Справа № 812/2/14
Суддя: Т.І. Чернявська
Дата ухвалення: 2014-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 лютого 2014 рокуЛуганськСправа № 812/2/14

Луганський окружний адміністративний
суд

у складі головуючого судді Чернявської
Т.І.,

за участю

секретаря судового засідання
Ігнатович О.А.,

позивача - ОСОБА_1

та

представників сторін:

від позивача -
ОСОБА_2 (довіреність від 21.11.2013 реєстр. №
2640)

від відповідача -
Божинов І.Б. (довіреність від 08.01.2014 №
08-08-4)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Луганську

справу за адміністративним позовом

фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

до виконавчої дирекції Луганського
обласного відділення Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності

про визнання протиправними дій та
бездіяльності, зобов'язання вчинити
певні дії,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Луганського окружного
адміністративного суду перебуває
справа за адміністративним позовом
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до
виконавчої дирекції Луганського
обласного відділення Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності, в якому позивач
з урахуванням заяви про уточнення
позовних вимог від 14 січня 2014 року (арк.
справи 92-96) і заяви про зменшення
позовних вимог від 30 січня 2014 року (арк.
справи 117-118) просить:

- визнати протиправними дії
Луганського обласного відділення
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності щодо
повернення на адресу фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 заяви-розрахунку від
11 вересня 2013 року № 1/09 без прийняття
рішення про фінансування позивача як
страхувальника-роботодавця для
надання матеріального забезпечення
найманій працівниці ОСОБА_4 по
вагітності та пологах;

- визнати протиправною бездіяльність
Луганського обласного відділення
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності щодо
нездійснення фінансування фізичної
особи - підприємця ОСОБА_1 як
страхувальника-роботодавця для
надання матеріального забезпечення
найманій працівниці ОСОБА_4 по
вагітності та пологах відповідно до
заяви-розрахунку від 11 вересня 2013 року
№ 1/09;

- зобов'язати Луганське обласне
відділення Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності здійснити фінансування
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 як
страхувальника-роботодавця для
надання матеріального забезпечення
найманій працівниці ОСОБА_4 по
вагітності та пологах відповідно до
заяви-розрахунку від 11 вересня 2013 року
№ 1/09 в сумі 55297,74 грн. шляхом
перерахування зазначеної суми на
поточний рахунок 2109 в ПАТ КБ
«Приватбанк», МФО 304795,
ідентифікаційний код .

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що на виконання вимог пункту 3
частини 2 статті 27 Закону України від 18
січня 2001 року № 2240-III «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням» (у
редакції, що діяла до 01 січня 2011 року) на
підставі наданого найманим
працівником ОСОБА_4 листка
непрацездатності наприкінці 2011 року
позивачем було виплачено ОСОБА_4
допомогу по вагітності та пологах в
сумі 55297,62 грн. 19 січня 2011 року згідно з
приписом пункту 8 частини 2 статті 27
Закону України від 18 січня 2001 року №
2240-III «Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням»
(далі - Закон № 2240) позивач надав до
Сєвєродонецької міської виконавчої
дирекції Луганського обласного
відділення Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності звіт про нараховані
внески, перерахування та витрати,
пов'язані з загальнообов'язковим
державним соціальним страхуванням у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності, за формою Ф4-ФСС з ТВП
за 2010 рік та слідом за цим звітом у
відповідності до вимог частини 1 статті
21 Закону № 2240 оформлену за
встановленим зразком заяву-розрахунок,
що містила інформацію про нараховані
страхувальником застрахованим особам
суми матеріального забезпечення за їх
видами з відображенням суми
заборгованості Фонду перед позивачем.
Проте, відшкодування витрат
відповідачем здійснено не було. 03
вересня 2013 року позивач повідомив Фонд
про факт самостійного виявлення
арифметичної помилки у розрахунку суми
виплати за лікарняним листом ОСОБА_4 та
подав звіт Ф4-ФСС з ТВП, де відобразив
суму заборгованості Фонду перед
позивачем за минулі роки в сумі 55500,33
грн., розмір виявленої помилки та
відкориговану суму заборгованості
Фонду. Жодних заперечень щодо змісту чи
форми звіту Ф4-ФСС з ТВП від 03 вересня 2013
року відповідач не заявив. 11 вересня 2013
року позивачем до Фонду подана
заява-розрахунок (вих. № 1/09) із вимогою
здійснити фінансування позивача для
надання матеріального забезпечення
застрахованим особам в сумі 55500,45 грн. 24
вересня 2013 року Фонд із супровідним
листом № 01-10-785 за підписом директора
Сєвєродонецької міської виконавчої
дирекції Луганського обласного
відділення Фонду Корпана В.М. повернув
позивачу заяву-розрахунок від 11
вересня 2013 року № 1/09 з зазначенням, що
відповідно до вимог частини 1 статті 22
Закону № 2240 у редакції, що діє після 01
січня 2011 року, фінансування Фондом
здійснюється лише за страховими
випадками, які настали після 01 січня 2011
року.

