Справа № 426/652/13-а
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2014-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" січня 2014 р. м. Київ
К/800/57454/13

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

Олендера І.Я. (доповідача),
Бутенка В.І., Лиска Т.О.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_4 до Управління
Пенсійного фонду України в
Сватівському районі Луганської
області про зарахування стажу, що дає
право на призначення пільгової пенсії,
провадження в якій відкрито за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 6 листопада
2013 року, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2013 року позивач ОСОБА_4
звернувся до суду першої інстанції з
позовом, в якому просив: зобов'язати
відповідача зарахувати його час роботи
в радгоспі «Дружба» Сватівського
району Луганської області з 13.09.1983 року
по 03.01.1991 року і час його роботи у
Сватівській обласній психіатричній
лікарні у різні періоди 1992-1999 років
року газоелектрозварником, як стаж
роботи, який дає право на призначення
пенсії по списку № 2 згідно з п. «б» ч. 1
ст. 13 Закону України «Про пенсійне
забезпечення»; зобов'язати відповідача
призначити йому пільгову пенсію по
списку № 2 згідно Закону України «Про
пенсійне забезпечення» з 30.01.2013 року.

Постановою Сватівського районного
суду Луганської області від 2 вересня
2013 року адміністративний позов
задоволено.

Суд першої інстанції мотивував своє
рішення тим, що стаж роботи позивача
який дає право на призначення пенсії на
пільгових умовах підтверджено
трудовою книжкою позивача, архівною
довідкою Сватівського трудового
архіву та довідкою Сватівської
обласної психіатричної лікарні.

Постановою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 6 листопада
2013 апеляційну скаргу відповідача
задоволено, а саме: постанову
Сватівського районного суду
Луганської області від 2 вересня 2013
року у справі № 426/652/13-а - скасовано та
ухвалено нову про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції, суд апеляційної інстанції
мотивував своє рішення тим, що доказів
звернення позивача із заявою про
призначення пенсії з поданням
відповідних документів до відповідача
та прийняття останнім рішення про
відмову у призначенні пенсії,
позивачем не надано, а тому відсутні
правові підстави для зобов'язання
відповідача здійснити певні дії.

У поданій касаційній скарзі позивач
заявив вимоги про скасування рішення
суду апеляційної інстанції, як такого,
що ухвалене із порушенням норм
матеріального і процесуального права,
рішення суду першої інстанції залишити
в силі.

У доводах касаційної скарги, позивач
зазначає, що судом апеляційної
інстанції неповно з'ясовано обставини,
які мають значення для вирішення
справи та порушено норми матеріального
та процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення даного спору.

Справу розглянуто в порядку письмового
провадження, відповідно до пункту
першого частини першої статті 222
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступні обставини.

Позивач працював у КСГП «Дружба» на
посаді газоелектрозварника з 13.09.1983
року по 03.01.1991 року та за договорами із
Сватівською психіатричною лікарнею на
посаді газоелектрозварника, що дає
право на призначення пільгової пенсії
за віком з 01.06.1992 по 15.08.1992 року; з 01.09.1992
року по 15.11.1992 року; з 30.04.1993 року по
15.10.1993 року; з 01.02.1994 року по 29.03.1994 року; з
11.04.1994 року по 05.05.1994 року; з 10.04.1994 року
по 01.10.1994 року; з 01.11.1994 року по 07.12.1994
року; з 02.01.1995 року по 05.02.1995 року; з 06.02.1995
року по 20.05.1995 року; з 20.06.1995 року по
20.08.1995 року; з 21.08.1995 року по 15.10.1995 року; з
15.10.1995 по 01.12.1995 року; з 01.01.1996 року по
15.01.1996 року; з 16.01.1996 року по 31.01.1996 року; з
16.01.1996 року; з 01.02.1996 року по 18.03.1996 року; з
01.04.1996 року по 10.06.1996 року; з 11.06.1996 року
по 01.09.1996 року; з 16.10.1996 року по 25.12.1996
року; з 26.12.1996 року по 01.03.1997 року; з 01.03.1997
року по 15.03.1997 року; з 15.03.1997 року по
01.04.1997 року; з 26.05.1997 року по 26.07.1997 року; з
28.07.1997 року по 28.08.1997 року; з 01.09.1997 року
по 10.10.1997 року; з 10.10.1997 року по 01.12.1997
року; з 01.12.1997 року по 15.02.1998 року; з 16.02.1998
року по 01.04.1998 року; з 11.05.1998 року по
01.10.1998 року; з 01.12.1998 року по 20.12.1998 року; з
20.12.1998 року по 30.12.1998 року; з 05.01.1999 року
по 15.04.1999 року; з 19.05.1999 року по 20.05.1999
року; з 24.05.1999 року по 01.07.1999 року; з 01.07.1999
року по 01.10.1999 року; з 01.10.1999 року по
01.12.1999 року.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального та
процесуального права, судова колегія
дійшла висновку про те, що касаційна
скарга підлягає задоволенню виходячи з
наступних підстав.

