Справа № 810/3301/13-а
Суддя: Парінов А.Б.
Дата ухвалення: 2014-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
810/3301/13-а Головуючий
у 1-й інстанції: Щавінський В.Р.
Суддя-доповідач: Парінов А.Б.
У Х В А Л А

Іменем України

06 лютого 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Грибан І.О., Губської О.А.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Московському районі м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області на постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 18 вересня
2013 року у справі за позовом товариства
з обмеженою відповідальністю
«Метагор» до Державної податкової
інспекції у Московському районі м.
Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Московському районі м. Харкова
головного управління Міндоходів у
Харківській області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
30.04.2013 р. № № та № №.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 18 вересня
2013 року позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
оскаржувану постанову та прийняти нове
рішення, яким в задоволенні позову
відмовити.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що
суд першої інстанції при винесенні
оскаржуваного рішення неправильно
застосував норми матеріального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

В засідання учасники процесу не
з'явилися, будучи належним чином
повідомленими про дату, час і місце
апеляційного розгляду.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд
апеляційної інстанції може розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі неприбуття жодної з
осіб, які беруть участь у справі, у
судове засідання, хоча вони були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
перегляду оскаржуваного рішення суду
першої інстанції, колегія суддів
визнала можливим розглядати справу в
порядку письмового провадження.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи та
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, а постанову
суду - без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
посадовими особами відповідача було
проведено виїзну позапланову
документальну перевірку
фінансово-господарської діяльності
ТОВ «Метагор» з питань дотримання
вимог цивільного, податкового та
іншого законодавства, правильності
нарахування та сплати податку на
додану вартість та сплати податку на
прибуток підприємств при проведенні
господарських операцій з ТОВ
«Ферріт-Д» , ПП «ATM», , TOB «ВК «Віконні системи»,
, ТОВ «Галактика М», , ПП «Екоскан Сервіс», , ТОВ «Ангсрем
Континенталь», , ТОВ
«Дидактика», , ТОВ
«Ліга», , ТОВ «Лігран»,
, ТОВ «Матадор», , ТОВ «Ривс», , ТОВ «Старт Д», , ТОВ
«Спутнік», , ПП «Транс
Атлантіка Сервіс», , ТОВ
«Шоковіта», ,
ПП»Мегіур», , ТОВ
«Техніка», за період з
01.01.2010 р. по 31.01.2013р.

Результати перевірки відображено в
акті від №1572/22.2-05/36757651 від 19.04.2013 р., в
якому контролюючим органом
встановлено порушення позивачем вимог
п.138.1 та 138.4 ст.138 ПК України, що призвело
до заниження податкових зобов'язань зі
сплати податку на прибуток підприємств
на загальну суму 640162 грн., в т.ч. за 2
квартал 2012 р. на суму 45147 грн., за 3
квартал 2012 р. на суму 479838 грн., за 4
квартал 2012 р. на суму 115177 грн.; та п. 198.1 п.
198.3 п. 198.6 ст. 198 ПК України - заниження
податку на додану вартість всього в
сумі 585304 грн., в т.ч. за червень 2012 р. на
суму 42997 грн., за липень 2012 р. на суму 124576
грн., за серпень 2012 р. на суму 310519 грн., за
листопад 2012 р. на суму 107212 грн.

На підставі акта перевірки
відповідачем 30.04.2013 р прийняті наступні
податкові повідомлення-рішення:

- №, яким позивачу визначено
зобов'язання з податку на прибуток у
розмірі 960243,00 грн. (з яких 640162,00 грн.
основний платіж та 320081,00 грн. штрафні
(фінансові) санкції (штрафи);

- № від 30.04.2013 р., яким позивачу
визначено податкове зобов'язання з
податку на додану вартість у розмірі
731630,00 грн. (з яких 585304,00 грн. основний
платіж та 14626 грн. штрафні (фінансові)
санкції.

Вважаючи вказані податкові
повідомлення-рішення протиправними,
позивач звернувся до суду з позовом про
їх скасування.