З посиланням на норми Закону № 2240 та
Порядку фінансування страхувальників
для надання застрахованим особам
матеріального забезпечення за рахунок
коштів Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності,
затвердженого постановою Фонд
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності від 22 грудня 2010
року № 26 та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 25 січня
2011 року за № 111/18849, позивач зазначив, що
відповідач після отримання
заяви-розрахунку від 11 вересня 2013 року
№ 1/09, перевіривши правильність
заповнення реквізитів, наявність даних
про страхувальника в Державному
реєстрі загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
дані про сплату ним єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, відповідно до
вимог частини 1 статті 21 Закону № 2240 та
пункту 8 Порядку фінансування
страхувальників для надання
застрахованим особам матеріального
забезпечення за рахунок коштів Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності був зобов'язаний
в строк до 25 вересня 2013 року прийняти
рішення про відповідне фінансування та
перерахувати вказані у
заяві-розрахунку 55500,45 грн. на окремий
поточний рахунок для зарахування
страхових коштів. Фондом було
проігноровано вищевказані вимоги
діючого законодавства, фінансування
позивача як роботодавця для надання
ним матеріального забезпечення по
вагітності та пологам ОСОБА_4 до
теперішнього часу не здійснено,
заяву-розрахунок протиправно
повернено, що призвело до порушення
прав позивача.

У письмових поясненнях від 30 січня 2014
року позивач вказав, що заперечуючи
проти позову, відповідач вказує на
відсутність у позивача права на таке
фінансування. В той же час, 12 серпня 2013
року Луганським обласним відділенням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності
позивачу надавалась відповідь за №
05-09-2688, в якій відповідач не заперечував
проти наявності в нього заборгованості
перед позивачем, а вказував лише на
завищений (на думку Фонду) розмір
допомоги по вагітності та пологах,
нарахованої та виплаченої позивачем
ОСОБА_4 (арк. справи 119).

У судовому засіданні позивач та його
представник уточнений
адміністративний позов підтримали,
просили задовольнити позовні вимоги з
урахуванням заяви про зменшення
позовних вимог від 30 січня 2014 року
повністю, надали пояснення, аналогічні
викладеним у заяві про уточнення
позовних вимог від 14 січня 2014 року та
письмових поясненнях від 30 січня 2014
року.

Виконавча дирекція Луганського
обласного відділення Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності
адміністративний позов не визнала, про
що подала заперечення від 21 січня 2014
року, в яких у задоволенні позовних
вимог просить відмовити у повному
обсязі (арк. справи 105-106).

Заперечуючи проти позовних вимог,
відповідач послався на те, що з 01 січня
2011 року відповідно до частини 1 статті 21
Закону № 2240 фінансування
страхувальників-роботодавців для
надання матеріального забезпечення
найманим працівникам здійснюється
районними, міжрайонними, міськими
виконавчими дирекціями відділень
Фонду в порядку, встановленому
правлінням Фонду. Відповідно до
пунктів 4, 9 Порядку фінансування
страхувальників для надання
застрахованим особам матеріального
забезпечення за рахунок коштів Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності, затвердженого
постановою Фонд соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності від 22 грудня 2010 року № 26
та зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 25 січня 2011 року за
№ 111/18849, який вступив в силу з 04 лютого
2011 року, на підставі рішення комісії
(уповноваженого) із соціального
страхування підприємства про
призначення матеріального
забезпечення
страхувальник-роботодавець нараховує
суми матеріального забезпечення та
оформлює заяву-розрахунок. Після
надходження суми коштів, зазначених у
заяві-розрахунку, на рахунок
страхувальника, останній зобов'язаний
здійснити виплату відповідного
матеріального забезпечення у строки,
визначені у статті 52 Закону № 2240.

