішення суду першої інстанції,
вважає, що суд першої інстанції вірно
встановив фактичні обставини справи,
ретельно дослідив наявні докази, дав їм
належну оцінку та прийняв законне та
обґрунтоване рішення у відповідності з
вимогами матеріального та
процесуального права.

Відповідно до ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду -без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 195, 196, 197, п.1 ч.1 ст.
198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Зміївському
районі Головного управління
Міндоходів у Харківській області
залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 22.10.2013р. по
справі № 820/6231/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя Чалий І.С.Судді
Зеленський В.В. П’янова Я.В.