Справа № 1614/2а-3864/11
Суддя: Сіренко О.І.
Дата ухвалення: 2013-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2013 р.Справа №
1614/2а-3864/11Колегія суддів Харківського
апеляційного адміністративного суду у
складі

Головуючого судді: Сіренко О.І.

Суддів: Любчич Л.В. , Спаскіна О.А.

розглянувши у порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України в Кременчуцькому районі
Полтавської області на постанову
Кременчуцького районного суду
Полтавської області від 06.12.2011р. по
справі № 1614/2а-3864/11

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України в Кременчуцькому районі
Полтавської області

про зобов'язання здійснити
перерахунок, нарахування та стягнення
недоплаченої щомісячної державної
соціальної допомоги дітям війни,

ВСТАНОВИЛА:

11.11.2011р. ОСОБА_1 (надалі - позивач)
звернулась до суду з позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Кременчуцькому районі Полтавської
області (надалі - відповідач) про
визнання неправомірними щодо
ненарахування і виплати підвищення до
пенсії та просить зобов'язати
відповідача нарахувати та виплати
підвищення до пенсії як "Дитині війни"у
розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком
за період з 09.07.2007р. по 31.12.2007р., з 22.05.2008р.
по 18.06.2011р.

06.12.2011р. постановою Кременчуцького
районного суду Полтавської області
позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність та
зобов'язано відповідача здійснити
перерахунок пенсії позивачу з
підвищенням її на 30% мінімальної пенсії
за віком з розміру, встановленого ч.1 ст.
28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" та провести відповідні
виплати за період з 09.07.2007р. по 31.12.2007р., з
22.05.2008р. по 31.12.2008р., з 01.01.2009р. по 31.12.2009р.,
з 01.01.2010р. по 31.12.2010р., з 01.01.2011р. по
18.06.2011р., включно.

В задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовлено.

Відповідач, не погодившись з
постановою суду першої інстанції,
подав апеляційну скаргу, в якій просить
оскаржувану постанову скасувати та
прийняти нову постанову, якою
відмовити позивачу в задоволенні
позову, посилаючись на
неврегульованість на законодавчому
рівні механізму та умов виплати
допомоги особам, які мають статус
"дитина війни", прийняття оскаржуваної
постанови з порушенням норм бюджетного
законодавства України, ст.28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування",
порушення позивачем строку звернення
до адміністративного суду з позовом,
встановленого ст. 99 КАС України, що
призвело до неправильного вирішення
справи.

Враховуючи приписи п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС
України, суд апеляційної інстанції
розглядає справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Колегія суддів, перевіривши рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги,відповідно до ст. 195
КАС України, дослідивши матеріали
справи, вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню, з
наступних підстав:

Судом встановлено, що позивач
відповідно до ст.1 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" має
статус дитини війни та за приписами ст.6
цього Закону має право на отримання
підвищення до пенсії в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції виходив з того, що Законом
України "Про Державний бюджет України
на 2010 рік", дію ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" не
зупинено. Таким чином, відповідач
повинен був, відповідно діючої статті 6
Закону України "Про соціальний захист
дітей", виплачувати позивачу щомісячне
підвищення до пенсії в розмірі 30
відсотків мінімальної пенсії за віком,
виходячи із розміру пенсії, визначеної
ч.1 ст. 28 Закону України "Про
загальнообов`язкове державне пенсійне
страхування", оскільки іншими законами
такий розмір не врегульовано.

Колегія суддів частково погоджується з
висновком суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни», дітям
війни пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищується на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Розмір мінімальної пенсії за віком
визначено лише в ч.1 ст. 28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", іншого
нормативно-правового акту, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір немає.

Згідно ст. 7 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни",
фінансове забезпечення державних
соціальних гарантій, передбачених цим
Законом, здійснюється за рахунок
коштів Державного бюджету України.

Таким чином, нарахування та виплата у
спірний період дітям війни підвищення
до пенсії або щомісячного грошового
довічного утримання чи державної
соціальної допомоги, що виплачується
замість пенсії, повинні здійснюватися
відповідно до вимог Закону України
"Про соціальний захист дітей війни".

Відповідно до вимог ч.2 ст.19
Конституції України, ч. 2 ст. 3 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" та ч.4 ст.9 КАС України,
відповідач у спірний період до
позивача безпідставно застосовував
постанову Кабінету Міністрів України
від 28.05.2008р. за № 530, оскільки повинен
був діяти у відповідності з приписами
діючої норми ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни", яка має
вищу юридичну силу ніж зазначена
постанова, нараховувати та здійснювати
позивачу доплату до пенсії у розмірі 30 %
мінімальної пенсії за віком.