Підставою для оформлення позивачем
заяви-розрахунку від 11 вересня 2013 року
№ 1/09 та звернення до
Сєвєродонецької міської виконавчої
дирекції для її фінансування був
листок непрацездатності ОСОБА_4 серія
АВД № 427058, виданий їй 02 листопада 2010
року. Відповідно до пункту 3 частини 2
статті 27 Закону № 2240 (в редакції, яка
діяла на час видачі листка
непрацездатності 02 листопада 2010 року)
страхувальник (позивач) зобов'язаний
надавати та оплачувати застрахованим
особам у разі настання страхового
випадку відповідний вид матеріального
забезпечення та соціальних послуг
відповідно до цього Закону. Листок
непрацездатності від 02 листопада 2010
року серія АВД № 427058 було сплачено
позивачем ОСОБА_4 у сумі 55297,62 грн., що
підтверджується касовим ордером від 15
листопада 2010 року. Під час опрацювання
заяви-розрахунку позивача від 11
вересня 2013 року № 1/09 було встановлено,
що матеріальне забезпечення по листку
непрацездатності від 02 листопада 2010
року серія АВД № 427058 ОСОБА_4 отримала ще
15 листопада 2010 року. На підставі цієї
обставини, враховуючи зміни до статті 21
Закону № 2240, які набрали чинності з 01
січня 2011 року, щодо фінансування
органами Фонду страхувальників для
подальшого надання ними матеріального
забезпечення найманим працівникам по
страховим випадкам, що настали після 01
січня 2011 року, відповідач вважає, що
рішення про повернення позивачу
заяви-розрахунку від 11 вересня 2013 року
№ 1/09 було прийнято обґрунтовано та
законно.

У судовому засіданні представник
відповідача проти адміністративного
позову заперечував, просив відмовити у
задоволенні позовних вимог повністю,
надав пояснення, аналогічні викладеним
у письмових запереченнях від 21 січня 2014
року.

Заслухавши пояснення позивача та
представників сторін, дослідивши
матеріали справи, розглянувши справу в
межах заявлених позовних вимог і
наданих сторонами доказів, оцінивши
докази відповідно до вимог статей 69-72
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд вважає позовні вимоги
такими, що не підлягають повному
задоволенню, з таких підстав.

Згідно із частиною 1 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності відповідно до частини 2
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено під час судового розгляду,
ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової
картки платника податків НОМЕР_1)
зареєстрований фізичною особою -
підприємцем виконавчим комітетом
Сєвєродонецької міської ради
Луганської області 17 квітня 2000 року,
про що свідчить свідоцтво про державну
реєстрацію фізичної особи - підприємця
серія НОМЕР_2 (арк. справи 7).

Згідно повідомлення про взяття на
облік страхувальника від 28 вересня 2010
року фізична особа - підприємець ОСОБА_1
взятий на облік у Сєвєродонецькій
міській виконавчій дирекції
Луганського обласного відділення
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності за
реєстраційним номером 39 (арк.
справи 98).

24 вересня 2010 року між фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_1 та фізичною особою
ОСОБА_4 укладений безстроковий
трудовий договір, зареєстрований в
Сєвєродонецькому міському центрі
зайнятості 24 вересня 2010 року за № 850,
яким передбачено зобов'язання
виконання працівником обов'язків
менеджера зі збуту із заробітною
платою в розмірі 15000 гривень на місяць
(арк. справи 8).

Факт перебування ОСОБА_4 у трудових
відносинах з фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_1 також
підтверджений довідкою державної
податкової інспекції в м.
Сєвєродонецьку Луганської області від
06 жовтня 2010 року серія І № 283251 (арк.
справи 9).

На підставі листка непрацездатності
від 02 листопада 2010 року серія АВД № 427058
фізична особа - підприємець ОСОБА_1 за
видатковим касовим ордером від 15
листопада 2010 року сплатив ОСОБА_4
допомогу по вагітності та пологах в
розмірі 100 відсотків заробітку в сумі
55297,62 грн. (арк. справи 27, 28).

