Справа № 2а-5570/10/1770
Суддя: Цвіркун Ю.І.
Дата ухвалення: 2014-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" січня 2014 р. м. Київ
К/800/52181/13

Вищий адміністративний суд України у
складі:

головуючого суддіЦвіркуна Ю.І. суддів
Ланченко Л.В. Пилипчук Н.Г. розглянувши
в порядку письмового провадження
адміністративну справу

за касаційною скаргою Суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної
особи ОСОБА_4

на постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 19.09.2013 року

у справі № 2а-5570/10/1770

за позовом Суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_4

до Здолбунівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області

про скасування податкового
повідомлення-рішення,

встановив:

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 08.12.2010 року
у справі № 2а-5570/10/1770 позов задоволено
частково. Визнано протиправним та
скасовано податкове
повідомлення-рішення Здолбунівської
об'єднаної державної податкової
інспекції від 01.06.2010 року № /0 в
частині нарахування податку на додану
вартість та застосування штрафних
санкцій в сумі 2 750, 00 грн.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 19.09.2013 року
постанову суду першої інстанції
скасовано, в задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду
апеляційної інстанції позивач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України з касаційною скаргою, в
якій просить рішення суду апеляційної
інстанції скасувати, залишити в силі
рішення суду першої інстанції. Свої
вимоги заявник обґрунтовує порушенням
судом апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права.

В судове засідання сторони не
з'явилася, про дату, час та місце
судового розгляду повідомлені
належним чином.

Представник відповідача подав
клопотання про розгляд справи у його
відсутність, з вимогами та доводами
скаржника не погоджується, просить
залишити в силі оспорювані рішення.

У зв'язку із зазначеним, справа
відповідно до вимог частини першої
статті 222 КАС України розглядалася в
порядку письмового провадження.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що за результатами
проведеної Здолбунівською об'єднаною
державною податковою інспекцією
документальної планової перевірки
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства
Суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_4,
складено акт від 25.05.2010 року №
00604/1742/НОМЕР_1, яким встановлено
порушення пп. 7.4.4, пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», в результаті чого завищено
податковий кредит на загальну суму 4 029,
03 грн.

На підставі акта перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення від 01.06.2010 року №
/0, яким позивачу визначено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в розмірі 4029, 03 грн. та
штрафні фінансові санкції в сумі 2014, 52
грн.

За результатами адміністративного
оскарження скарги позивача залишені
без задоволення та винесено податкові
повідомлення-рішення від 18.06.2010 року №
/1, від 30.09.2010 року № /2, від
03.11.2010 року № /3.

Суд першої інстанції дійшов висновку
про задоволення позову частково,
оскільки відповідачем безпідставно
зменшено податковий кредит за травень
2009 року на суму 1 833, 33 грн.

Відмовляючи в позові, суд апеляційної
інстанції не погодився з висновком
суду першої інстанції про те, що
відповідач безпідставно не визнав
включення до податкового кредиту суми
сплачені позивачем під час придбання
мобільного телефону.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду апеляційної інстанції з
огляду на таке.

Відповідно до пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку із
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари (послуги) та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

За змістом пп. 7.4.5 п. 7.4 цієї ж статті
Закону не підлягають включенню до
складу податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг),
не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Згідно пп. 7.5.1 п. 7.5. ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість» датою
виникнення права платника податку на
податковий кредит вважається дата
здійснення першої з подій: або дата
списання коштів з банківського рахунку
платника податку в оплату товарів
(робіт, послуг), дата виписки
відповідного рахунку (товарного чека) -
в разі розрахунків з використанням
кредитних дебетових карток або
комерційних чеків; або дата отримання
податкової накладної, що засвідчує
факт придбання платником податку
товарів (робіт, послуг).

Зазначені положення дозволяють
платнику податку формувати податковий
кредит у зв'язку з реальним придбанням
товарів (робіт, послуг) та на підставі
відповідних розрахункових, платіжних
та інших документів, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення податкового обліку.

Отже, Закон України «Про податок на
додану вартість» пов'язує виникнення у
платника податку на додану вартість
права на включення сплачених ним сум
податку до податкового кредиту із
фактичним виконанням робіт (послуг) чи
поставкою товарів, у ціні яких цей
податок сплачений.

Судами попередніх інстанцій
встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що позивачем на
підставі видаткової накладної було
придбано у Приватного підприємства
«ІПС» мобільний телефон.

Приватним підприємством «ІПС»
виписано податкову накладну на суму 11
000, 00 грн., в т.ч. податок на додану
вартість у сумі 1 833, 33 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що
придбання мобільного телефону
викликано необхідністю для ведення
господарської діяльністю рекламної
агенції та підтримки належного іміджу,
що сприяє підписанню вигідних
контрактів, про що позивачем видано
наказ.

Відповідно до частини другої ст. 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем не надано жодних доказів,
які б вказували про використання
позивачем мобільного телефону не для
потреб господарської діяльності
позивача.

Враховуючи наведене, колегія суддів
погоджується з доводами суду першої
інстанції про те, що позовні вимоги в
частині нарахування податку на додану
вартість та застосування штрафних
санкцій в сумі 2 750, 00 грн. підлягають
задоволенню.

За таких обставин, прийняте
апеляційним судом нове рішення у
справі про відмову в задоволенні
позову підлягає скасуванню, а
постанова суду першої інстанції -
залишенню в силі.

Відповідно до ст. 226 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції скасовує
судове рішення суду апеляційної
інстанції та залишає в силі рішення
суду першої інстанції, яке ухвалено
відповідно до закону і скасоване або
змінене помилково.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 226, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної
особи ОСОБА_4 задовольнити.

Постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 19.09.2013 року
у справі № 2а-5570/10/1770 скасувати.

Постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 08.12.2010 року
у справі № 2а-5570/10/1770 залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили у порядку
та строки, передбачені статтею 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, та на неї може бути подана
заява про перегляд судових рішень
Верховним Судом України з підстав та в
порядку, передбачених статтями 236-239-1
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий
Ю.І.Цвіркун

Судді
Л.В.Ланченко

Н.Г.Пилипчук