Доводи апеляційної скарги про
неможливість проведення виплат
відповідачем з бюджету Пенсійного
фонду України та відсутність коштів на
виплату зазначеної доплати до пенсії,
колегія суддів вважає безпідставними,
оскільки органи державної влади не
можуть посилатися на відсутність
коштів, як на підставу невиконання
своїх зобов`язань, які встановлені ст. 46
Конституції України та зазначеною
нормою Закону.

Так, розмір мінімальної пенсії за віком
визначено лише в ч. 1 ст.28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір мінімальної пенсії за
віком, немає.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції
обґрунтовано не взяв до уваги
положення ч.3 ст.28 зазначеного Закону,
відповідно до якої мінімальний розмір
пенсії за віком, встановлений абзацом 1
частини 1 цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсії, призначених згідно з цим
Законом, оскільки, наявність такої
норми та відсутність іншого
мінімального розміру пенсії за віком
не є підставою для відмови в реалізації
позивачем конституційної гарантії,
встановленої ст.46 Конституції України
та права на отримання доплати до
пенсії, передбаченої ст.6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни".

Колегія суддів також відхиляє доводи
відповідача щодо не визначеності на
законодавчому рівні питання відносно
органу, на який покладено обов'язок по
виплаті підвищення до пенсії особам,
які мають статус «дитини війни».

Пенсійний фонд України діє відповідно
до Положення "Про Пенсійний фонд
України" і здійснює свої повноваження
на підставі п.15 зазначеного положення
через створені в установленому порядку
територіальні управління. Відповідно
до Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" рішення про призначення
та перерахунок пенсій приймаються
районними управліннями Пенсійного
фонду України за місцем проживання
пенсіонерів. Таким чином, суд дійшов
обґрунтованого висновку, що обов'язок
по нарахуванню та виплаті доплати до
пенсії позивача, передбаченої ст.6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" покладено саме на
управління пенсійного фонду України за
місцем проживання позивача.

Враховуючи, що держава взяла на себе
обов'язок щодо виплати позивачу 30%
доплати до пенсії та поклала виконання
цього обов'язку на центральний орган
виконавчої влади - Пенсійний фонд
України, який діє через свої
територіальні управління, однак, вони
не вчинили жодної дії для нарахування
цих коштів та їх виплати, колегія
суддів вважає, що відповідач не виконав
свої обов'язки, чим порушив права
позивача.

Між тим, судом першої інстанції
допущено порушення норм
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач звернувся до суду з позовом
11.11.2011р., в якому просив задовольнити
його позовні вимоги з 09.07.2007р. по
31.12.2007р., з 22.05.2008р. по 18.06.2011р.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Згідно ч.2 ст. 99 КАС України, для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Враховуючи дату звернення позивача до
суду, шестимісячний строк на звернення
до суду з позовом та період, за який
позивач просить суд захистити його
права, колегія суддів вважає, що права
позивача підлягають захисту з 011.05.2011
року.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що рішення суду першої
інстанції в частині задоволення
позовних вимог за період з 09.07.2007р. по
31.12.2007р., з 22.05.2008р. по 31.12.2008р. з 01.01.2009р. по
31.12.2009р., з 01.01.2010р. по 04.11.2010р., з 01.01.2011р.
по 10.05.2011р. ухвалено з порушенням норм
процесуального права та підлягає
скасуванню з прийняттям ухвали про
залишенням цієї частини позовної заяви
без розгляду, оскільки з позовної заяви
та матеріалів справи не вбачається
поважних причин пропуску строку на
звернення до суду.

Керуючись ст. 99, 100, 160, 167, 183-2, 195, 197, п.1 ч.1
ст. 198, 200, 203, 205, 206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Кременчуцькому районі Полтавської
області - задовольнити частково.

Постанову Кременчуцького районного
суду Полтавської області від 06.12.2011р. по
справі № 1614/2а-3864/11 скасувати в частині
задоволення позову ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
Кременчуцькому районі Полтавської
області про визнання протиправною
бездіяльності та зобов'язання щодо не
нарахування та не виплати доплати до
пенсії у відповідності до ст. 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" за період з 09.07.2007р. по 31.12.2007р., з
22.05.2008р. по 31.12.2008р. з 01.01.2009р. по 31.12.2009р., з
01.01.2010р. по 04.11.2010р., з 01.01.2011р. по 10.05.2011р.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
Кременчуцькому районі Полтавської
області про визнання протиправною
бездіяльності та зобов'язання щодо не
нарахування та не виплати доплати до
пенсії у відповідності до ст. 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" з 09.07.2007р. по 31.12.2007р., з 22.05.2008р. по
31.12.2008р. з 01.01.2009р. по 31.12.2009р., з 01.01.2010р. по
04.11.2010р., з 01.01.2011р. по 10.05.2011р. - залишити
без розгляду.

В іншій частині постанову
Кременчуцького районного суду
Полтавської області від 06.12.2011р. по
справі № 1614/2а-3864/11 -залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, є
остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Сіренко О.І.Судді
Любчич Л.В. Спаскін О.А.