Ухвалою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 25.10.2013 року
зобов'язано позивача надати докази
звернення до відповідача із
відповідною заявою про призначення
пенсії та прийняття відповідачем
рішення про відмову у призначенні
пенсії.

Листом від 02.11.2013 року позивачем було
надано копію листа відповідача від
17.04.2013 року № 2123/02-01-19, яким позивачеві
було повідомлено про те, що згідно з
постановою Правління Пенсійного фонду
України №18-1 від 10.11.2006 року, про порядок
підтвердження періодів роботи, що
зараховуються до трудового стажу на
пільгових умовах або за вислугу років,
пільговий стаж підтверджує комісія при
Головному управлінні Пенсійного фонду
України у Луганській області у випадку,
якщо згідно довідки з Єдиного
державного реєстру, підприємство
ліквідовано. Довідкою з Єдиного
державного реєстру № 931556 від
04.03.2013 року зазначено, що по
колективному сільськогосподарському
підприємству «Дружба»
(правонаступнику радгоспу «Дружба»)
порушено справу про банкрутство, тобто
на теперішній час дане підприємство не
ліквідоване.

Як встановив суд апеляційної
інстанції, рішення про призначення або
відмову в призначені пенсії відповідач
не приймав і запропонував позивачу
надати додаткові документи.

Так, відповідно до частини 1 статті 44
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» (далі - Закон № 1058-IV) заява
про призначення (перерахунок) пенсії
або про її відстрочення та необхідні
документи подаються до
територіального органу Пенсійного
фонду або до уповноваженого ним органу
чи уповноваженій особі в порядку,
визначеному правлінням Пенсійного
фонду за погодженням із спеціально
уповноваженим центральним органом
виконавчої влади у сфері праці та
соціальної політики, особисто або
через представника, який діє на
підставі виданої йому довіреності,
посвідченої нотаріально.

Частиною 5 статті 45 Закону № 1058-IV
визначено, що документи про
призначення (перерахунок) пенсії
розглядає територіальний орган
Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з
дня їх надходження приймає рішення про
призначення (перерахунок) або про
відмову в призначенні (перерахунку)
пенсії.

Відповідно до пункту 5 Порядку подання
та оформлення документів для
призначення (перерахунку) пенсій
відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» затвердженого Постановою
правління Пенсійного фонду України від
25 листопада 2005 року № 22-1 у разі, якщо до
заяви про призначення, відновлення
пенсії додані не всі необхідні
документи, орган, що призначає пенсію,
письмово повідомляє заявника про те,
які документи необхідно подати
додатково, про що в заяві про
призначення пенсії робиться
відповідний запис. Якщо вони будуть
подані не пізніше трьох місяців із дня
повідомлення про необхідність подання
додаткових документів, то днем
звернення за пенсією вважається день
приймання заяви про призначення пенсії
або дата, зазначена на поштовому
штемпелі місця відправлення заяви.

Якщо документи, які необхідно подати
додатково, протягом трьох місяців не
подані, пенсія призначається,
відновлюється за наявними документами.
У подальшому при надходженні
додаткових документів пенсія
перераховується зі строків,
передбачених пунктом четвертим статті
45 Закону.

Суд касаційної інстанції звертає увагу
на те, що в разі звернення особи яка
претендує на призначення пенсії до
органів Пенсійного фонду України,
чинне законодавство ставить вимоги про
прийняття рішення щодо призначення чи
відмови у призначенні пенсії саме до
органів Пенсійного фонду, навіть за
відсутності всіх відповідних
документів. У випадку не вирішення
питання протягом визначеного строку
без поважних на те причин, права та
інтереси особи, що звернулася за
призначенням пенсії можуть вважатися
порушеними, а дії УПФ можуть вважатися
протиправною бездіяльністю, що
спричинила наслідки, які полягають у не
вжитті дій щодо призначення пенсії.

Як в листі 17.04.2013 року № 2123/02-01-19 так і в
запереченнях на адміністративний
позов (а.с. 26, 39) відповідач не
спростовує факт звернення позивача до
нього із заявою про призначення пенсії,
а зазначає лише про те, що позивачу
необхідно надати довідку яка уточнює
характер його роботи, що дає право на
призначення пенсії на пільгових
умовах.

Таким чином, висновки суду апеляційної
інстанції про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог у зв'язку з
відсутністю доказів звернення
позивача до відповідача та рішення
суб'єкта владних повноважень, яким
відмовлено у призначенні пенсії, є
помилковими.

Відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 13 Закону
України «Про пенсійне забезпечення» на
пільгових умовах мають право на пенсію
за віком, незалежно від місця останньої
роботи: працівники, зайняті повний
робочий день на інших роботах із
шкідливими і важкими умовами праці, - за
списком № 2 виробництв, робіт,
професій, посад і показників,
затверджуваним Кабінетом Міністрів
України, і за результатами атестації
робочих місць:

чоловіки - після досягнення 55 років і
при стажі роботи не менше 25 років, з них
не менше 12 років 6 місяців на зазначених
роботах;

жінки - після досягнення 50 років і при
стажі роботи не менше 20 років, з них не
менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше
половини стажу роботи з шкідливими і
важкими умовами праці, пенсії на
пільгових умовах призначаються із
зменшенням віку, передбаченого статтею
12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6
місяців такої роботи чоловікам і за
кожні 2 роки такої роботи жінкам.

Згідно ст. 45 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» пенсія призначається з
дня звернення за пенсією, крім
наступного випадку, коли пенсія
призначається з більш раннього строку,
якщо звернення за пенсією відбулося не
пізніше трьох місяців з дня досягнення
особою пенсійного віку, за умови
наявності необхідного пільгового
стажу.

Як вбачається з матеріалів справи
позивачу виповнилось 57 років (на момент
виникнення спірних правовідносин) та
його трудовий стаж, що дає право на
призначення пенсії на пільгових умовах
становить 7 років 6 місяців та 6 днів, що
не оспорюється відповідачем.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» визначено, що основним
документом, який підтверджує стаж
роботи, є трудова книжка, а в разі
відсутності її чи відповідних записів
у ній наявність трудового стажу
підтверджується в поряду
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Згідно з п. 20 Порядку підтвердження
наявного трудового стажу для
призначення пенсій за відсутності
трудової книжки або відповідних
записів у ній, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№ 637 від 12 серпня 1993 року, у тих
випадках, коли в трудовій книжці
відсутні відомості, що визначають
право на пенсії на пільгових умовах або
за вислугу років, установлені для
окремих категорій працівників, для
підтвердження спеціального трудового
стажу приймаються уточнюючі довідки
підприємств, установ, організацій або
їх правонаступників.

З матеріалів справи вбачається, що
вищевказані періоди роботи на посаді
газоелектрозварника, підтверджено
трудовою книжкою позивача, архівною
довідкою Сватівського трудового
архіву та довідкою Сватівської
обласної психіатричної лікарні.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків
№ 1 та № 2 виробництв, робіт, професій,
посад і показників при обчисленні
стажу роботи, що дає право на пенсію за
віком на пільгових умовах,
затвердженого наказом Міністерства
раці та соціальної політики України
від 18 листопада 2005 року № 383
передбачено, що при визначенні прав на
пенсію за віком на пільгових умовах
застосовуються списки, що чинні на
період роботи особи.

У період роботи позивача на посаді
газоелектрозварника перелік
виробництв, робіт, професій, посад і
показників при обчисленні стажу
роботи, що дає право на пенсію за віком
на пільгових умовах визначався
Постановою Ради Міністрів СРСР від
22.08.1956 року № 1173 та Постановою
Кабінету Міністрів України від 11.03.1994
року № 162.

В розділі XXXII «Загальні професії»
Списку № 2, затвердженого Постановою
Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 року № 1173
віднесено посаду газоелектрозварника
до переліку професій, посад, що дає
право на пенсію за віком на пільгових
умовах.

В розділі XXXII «Загальні професії»
Списку № 2 затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 11.03.1994
року № 162 віднесено посаду
газоелектрозварника до переліку
професій, посад, що дає право на пенсію
за віком на пільгових умовах

За таких обставин, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку, що період
роботи позивача на посаді
газоелектрозварника становить 7 років 6
місяців 6 днів та повинен
зараховуватись до пільгового
трудового стажу, який дає право на
призначення пенсії відповідно до абз. 2
п. «б» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про
пенсійне забезпечення».

За змістом ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

Згідно ч. 2 ст. 220 КАС України суд
касаційної інстанції переглядає
судові рішення судів першої та
апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги, але при цьому може
встановлювати порушення норм
матеріального чи процесуального права,
на які не було посилання в касаційній
скарзі.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 223 КАС України
суд касаційної інстанції за наслідками
розгляду касаційної скарги має право
скасувати судове рішення суду
апеляційної інстанції та залишити в
силі судове рішення суду першої
інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що з
рішення суду першої інстанції
вбачається, що при його ухвалені, суд не
допустив порушень норм матеріального
та процесуального права, які могли б
бути підставою для скасування чи зміни
судового рішення, та воно ухвалено
відповідно до закону і скасоване
помилково.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 220, 222, 223, 226, 230, 231
КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 6 листопада
2013 року у справі № 426/652/13-а скасувати, а
постанову Сватівського районного суду
Луганської області від 2 вересня 2013
року в даній справі залишити в силі

Ухвала набирає законної сили протягом
п'яти днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, встановлених
статтею 237 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий
І.Я. Олендер

Судді
В.І. Бутенко

Т.О. Лиска