Справа № 2а-3749/12/1070
Суддя: Кошіль В.В.
Дата ухвалення: 2014-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2014 року м. Київ
К/800/28669/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого
Кошіля В.В.

Суддів
Борисенко І.В.

Моторного О.А.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції в Обухівському
районі Київської області Державної
податкової служби

на ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 23.05.2013

та постанову Київського окружного
адміністративного суду від 03.09.2012

у справі № 2а-3749/12/1070

за позовом Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2

до Державної податкової інспекції в
Обухівському районі Київської області
Державної податкової служби

про скасування податкового
повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_2
звернувся до суду з позовом про
скасування податкового
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції в Обухівському
районі Київської області Державної
податкової служби №
/1210 від 28.04.2012.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 03.09.2012, яка
залишена без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 23.05.2013, позов задоволено; скасовано
спірне податкове повідомлення-рішення,
з мотивів протиправності його
прийняття.

В касаційній скарзі відповідач просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій; прийняти нове
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню, з
огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що за результатами
проведеної документальної планової
невиїзної перевірки ФОП ОСОБА_2 щодо
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2010 по 31.12.2011, складено акт №
766/17-02/НОМЕР_1 від 10.04.2012, в якому
зафіксовано порушення: пп. 7.3.1 п. 7.3 ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість», в результаті чого занижено
суму податку на додану вартість за
лютий 2010 року на загальну суму 1 576,75
грн.; пп. 7.2.6 п. 7.2, пп. 7.4.1 п. 7.4, пп. 7.5.1 п. 7.5
ст. 7, пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість», ст.
ст. 203, 215, 216, 228 Цивільного кодексу
України в частині недодержання вимог
зазначених статтей в момент вчинення
правочинів, здійснених позивачем при
придбанні та продажу товарів (послуг), в
результаті чого занижено податок на
додану вартість за 2010 рік в розмірі 278
123,18 грн.

На підставі результатів вказаної
перевірки, 28.04.2012 відповідачем прийняте
податкове повідомлення-рішення №
/1210 про визначення суми грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 343 205,91 грн., в т.ч.: 279
699,93 грн. основного платежу та 63 505,98 грн.
штрафних (фінансових) санкцій.

Матеріалами справи встановлено, що
04.01.2010 між Приватним науково-виробничим
підприємством «Нелліт» (продавець) та
Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2
(покупець) укладено договір № 5, за
умовами якого останній купував у
першого картонно-паперову продукцію.

Податковий орган сам факт поставки
позивачу картонно-паперової продукції
не заперечував, але зробив висновок, що
договір, укладений між НВП «Нелліт» та
ФОП ОСОБА_2 є нікчемним, у зв'язку з тим,
що до перевірки позивачем не надано
акти приймання-передачі товару,
довіреності та документи, що
засвідчують транспортування та
зберігання товару.

Задовольняючи позовні вимоги, суди
попередніх інстанцій виходили з того,
що позивач сформував податковий кредит
у перевіряємому періоді на підставі
наданих контрагентом - ПНВП «Нелліт»
податкових накладних, оформлених
відповідно до вимог Закону України
«Про податок на додану вартість» та
Порядку заповнення податкової
накладної, затвердженого наказом
Державної податкової адміністрації
України від 30.05.1997 № 165, зареєстрованого
в Міністерстві юстиції України 23.06.1997
за № 233/2037; не є безумовною передумовою
для визначення контролюючими органами
грошових зобов'язань, визнання
недійсними (у тому числі нікчемними)
правочинів, які укладалися за ланцюгом
між попередніми посередниками, через
ланцюг, який декларував рух товарів та
послуг, нібито придбаних останнім у
такому ланцюгу платником податку;
відносини між учасниками попередніх
ланцюгів постачань товарів та послуг
не мають безпосереднього впливу на
дослідження факту реальності
господарської операції, вчиненої між
останнім у ланцюгу постачань платником
податків та його безпосереднім
контрагентом.

Суд касаційної інстанції погоджується
з таким висновком судів попередніх
інстанцій, з огляду на наступне.

Згідно з п. 1.7 ст. 1 Закону України «Про
податок на додану вартість» (в редакції
на момент здійснення спірних
господарських операцій) податковий
кредит - сума, на яку платник податку
має право зменшити податкове
зобов'язання звітного періоду,
визначена згідно з цим Законом.

Відповідно до абз. 1, 2 пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7
цього Закону податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Не підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту). У разі
коли на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, попередньо
включені до складу податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим підпунктом
документами, платник податку несе
відповідальність у вигляді фінансових
санкцій, установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами (пп. 7.4.5 п. 7.4
ст. 7 Закону України «Про податок на
додану вартість»).

Згідно з пп. пп. 7.2.3, 7.2.4 п. 7.2 ст. 7
зазначеного Закону податкова накладна
складається у момент виникнення
податкових зобов'язань продавця у двох
примірниках. Оригінал податкової
накладної надаються покупцю, копія
залишається у продавця товарів (робіт,
послуг); право на нарахування податку
та складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку у
порядку, передбаченому статтею 9 цього
Закону.

Таким чином, для формування
податкового кредиту з податку на
додану вартість необхідно: наявність у
платника податку - покупця належно
оформленої податкової накладної,
виданої особою, що зареєстрована
платником податку на додану вартість,
фактична сплата грошових коштів
контрагенту в сумі визначеній в
податковій накладній, а також фактичне
виконання господарських операцій, за
наслідками яких у платника податку на
додану вартість виникає право на
податковий кредит, що в даному випадку
судами обох інстанцій встановлено з
підтвердженням матеріалів справи.

За вказаних обставин, відсутності
порушень норм матеріального та
процесуального права, висновок судів
першої та апеляційної інстанцій про
задоволення позовних вимог є вірним, а
касаційна скарга відповідача -
необґрунтованою та такою, що не
підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції в Обухівському районі
Київської області Державної
податкової служби відхилити.

Ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 23.05.2013 та
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 03.09.2012
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та може бути переглянута
Верховним Судом України у випадках,
встановлених Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Головуючий В.В. Кошіль Судді І.В.
Борисенко О.А. Моторний