Приймаючи рішення про
задоволення позову, суд першої
інстанції виходив з того, що
господарські операції товариства з
обмеженою відповідальністю «Метагор»
з ТОВ «Ферріт-Д» є реальними та
підтверджуються необхідними
документами, а послуги, що придбавалися
позивачем у вказаного підприємства,
отримувались з метою використання та
були використані позивачем у власній
господарській діяльності, що є
свідченням добросовісності позивача
при здійсненні вказаних операцій та
безпідставність тверджень відповідача
про неправомірне формування
податкового кредиту за наслідками
таких операцій та неправомірне
віднесення понесених за наслідками
таких операцій витрат до валових.

Колегія суддів погоджується з
наведеним висновком суду першої
інстанції з огляду на наступне.

У справах щодо оскарження рішень
суб'єктів владних повноважень
адміністративні суди перевіряють,
серед іншого, чи вчинені вони
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (п. 3 ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України).

В даному випадку дослідженню підлягає
реальність господарських операцій, що
є підставою для виникнення права на
податковий кредит та/або бюджетне
відшкодування; добросовісність дій
платника податку, яка полягає у
відповідності вчинених ним дій
господарській меті, а також реальність
усіх даних, наведених у документах, що
надають право на податковий кредит
та/або бюджетне відшкодування.

Як вбачається з матеріалів справи,
заявлені позивачем суми бюджетного
відшкодування за період, що
перевірявся, за висновками
контролюючого органу не підлягають
відшкодуванню, оскільки господарські
операції позивача з його контрагентом
ТОВ «Ферріт-Д» не мали реального
характеру у зв'язку з відсутністю факту
реального здійснення господарської
діяльності цим контрагентам.

До таких висновків контролюючий орган
прийшов на підставі акта ДПІ у
Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська від 21.12.12 за №
7210/224/36441206 про результати невиїзної
документальної перевірки ТОВ «Ферріт
Д» () щодо
документального підтвердження
господарських відносин з платниками
податків ТОВ Будівництво та
комплектації» за
листопад 2011 р., ТОВ «Інфотерм» за червень 2011 р., ТОВ
«Олимп» за вересень 2111
р., ТОВ «ПАСІФІК» 1 за
вересень 2011 р., БПП «Сура» за вересень 2011 року, ТОВ
«Кафепродакшн» за
січень 2011 р., ПП «СВ Гермес» за березень 2011 р., ТОВ
Хімагросервіс» за
листопад 2011 р. їх реальності та повноти
відображення в обліку.

Перевіркою встановлено відсутність
об'єктів оподаткування по операціях з
продажу товарів (послуг) підприємствам
- покупцям у період 2011-2012 p.p.

Так, у вказаному акті податковим
органом встановлено, що ТОВ «Ферріт Д»
проводило діяльність, спрямовану на
здійснення операцій, пов'язаних з
наданням податкової вигоди для третіх
осіб.

Вказане, на думку, податкового органу,
свідчить, що ТОВ «Ферріт Д» має ознаки
фіктивності.

На підставі викладеного відповідач
прийшов до висновку щодо відсутності
поставки товарів від ТОВ «Ферріт Д» до
контрагентів-покупців, в тому числі до
ТОВ «Метагор».

Таким чином, висновки відповідача про
порушення позивачем вимог податкового
законодавства ґрунтуються виключно на
порушеннях податкового законодавства
контрагентом позивача - ТОВ «Ферріт Д»
та його постачальниками.

Наслідки в податковому обліку платника
податків створюють лише реально
вчинені господарські операції, тобто
такі, що пов'язані з рухом активів,
зміною зобов'язань чи власного
капіталу платника, та відповідають
змісту, відображеному в укладених
платником податку договорах.

Перевіряючи реальність здійснення
позивачем господарських операцій у
спірний період, колегія суддів
виходить з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
основними видами діяльності ТОВ
«Метагор» згідно довідки з ЄДРПОУ є
виробництво будівельних металевих
конструкцій і частин конструкцій.