Згідно звіту про нараховані внески,
перерахування та витрати, пов'язані з
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності за
2010 рік, за формою ф4 - ФСС з ТВП в розділі
VI у рядку 2 значиться заборгованість,
яка повинна бути сплачена Фондом після
прийняття звіту, в сумі 55500,33
грн., до якої також входить і
заборгованість по виплаченій допомозі
по вагітності та пологах в сумі 55297,62
грн. (арк. справи 29).

Спеціальним законом, який визначає
правові, організаційні та фінансові
основи загальнообов'язкового
державного соціального страхування
громадян на випадок тимчасової втрати
працездатності, у зв'язку з вагітністю
та пологами, у разі смерті, а також
надання послуг із санаторно-курортного
лікування та оздоровлення
застрахованим особам та членам їх
сімей, є Закон України від 18 січня 2001
року № 2240-III «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими похованням» (далі - Закон №
2240).

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 6
Закону № 2240 (в редакції, яка діяла на
час настання страхового випадку та
призначення і виплати допомоги по
вагітності та пологах)
загальнообов'язковому державному
соціальному страхуванню у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності
підлягають особи, які працюють на
умовах трудового договору (контракту)
на підприємствах, в установах,
організаціях незалежно від форм
власності та господарювання.

Пунктом 3 частини 1 статті 29 Закону № 2240
(в редакції, яка діяла на час настання
страхового випадку та призначення і
виплати допомоги по вагітності та
пологах) передбачено, що застраховані
особи мають право отримувати у разі
настання страхового випадку
матеріальне забезпечення та соціальні
послуги, передбачені цим Законом, а
пунктом 3 частини 2 статті 27 цього
Закону передбачено, що страхувальник
зобов'язаний надавати та оплачувати
застрахованим особам у разі настання
страхового випадку відповідний вид
матеріального забезпечення та
соціальних послуг відповідно до цього
Закону.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті
34 Закону № 2240 (в редакції, яка діяла на
час настання страхового випадку та
призначення і виплати допомоги по
вагітності та пологах) за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності
надається допомога по вагітності та
пологах.

Згідно з нормами статті 38 Закону №
2240-ІІІ (в редакції, яка діяла на час
настання страхового випадку та
призначення і виплати допомоги по
вагітності та пологах) допомога по
вагітності та пологах надається
застрахованій особі у формі
матеріального забезпечення, яке
компенсує втрату заробітної плати
(доходу) за період відпустки у зв'язку з
вагітністю та пологами; допомога по
вагітності та пологах надається
застрахованій особі у розмірі 100 %
середньої заробітної плати (доходу),
обчисленої відповідно до статті 53
цього Закону, і не залежить від
величини страхового стажу.

Частиною 1 статті 51 Закону № 2240-ІІІ (в
редакції, яка діяла на час настання
страхового випадку та призначення і
виплати допомоги по вагітності та
пологах) встановлено, що підставою для
призначення допомоги по тимчасовій
непрацездатності, по вагітності та
пологах є виданий у встановленому
порядку листок непрацездатності, а в
разі роботи за сумісництвом копія
листка непрацездатності, засвідчена
підписом керівника і печаткою за
основним місцем роботи.

Відповідно до пункту 6.9 Інструкції про
порядок надходження, обліку та
витрачання коштів Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності, затвердженої
постановою правління Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності від 26 червня 2001
року № 16 (в редакції, яка діяла на час
настання страхового випадку та
призначення і виплати допомоги по
вагітності та пологах):

- якщо витрати, проведені
страхувальником-роботодавцем, за
звітний квартал перевищують
нараховану суму страхових внесків та
інших платежів, то різниця між сумою
витрат і сумою страхових внесків
зараховується в рахунок сплати
наступного кварталу;

- якщо ж витрати не можуть бути покриті
страховими внесками і в наступному
кварталі, то сума перевищення, з
урахуванням очікуваного результату в
наступному кварталі, відшкодовується
страхувальнику-роботодавцю органом
реєстрації після одержання від нього
звіту за формою ф4 - ФСС з ТВП за минулий
квартал;

- відшкодування
страхувальнику-роботодавцю суми
перевищення над сумою страхових
внесків у випадках, коли належна сума
страхових внесків не покриває витрат,
може провадитись і до одержання звіту
за формою ф4 - ФСС з ТВП при
обов'язковому поданні
довідки-розрахунку за підписом
керівника, головного бухгалтера,
завіреної печаткою підприємства;

- відшкодування здійснюються органом
Фонду шляхом перерахування
відповідних сум на поточний рахунок
страхувальника.

