Справа № 826/2876/13-а
Суддя: Блажівська Н.Є.
Дата ухвалення: 2014-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2014 року м.
Київ К/800/31222/13

Вищий адміністративний суду України в
складі колегії суддів:

головуючої: суддів: Блажівської Н.Є.,
Сіроша М.В., Усенко Є.А.,розглянувши у
попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю фірми
«Олто» на ухвалу Окружного
адміністративного суду від 27 березня
2013 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 28 травня 2013 року

у справі № 826/2876/13-а

за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю фірми
«Олто»

до Державної податкової
служби України

про визнання
протиправними та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою
відповідальністю фірма «Олто»
звернулося до суду з адміністративним
позовом до Державної податкової служби
України про визнання протиправним та
скасування рішення Державної
податкової служби України про
результати розгляду скарги № 572/6/10-245
від 15 січня 2013 року.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 27 березня 2013 року
закрито провадження у справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Олто» до
Державної податкової служби України
про визнання протиправним та
скасування рішення.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 28 травня 2013
року апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Олто»
залишено без задоволення, а ухвалу
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 27 березня 2013 року - без
змін.

В касаційній скарзі Товариство з
обмеженою відповідальністю фірма
«Олто» просить скасувати судові
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій та направити справу
№ 826/2876/13-а для продовження розгляду до
Окружного адміністративного суду
міста Києва.

Відповідач не скористався
процесуальним правом надати письмові
заперечення на касаційну скаргу, що не
перешкоджає її розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів звертає увагу на
наступне.

Відповідно до частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, які не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Як слідує з матеріалів справи та
встановлено судами попередніх
інстанцій, позовні вимоги заявлені про
визнання незаконним та скасування
рішення № 572/6/10-245 від 15 січня 2013 року,
яке прийняте за результатами розгляду
скарг позивача на рішення ДПС
Кіровоградської області № 4197/10/10-208 від
22 листопада 2012 року та № 4259/10/10-2018 від 26
листопада 2012 року, та яким залишено без
змін податкове повідомлення-рішення
Кіровоградської ОДПІ № від 11
вересня 2012 року та № 4197/10/10-208 від
22 листопада 2012 року, прийняте за
розглядом скарги, та податкові
повідомлення-рішення № 00100225, №
від 18 вересня 2012 року з урахуванням
рішення № 4259/10/10-208 від
26 листопада 2012 року, прийнятого за
результатом розгляду скарги.

Відтак, позивачем фактично
оскаржується рішення, прийняте за
результатом розгляду скарги в
адміністративному порядку.

Статтею 56 Податкового кодексу України
врегульовано порядок оскарження
рішень контролюючих органів.

Згідно абзацу 3 пункту 56.18 статті 56
Податкового кодексу України -
процедура адміністративного
оскарження вважається досудовим
порядком вирішення спору.

Суди попередніх інстанцій вірно
вказали, що передане на розгляд суду
рішення податкового органу про
залишення скарги без розгляду прийнято
за результатами вирішення податкового
спору в доюрисдикційній процедурі.

Відтак, колегія суддів звертає увагу на
те, що пунктом 1 частини 2 статті 17
Кодексу адміністративного судочинства
України, що юрисдикція
адміністративних суді поширюється на
публічно-правові спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності.

Таким чином, визначати юрисдикцію
адміністративних судів необхідно з
урахуванням характеру спору, предмета
та суб'єктивного складу спірних
правовідносин. Колегія суддів звертає
увагу на те, що ця норма підлягає
застосуванню у логічному змістовному
зв'язку зі статею 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
- «Завдання адміністративного
судочинства», де зафіксовано, що
завданнями адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-владних повноважень, порушень
з боку органів державної влади, органів
місцевого самоврядування їх посадових
і службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, у тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Отже, для цілей даної справи колегія
суддів зазначає, що оскарженю
підлягають ті правові акти
індивідуальної дії в яких сформовані
рішення відповідних суб'єктів владних
повноважень. Так, зі змісту пункті 1
частини 2 статті 17 слідує, що рішення
суб'єкта владних повноважень
сформовані в правових актах
індивідуальної діїможуть бути
оскаржені в адміністративних судах (а
відповідно компетенція
адміністративних судів поширюється на
такі спори) тільки в тому випадку, коли
в цих правових актах індивідуальної
дії зафіксовані рішення, що стосуються
прав свобод та інтересів фізичних осіб,
прав та інтересів юридичних осіб у
сфері публічно-правових відносин, як це
передбачено у статті 2 Кодексу
адміністартивного судочинства
України».

Таким чином, правові акти
індивідуальної дії не в усіх випадках
можуть бути оскаржені до
адміністратвних судів. Властивостями
оскаржуваності наділені лише ті
правові акти, які передусім, стосуються
конкретної особи, по-друге, створюють
реальні правові наслідки для цієї
особи.

Відтак, правові акти індивідуальної
дії будуть мати властивість
оскаржуваностві в тих випадках, коли в
них вміщені відповідні управлінські
рішення, що мають вищезазначені ознаки.

За таких обставин, суди першої та
апеляційної інстанцій, дійшли вірного
висновку про те, що оскаржуване в цій
справі рішення Державної податкової
служби України № 572/6/10-245 від 15 січня 2013
року, прийняте за результатами
вирішення податкового спору в
доюрисдикційній процедурі, не є актом
реалізації контролюючими органами
повноважень у сфері управлінської
діяльності та не має самостійного
юридичного значення, оскільки не
містить обов'язкового для суб'єкта
господарювання припису.

Відповідно до вимог пункту 1 частини 1
статті 157 Кодексу адміністративного
судочинства України - суд закриває
провадження у справі, якщо її не
належить розглядати в порядку
адміністративного судочинства.

Доводи касаційної скарги висновків
судів першої та апеляційної інстанцій
не спростовують і не дають підстав для
висновку, що судами при винесенні
рішень неправильно застосовано норми
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини, чи порушено
норми процесуального права.

Таким чином, ухвалені по справі рішення
є законними і обґрунтованими, а
зазначена в касаційній скарзі позиція
позивача не знаходить свого
підтвердження матеріалами справи та не
ґрунтується на положеннях чинного
законодавства.

За правилами статті 2201 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів,
перевіривши у межах касаційної скарги
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
приходить до висновку, що касаційну
скаргу необхідно відхилити, а
оскаржувані рішення слід залишити без
змін.

Керуючись статтями 2201, 223, 224, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю фірми
«Олто» відхилити, а ухвалу
Окружного адміністративного суду від 27
березня 2013 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 28 травня 2013 року у справі
№ 826/2876/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копій
особам, що беруть участь у справі та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у порядку та в
строки, встановлені статтями 236 - 238, 2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуюча:
Н. Є.
Блажівська

Судді:
М. В. Сірош

Є. А. Усенко