З витягу з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб
підприємців (серія АГ №064868) від 26.07.2013 р.
ТОВ «Ферріт-Д» встановлено, що
основними видами діяльності
підприємства зокрема є:
неспеціалізована оптова торгівля,
оптова торгівля металами та металевими
рудами, діяльність посередників у
торгівлі товарами широкого
асортименту.

Як вбачається з матеріалів справи, між
ТОВ «Метагор» (Покупець) і ТОВ
«Ферріт-Д» (Постачальник) було
укладено Договір поставки №110902 від
11.06.2012 р.

Згідно п.1 вищевказаного вказаного
договору Постачальник зобов'язується
поставити, покупець прийняти та
оплатити на умовах, викладених в
договорі, металопродукцію, іменовану в
подальшому за текстом «Товар»,
асортимент, кількість, якість, ціна
якого вказані у рахунку-фактурі, який
надається Постачальником покупцю
відповідно до умов цього договору та є
його невід'ємною частиною, або
Специфікаціях, що є додатками до цього
договору і його невід'ємними частинами.

Згідно п.2.1 кількість кожної партії
Товару узгоджується між сторонами в
рахунках-фактурах або Специфікаціях до
договору. З моменту прийняття та оплати
Покупцем рахунку-фактури, або
підписанням сторонами Специфікації
партія Товару вважається узгодженою
між сторонами. Під «партією Товару»
вважається товар, зазначений в одному
рахунку-фактурі або в одній
Специфікації та підтверджується у
відповідних товаротранспортних та
видаткових накладних.

Фактична поставка товару
підтверджується видатковими
накладними №0002111 від 02.11.2012 р., №0005114 від
05.11.2012 р., №0015113 від 15.12.2012 р., №0016111 від
16.11.2012 р., №0006091 від 06.09.2012 р., №0001081 від
01.08.2012 р., №0002084 від 02.08.2012 р. №0002083 від
02.08.2012 р., №0002081 від 02.08.2012 р., №0003084 від
03.08.2012 р., №0006083 від 06.08.2012 р., №0013082 від
13.08.2012 р., №0014081 від 14.08.2012 р., №0016087 від
16.08.2012 р., №0023082 від 23.08.2012 р., №0023081 від
23.08.2012 р., №0030082 від 30.08.2012 р. №0030081 від
30.08.2012 р., №0011073 від 11.07.2012 р., №0031074 від
31.07.2012 р., №0012063 від 12.06.2012 р., №0026061 від
26.06.2012 р.

За фактом поставки товару
постачальником позивачу виписані
податкові накладні №49 від 11.06.2012 р., №126
від 11.07.2012 р., №431 від 30.07.2012 р., №432 від
31.07.2012 р., №16 від 01.08.2012 р., №17 від 01.08.2012
р., №18 від 01.08.2012 р., №19 від 01.08.2012 р. №20
від 02.08.2012 р., №21 від 03.08.2012 р., №22 від
03.08.2012р. №201 від 10.08.2012 р. №202 від 14.08.2012р.
№203 від 14.08.2012 р., №305 від 23.08.2012р. №504 від
27.08.2012 р. № 505 від 28.08.2012р. №44 від 05.09.2012р.
№18 від 01.11.2012р. №19 від 02.11.2012 р. № 143 від
14.11.2012 р.

Факт перевезення придбаного товару
підтверджується копіями належним
чином оформлених товарно-транспортних
накладних.

Оплата за отриманий товар на користь
ТОВ «Ферріт-Д» здійснювалась в
безготівковій формі на розрахунковий
рахунок постачальника, що
підтверджується виписками банку.

Правовідносини за спірним правочином в
повній мірі відображені в
бухгалтерському та податковому обліку
позивача.

Враховуючи те, що постачання позивачу
товарів підтверджено дослідженими в
судовому засіданні розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, які були надані
відповідачу до перевірки, суд
приходить до висновку про
безпідставність тверджень відповідача
про неправомірне формування
податкового кредиту за наслідками
таких операцій.