Тобто, на час настання страхового
випадку чинним законодавством було
встановлено, що призначення і виплата
допомоги по вагітності та пологах
здійснюється
страхувальником-роботодавцем, якому у
випадках, коли належна сума страхових
внесків не покриває витрат, суми
перевищення над сумою страхових
внесків відшкодовуються органом Фонду
шляхом перерахування відповідних сум
на поточний рахунок страхувальника.

Оскільки трудовий договір між
позивачем та працівником є чинним,
листок непрацездатності наявний,
допомога по вагітності та пологах в
розмірі 100 відсотків заробітку в сумі
55297,62 грн. виплачена, а заборгованість
по виплаченій допомозі по вагітності
та пологах в сумі 55297,62 грн., яка повинна
бути сплачена Фондом після прийняття
звіту, зазначена у звіті про нараховані
внески, перерахування та витрати,
пов'язані з загальнообов'язковим
державним соціальним страхуванням у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності за 2010 рік, за формою ф4 -
ФСС з ТВП в розділі VI у рядку 2,
відповідач мав виконати встановлене
законом зобов'язання по відшкодуванню
страхувальнику-роботодавцю витрат на
виплату допомоги по вагітності та
пологах.

Нездійснення відповідачем
відшкодування позивачу витрат на
виплату допомоги по вагітності та
пологах шляхом перерахування
відповідних сум на поточний рахунок
страхувальника-роботодавця надає
позивачу право зобов'язати Фонд у
судовому порядку здійснити таке
відшкодування. Зазначеним правом
позивач скористався та подав до
Луганського окружного
адміністративного суду 26 листопада 2012
року відповідний адміністративний
позов, який ухвалою Луганського
окружного адміністративного суду від 09
січня 2013 року у справі № 2а/1270/9365/2012,
залишеною без змін ухвалою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 17 квітня 2013 року, за пропуском
строку звернення до адміністративного
суду залишений без розгляду (арк.
справи 23-24, 25-26, 30-34).

З 01 січня 2011 року порядок призначення і
виплати допомоги по вагітності та
пологах за Законом № 2240 змінений.
Зокрема, з 01 січня 2011 року статтею 21
Закону № 2240 передбачено:

- фінансування
страхувальників-роботодавців для
надання матеріального забезпечення
найманим працівникам здійснюється
районними, міжрайонними, міськими
виконавчими дирекціями відділень
Фонду в порядку, встановленому
правлінням Фонду. Підставою для
фінансування страхувальників робочими
органами відділень Фонду є оформлена
за встановленим зразком
заява-розрахунок, що містить
інформацію про нараховані
застрахованим особам суми
матеріального забезпечення за їх
видами. Районні, міжрайонні, міські
виконавчі дирекції відділень Фонду
здійснюють фінансування
страхувальників-роботодавців протягом
десяти робочих днів після надходження
заяви. У разі якщо сума отриманих
страхувальником від Фонду страхових
коштів перевищує фактичні витрати на
надання матеріального забезпечення,
невикористані страхові кошти
повертаються до робочого органу Фонду,
що здійснив фінансування, протягом
трьох робочих днів (частина 1);

- страхувальник-роботодавець відкриває
окремий поточний рахунок для
зарахування страхових коштів у банках
у порядку, встановленому Національним
банком України.
Страхувальник-роботодавець, який є
бюджетною установою, відкриває окремий
рахунок для зарахування страхових
коштів у відповідному органі
Державного казначейства України в
порядку, встановленому Державним
казначейством України. Кошти Фонду, що
надходять на зазначений рахунок,
обліковуються на окремому субрахунку.
Страхові кошти, зараховані на окремий
поточний рахунок у банку або на окремий
рахунок у відповідному органі
Державного казначейства України (далі -
окремий рахунок), можуть бути
використані страхувальником виключно
на надання матеріального забезпечення
та соціальних послуг застрахованим
особам. Страхові кошти, зараховані на
окремий рахунок, не можуть бути
спрямовані на задоволення вимог
кредиторів, на стягнення на підставі
виконавчих та інших документів, за
якими здійснюється стягнення
відповідно до закону. У разі порушення
провадження у справі про банкрутство
страхувальника-роботодавця страхові
кошти, зараховані на окремий рахунок,
повертаються до районної, міжрайонної,
міської виконавчої дирекції
відділення Фонду, яка в подальшому
забезпечує надання матеріального
забезпечення застрахованим особам.
Фінансування такого страхувальника
виконавчою дирекцією відділення Фонду
припиняється (частина 2).

