Справа № 2а-11322/08/1570
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2014-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" лютого 2014 р. м. Київ
К/9991/5233/12

Вищий адміністративний суд України у
складі: суддя Костенко М.І. - головуючий,
судді Бухтіярова І.О., Приходько І.В.,

розглянув у письмовому провадження
касаційну скаргу суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_1 (далі - СПД ОСОБА_1)

на постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 20.12.2011

у справі № 2-а-11322/08/1570

за позовом СПД ОСОБА_1

до державної податкової інспекції у
Суворовському районі м. Одеси (далі -
ДПІ)

про визнання нечинним податкового
повідомлення-рішення.

За результатами розгляду касаційної
скарги Вищий адміністративний суд
України

ВСТАНОВИВ:

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 09.04.2009 позов
задоволено; скасовано податкове
повідомлення-рішення № /1 з тих
мотивів, що за наявності доказів
здійснення позивачем імпортних
операцій у межах її господарської
діяльності незазначення у вантажних
митних деклараціях статусу ОСОБА_1 як
суб'єкта підприємницької діяльності не
може вважатися підставою для
позбавлення позивача права на
податковий кредит.

Постановою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 20.12.2011
назване рішення суду першої інстанції
скасовано; у позові відмовлено. У
прийнятті цієї постанови апеляційний
суд виходив з того, що вантажні митні
декларації, оформлені з порушенням
вимог чинного законодавства, не можуть
бути підставою для формування
податкового кредиту.

Посилаючись на невідповідність
висновків апеляційного суду
положенням чинного законодавства
(зокрема, підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті
7 Закону України «Про податок на додану
вартість») та дійсним обставинам
справи, СПД ОСОБА_1 звернулася до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати оскаржувану постанову суду
апеляційної інстанції та залишити в
силі постанову Одеського окружного
адміністративного суду зі спору.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
відповідність висновків судів наявним
у матеріалах справи доказам,
правильність застосування судами норм
матеріального права та дотримання ними
процесуальних норм, обговоривши доводи
касаційної скарги, Вищий
адміністративний суд України вважає за
необхідне задовольнити касаційні
вимоги виходячи з такого.

Попередніми судовими інстанціями у
розгляді справи встановлено, що ДПІ
було проведено перевірку дотримання
СПД ОСОБА_1 вимог законодавства про
оподаткування за період з 01.04.2005 по
31.03.2008, оформлену актом від 31.07.2008 №
5494/17-01/НОМЕР_1.

За наслідками цієї перевірки
податковим органом було прийнято
оспорюване податкове
повідомлення-рішення, згідно з яким
позивачеві визначено податкове
зобов'язання з ПДВ у сумі 118 138,50 грн. (у
тому числі 78759 грн. за основним платежем
та 39379,50 грн. за штрафними санкціями).

Правовою підставою для цього
донарахування слугував висновок
податкового органу про незаконне
віднесення позивачем до податкового
кредиту сум ПДВ, сплачених при імпорті
товару, на підставі вантажних митних
декларацій, оформлених на ОСОБА_1 як на
фізичну особу (а не як приватного
підприємця).

Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті
7 Закону України «Про податок на додану
вартість» (який діяв на час виникнення
спірних правовідносин) податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до підпункту 7.4.5 пункту 7.4
цієї ж статті Закону не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
підпунктом документами, платник
податку несе відповідальність у
вигляді фінансових санкцій,
установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами.

Таким чином, обов'язковими умовами для
включення до податкового кредиту сум
ПДВ у складі вартості придбаного
(імпортованого) товару є факт його
придбання з метою використання у межах
господарської діяльності платника та
наявність належним чином оформлених
первинних документів (зокрема,
вантажних митних декларацій).

Як встановив суд першої інстанції, за
спірними вантажними митними
деклараціями позивач імпортувала
товар (нитки, швейну фурнітуру тощо) для
здійснення торговельної діяльності;
зазначений факт податковим органом не
заперечувався; доказів ввезення
позивачем товару для використання в
неоподатковуваних операціях (у тому
числі для особистих потреб) ДПІ не
представлено. На підставі цього суд,
встановивши факт сплати позивачем
необхідних сум податків та зборів,
дійшов обґрунтованого висновку про
правильність відображення позивачем
відповідних сум ПДВ у складі
податкового кредиту та, відповідно, про
незаконність донарахування СПД ОСОБА_1
податкового зобов'язання з цього
податку за оспорюваним рішенням.

Власне ж зазначення у вантажних митних
деклараціях одержувачем спірного
товару ОСОБА_1 без конкретизації її
статусу як суб'єкта підприємницької
діяльності за відсутності будь-яких
доказів придбання позивачем товару для
особистих потреб було помилково
розцінено апеляційним судом як
спростування наведених висновків суду
першої інстанції.

З урахуванням викладеного у
апеляційного суду були відсутні
підстави для скасування правильного та
вмотивованого рішення суду першої
інстанції.

За таких обставин, керуючись статтями
220, 222, 223, 226, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_1 задовольнити.

2. Постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 20.12.2011 у
справі № 2-а-11322/08/1570 скасувати.

3. Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 09.04.2009 у
справі № 2-а-11322/08/1570 залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України в порядку статей 236-238 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова І.В. Приходько