Окрім того, згідно з ч. 1 ст. 18 «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців», якщо
відомості, які підлягають внесенню до
Єдиного державного реєстру, були
внесені до нього, то такі відомості
вважаються достовірними і можуть бути
використані в спорі з третьою особою,
доки до них не внесено відповідних
змін.

Відповідачем не надано доказів з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців,
щодо наявності запису про виключення з
реєстру контрагента позивача на момент
укладення чи виконання договору або
відсутності у нього статусу платника
ПДВ.

Колегія суддів критично оцінює
посилання відповідача на акт перевірки
контрагента позивача щодо
підтвердження господарських відносин
з платниками податків за період, що
перевірявся, оскільки визначальним
фактом права платника на бюджетне
відшкодування податку на додану
вартість є фактична оплата ним сум
такого податку контрагенту у
попередніх податкових періодах, яка
позивачем здійснена, що не
заперечується відповідачем.

Крім цього, необхідно зазначити, що і
практика Європейського суду з прав
людини, яка відповідно до ст. 17 Закону
України «Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини» є джерелом права,
свідчить про те, якщо державні органи
мають інформацію про зловживання в
системі оподаткування конкретною
компанією, вони повинні застосовувати
відповідні заходи саме до цього
суб'єкта, а не розповсюджувати
негативні наслідки на інших осіб при
відсутності зловживання з їх боку
(Рішення Європейського суду з прав
людини від 09.01.2007р. у справі «Інтерсплав
проти України»).

Відносини між учасниками попередніх
ланцюгів постачань послуг не мають
безпосереднього впливу на дослідження
факту реальності господарської
операції, вчиненої між останнім у
ланцюгу постачань платником податків
та його безпосереднім контрагентом.

Крім того, колегія суддів враховує, що
постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду по
справі №804/1263/13-а від 13.02.2013 р., яка
набрала законної сили, визнано
протиправними дії ДПІ у Бабушкінському
районі м. Дніпропетровська
Дніпропетровської області ДПС, щодо
коригування показників податкової
звітності ТОВ «Ферріт-Д» () за період з грудня 2011 по жовтень
2012 р., яке відбулося на підставі акту
результати документальної
позапланової невиїзної перевірки №
7210/224/36441206 від 21.12.2012р., щодо
документального підтвердження
господарських відносин із платниками
податків ТОВ «Будівництво та
комплектації» () за
листопад 2011 р., ТОВ «Інфотерм» () за червень 2011 р., ТОВ
«Олімп» () за вересень 2011
р., ТОВ «ПАСІФІК» () за
вересень 2011 р., БПП «Сура» () за вересень 2011 року, ТОВ
«Кафепродакшн» () за
січень 2011 р., ПП «СВ «Гермес» () за березень 2011 р., ТОВ
«Хімагросервіс» () за
листопад 2011 р. їх реальності та повноти
відображення в обліку, в тому числі дії
з виключення з електронної бази даних
«Деталізована інформація по платнику
податку на додану вартість щодо
результатів автоматичного
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту в розрізі
контрагентів на рівні ДПС України» сум
податкового кредиту та податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість, які визначені ТОВ «Ферріт-Д»
() у податкових
деклараціях за період з грудня 2011 р. по
жовтень 2012 р. та зобов'язано ДПІ у
Бабушкінському районі
м.Дніпропетровська Дніпропетровської
області ДПС відновити показники
податкової звітності ТОВ «Ферріт-Д»
() за період з грудня 2011
р. по жовтень 2012 р., в тому числі
зобов'язати відобразити в електронній
базі даних «Деталізована інформація по
платнику податку на додану вартість
щодо результатів автоматичного
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту в розрізі
контрагентів на рівні ДПС України»
суми податкового кредиту та податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість, які визначені ТОВ «Ферріт-Д»
() включно до податкових
декларацій з податку на додану
вартість за період з грудня 2011 р. по
жовтень 2012 р.