З 04 лютого 2011 року набрав чинності
Порядок фінансування страхувальників
для надання застрахованим особам
матеріального забезпечення за рахунок
коштів Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності,
затверджений постановою правління
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності від 22
грудня 2010 року № 26 та зареєстрований в
Міністерстві юстиції України 25 січня
2011 року за № 111/18849 (далі -
Порядок № 26).

Відповідно до пункту 3 Порядку № 26 у
разі виникнення страхового випадку із
застрахованою особою на підставі
поданих документів, передбачених
статтею 51 Закону, комісія
(уповноважений) із соціального
страхування підприємства з
урахуванням вимог Положення про
комісію (уповноваженого) підприємства,
установи, організації із
загальнообов'язкового державного
соціального страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням,
затвердженого постановою правління
Фонду від 23 червня 2008 року № 25,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 14 липня 2008 року № 636/15327,
приймає рішення про призначення
матеріального забезпечення
застрахованій особі.

На підставі рішення комісії
(уповноваженого) із соціального
страхування підприємства про
призначення матеріального
забезпечення
страхувальник-роботодавець нараховує
суми матеріального забезпечення та
оформлює заяву-розрахунок (пункт 4
Порядку № 26).

Згідно із пунктом 5 Порядку № 26 для
отримання коштів Фонду для виплати
матеріального забезпечення
застрахованим особам, нарахованого
страхувальником, страхувальник
звертається до робочого органу Фонду
за місцем обліку в органі Фонду або за
місцем обліку, зазначеним в Державному
реєстрі загальнообов'язкового
державного соціального страхування
(для зареєстрованих після 01 січня 2011
року) (далі - місце обліку), із
заявою-розрахунком за підписом
керівника та головного бухгалтера,
засвідченою печаткою підприємства.

Після надходження суми коштів,
зазначених у заяві-розрахунку, на
рахунок страхувальника, останній
зобов'язаний здійснити виплату
відповідного матеріального
забезпечення у строки, визначені у
статті 52 Закону (пункт 9 Порядку № 26).

З системного аналізу норм Закону № 2240
(у редакції після 01 січня 2011 року) та
Порядку № 26 слідує, що після 01 січня 2011
року порядок виплати допомоги по
вагітності та пологах докорінно
змінений. Зокрема, після 01 січня 2011 року
страхувальник-роботодавець нараховує
суми матеріального забезпечення та
оформлює заяву-розрахунок, на підставі
якої робочі органи Фонду на рахунок
страхувальника перераховують суму
коштів, з якої страхувальник здійснює
виплату застрахованим особам
відповідного матеріального
забезпечення, у тому числі допомоги по
вагітності та пологах.

Оскільки в ході судового розгляду
справи судом встановлено, що допомога
по вагітності та пологах ОСОБА_4
виплачена 15 листопада 2010 року за
рахунок коштів
страхувальника-роботодавця (фізичної
особи - підприємця ОСОБА_1) у
відповідності із чинним на час
здійснення такої виплати
законодавством, правові підстави для
подання позивачем до Сєвєродонецької
міської виконавчої дирекції
Луганського обласного відділення
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності
заяви-розрахунку від 11 вересня 2013 року
за № 1/09 згідно із Порядком № 26 та
здійснення робочим органом Фонду
фінансування
страхувальника-роботодавця для
виплати застрахованій особі
матеріального забезпечення відсутні, у
зв'язку з чим Сєвєродонецька міська
виконавча дирекція Луганського
обласного відділення Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності листом від 24
вересня 2013 року за № 01-10-785 правомірно
повернула позивачу заяву-розрахунок
від 11 вересня 2013 року за № 1/09 (арк.
справи 13).

Відповідач як суб'єкт владних
повноважень, на якого частиною 2 статті
71 Кодексу адміністративного
судочинства України покладено
обов'язок щодо доказування
правомірності своїх дій та рішень,
довів суду правомірність своїх дій та
рішення, що є підставою для відмови у
задоволенні адміністративного позову.

Судові витрати по сплаті судового
збору покладаються на позивача.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону
України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про
судовий збір» судовий збір
справляється у відповідному розмірі
від мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі, встановленої
законом на 1 січня календарного року, в
якому відповідна заява або скарга
подається до суду, - у відсотковому
співвідношенні до ціни позову та у
фіксованому розмірі.

Згідно із частиною 3 статті 6 Закону
України від 08 липня 2011 року № 3674-VІ «Про
судовий збір» за подання позовної
заяви, що має одночасно майновий і
немайновий характер, судовий збір
сплачується за ставками, встановленими
для позовних заяв майнового та
немайнового характеру.

Статтею 8 Закону України від 06 грудня 2012
року № 5515-VI «Про Державний бюджет
України на 2013 рік» установлено на 2013
рік мінімальну заробітну плату у
місячному розмірі з 1 січня - 1147,00
гривні.

За подання до адміністративного суду
адміністративного позову майнового
характеру підпунктом 1 пункту 3 частини
2 статті 4 Закону України від 08 липня 2011
року № 3674-VI «Про судовий збір»
встановлена ставка судового збору у
розмірі 2 відсотки розміру майнових
вимог, але не менше 1,5 розміру
мінімальної заробітної плати та не
більше 4 розмірів мінімальних
заробітних плат, немайнового характеру
- 0,06 розміру мінімальної заробітної
плати.

З огляду на розмір мінімальної
заробітної плати з 01 січня 2013 року,
встановленої статтею 8 Закону України
від 06 грудня 2012 року № 5515-VI «Про
Державний бюджет України на 2013 рік», за
подання до адміністративного суду
після 23 жовтня 2013 року до 31 грудня 2013
року позовної заяви майнового
характеру встановлена ставка судового
збору у розмірі 2 відсотки розміру
майнових вимог, але не менше 1720,50 грн. та
не більше 4588,00 грн., немайнового
характеру - 68,82 грн.

Відповідно до частини 3 статті 4 Закону
України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про
судовий збір» під час подання
адміністративного позову майнового
характеру сплачується 10 відсотків
розміру ставки судового збору. Решта
суми судового збору стягується з
позивача або відповідача пропорційно
до задоволеної чи відхиленої частини
вимог.

Враховуючи, що позивачем при зверненні
до суду з позовом, який одночасно має
майновий та немайновий характер,
сплачено 551,00 грн., з позивача на користь
Державного бюджету України підлягає
стягненню судовий збір в сумі 1238,32 грн.
(68,82 грн. + 1720,50 грн. - 551,00 грн. = 1238,32
грн.).

На підставі частини 3 статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
у судовому засіданні 06 лютого 2014 року
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови. Складення постанови
у повному обсязі відкладено до 11 лютого
2014 року, про що згідно вимог частини 2
статті 167 Кодексу адміністративного
судочинства України повідомлено після
проголошення вступної та резолютивної
частин постанови у судовому засіданні.

Керуючись статтями 2, 9, 10, 11, 17, 18, 23, 69-72, 87,
94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 до виконавчої дирекції
Луганського обласного відділення
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності про
визнання протиправними дій та
бездіяльності, зобов'язання вчинити
певні дії відмовити повністю.

Стягнути з фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової
картки платника податків НОМЕР_1, місце
проживання: АДРЕСА_1) в доход Державного
бюджету України судовий збір в сумі
1238,32 грн. (одна тисяча двісті тридцять
вісім гривень тридцять дві копійки).

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Донецького
апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до
Донецького апеляційного
адміністративного суду через
Луганський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого статтею 186 КАС
України, якщо таку скаргу не було
подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Якщо строк апеляційного оскарження
буде поновлено, то вважається, що
постанова суду не набрала законної
сили.

Згідно з частиною 3 статті 160 КАС
України постанова складена у повному
обсязі 11 лютого 2014 року.

Суддя
Т.І. Чернявська