Зважаючи на викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що господарські операції
позивача з контрагентом ТОВ «Ферріт-Д»
мали реальний характер, а податковий
кредит по вказаних операціях
сформовано позивачем правомірно, що
підтверджується наступним.

Згідно з пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України податковий кредит -
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1. Податкового
кодексу України (у редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г)
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.2. ст. 198 ПК України
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: або
дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг; або дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Водночас відповідно до п.198.3 ст. 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно п. 198.6. Податкового кодексу
України не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими порушенням вимог ст. 201
цього Кодексу) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201
цього Кодексу. У разі коли на момент
перевірки платника податку органом
державної податкової служби суми
податку, попередньо включені де складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
первинні документи, оформлені на
виконання договору поставки,
відповідають встановленим вимогам та
видам господарської діяльності
позивача та його контрагента.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що право позивача на
отримання податкового кредиту
підтверджене належними доказами, а
тому висновок відповідача про
порушення позивачем вимог п. 185.1 ст.185, п.
198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.4, п. 201.10 ст.201
Податкового кодексу України внаслідок
завищення від'ємного значення з
податку на додану вартість на підставі
податкових накладних, не відповідає
дійсним обставинам справи.

Перевіряючи висновок податкового
органу про порушення позивачем вимог
п. 138.1 ст. 138, п.п. 139. п. 139.1 ст. 139
Податкового кодексу України, колегія
суддів виходить з наступного.

Відповідно до підпункту 138.1.1 п. 138.1 ст. 138
Податкового кодексу України, витрати
операційної діяльності включають:
собівартість реалізований товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та
інших витрат беруться для визначення
об'єкта оподаткування з урахуванням
пунктів 138.2, 138.1 даної статті, пунктів
140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших
статей цього Кодексу, які прямо
визначають особливості формування
витрат платника податку.

Згідно з пунктом 138.2 ст. 138 Податкового
кодексу України, витрати які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визначаються на основі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами, ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
даного Кодексу.

Відповідно до п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст.139
Податкового кодексу України не
включаються до складу витрат витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Таким чином, враховуючи наведене,
колегія суддів приходить до висновку,
що витрати, понесені позивачем за
період, що перевірявся, при веденні
фінансово-господарської діяльності з
ТОВ «Ферріт-Д» повинні приймати участь
у формуванні об'єкта оподаткування з
податку на прибуток підприємства за
цей період, оскільки підтверджуються
відповідними первинними документами,
що містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статті 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Колегія суддів зазначає, що доводи
органу державної податкової служби не
свідчать про наявність обставин, які
унеможливлюють підтвердження права на
бюджетне відшкодування з податку на
додану вартість позивачу та формування
валових витрат, у зв'язку з чим, колегія
суддів приходить до висновку, що
оскаржувані податкові повідомлення -
рішенні прийняті податковим органом
без достатніх підстав.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції повно
та всебічно, оцінивши фактичні
обставини справи, з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
дійшов вірного висновку про
задоволення вимог адміністративного
позову.

Згідно з ст. ст. 198, 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 167, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Московському
районі м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області
залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 18 вересня
2013 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, а якщо його було
прийнято за наслідками розгляду у
письмовому провадженні, - через п'ять
днів після направлення копій особам,
які беруть участь у справі (ч. 5 статті
254 КАС України). Касаційна скарга на
судові рішення подається
безпосередньо до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів
після набрання законної сили судовим
рішенням суду апеляційної інстанції,
крім випадків, передбачених цим
Кодексом, а в разі складення постанови
в повному обсязі відповідно до статті
160 цього Кодексу - з дня складення
постанови в повному обсязі (стаття 212
КАС України).

Головуючий суддя

А.Б. ПаріновСудді
І.О. Грибан О.А. Губська

Головуючий суддя
Парінов А.Б.

Судді:
Грибан І.О.

Губська О.А.