Справа № 820/10332/13-а
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2014-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2014 р.Справа № 820/10332/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Катунова В.В.

Суддів: Ральченка І.М. , Григорова А.М.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Державної податкової
інспекції у Дзержинському районі
м.Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області на
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 05.12.2013р.
по справі № 820/10332/13-а

за позовом фізичної особи
підприємця ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у
Дзержинському районі м.Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області

про скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач- фізична особа-підприємець
ОСОБА_1, звернувся до суду з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Дзержинському
районі м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області, в
якому просив скасувати податкові
повідомлення - рішення № від
21.10.2013 р. на суму 72624,0 грн. та № від
21.10.2013 року на суму 59295,44 грн., рішення
№ від 21.10.2013 р. на суму 9471,04 грн.

Свій позов позивач обґрунтував тим, що
при проведенні перевірок податковим
органом та при оформленні її
результатів мало місце не дотримання
вимог податкового законодавства,
висновки актів перевірки є
неправомірними, а оскаржувані
податкові повідомлення-рішення та
рішення прийняті з порушенням норм
діючого законодавства України, що є
підставою для їх скасування.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 05.12.2013 року
адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, відповідачем подано
апеляційну скаргу, в якій він просить
скасувати оскаржувану постанову та
ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позовних вимог відмовити в
повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги відповідач посилається на
те, що висновки зроблені під час
перевірки є обґрунтованими та
законними, а тому відсутні підстави для
визнання протиправними та скасування
оскаржуваних податкових повідомлень
-рішень.

У відповідності до положень ст. 197 КАС
України, зазначена адміністративна
справа розглянута в порядку письмового
провадження.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши рішення
суду та доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
на підставі пп. 77.1 ст. 77, п. 82.1 ст. 82
Податкового кодексу України, ст. 13
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування»,
направлення від 09.09.2013 року №338 та
наказу № 349 від 28.08.2013 року проведена
документальна планова перевірка
суб'єкта господарювання - фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.01.2011 року по
31.12.2012 року, правильності нарахування,
обчислення та сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування (далі єдиного
внеску) за цей же період, а також
валютного та іншого законодавства за
період 01.01.2011 року по 31.12.2012 року
відповідно до затвердженого плану
перевірки. Перевірка проводилась з
10.09.2013 по 24.09.2013 року. Термін перевірки
подовжувався на 5 робочих днів з 24.09.2013
по 30.09.2013 року, за результатами якої
складений акт від 07.10.2013 року
№819/1702/НОМЕР_1.

Згідно висновків акту перевірки,
податковим органом встановлені
наступні порушення позивачем:

-п. 167.1 ст.167, п.177.2 п. 177.4 ст.177 Податкового
кодексу України, в результаті чого було
занижено податок з доходів фізичних
осіб у розмірі 39530,29 грн.;

-п. 198.4 ст. 198 Податкового кодексу
України, в результаті чого занижено
податок на додану вартість у сумі 48416,0
грн.

-ст.4 та ст.7 Закону України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», заниження суми
чистого доходу на суму 242081,71 грн.

-ст.9 Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» -
заниження сум страхових внесків від
суми чистого доходу за 2011 рік,
внаслідок чого було донараховано
єдиного соціального внеску на суму 9471,04
грн.

На підставі акту перевірки винесені
податкові повідомлення - рішення
№ від 21.10.13р. на загальну суму 72624,0
грн. та № від 21.10.13р. на загальну
суму 59295,44 грн. та рішення № від
21.10.13р. про застосування штрафних
санкцій за донарахування
територіальним органом доходів та
зборів або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску на суму
9471,04 грн.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції прийшов до висновку,
що відповідачем, як суб'єктом владних
повноважень, прийнято рішення за
відсутності передбачених законом
підстав та при невірному застосуванні
норм законодавства.

Колегія суддів вважає, що наведені
висновки суду першої інстанції є
правильними, оскільки вони ґрунтуються
на фактичних обставинах справи та
відповідають приписам чинного
законодавства, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198. Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій,
зокрема, з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 ст. 198 Податкового кодексу
України визначено, що датою виникнення
права платника податку на віднесення
сум податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: або дата списання
коштів з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

При цьому за правилами п.198.3. ст.198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

За змістом п.198.6. ст.198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п.198.4. ст.198 Податкового
кодексу України передбачено, що якщо
платник податку придбає (виготовляє)
товари/послуги та необоротні активи,
які призначаються для їх використання
в операціях, що не є об'єктом
оподаткування або звільняються від
оподаткування, то суми податку,
сплачені (нараховані) у зв'язку з таким
придбанням (виготовленням), не
відносяться до податкового кредиту
зазначеного платника.

Судовим розглядом встановлено, що між
позивачем та ТОВ «Резинодеталь»
укладений договір №10 від 03.10.2011р.,
предметом якого є передання у
власність ТМЦ, а саме, запасних частин
до сільгосптехніки.

На підтвердження вказаної
господарської операції в матеріалах
справи містяться видаткові накладні:
№100 від 03.10.2011р., № 101 від 10.10.2011р., №103 від
24.10.2011р., №120 від 09.11.2011р., № РД-107 від
17.10.2011р., №РД-81 від 01.11.2013р., №123 від
16.11.2011р., №126 від 21.11.2011р., №127 від 24.11.2011р.,
№119 від 04.11.2011р.,

Також наявні податкові накладні: №100
від 03.10.2011р., №101 від 10.10.2011р., №102 від
17.10.2011р., №103 від 24.10.2011р., №117 від 01.11.2011р.,
№119 від 04.11.2011р., №120 від 09.11.2011р., №123 від
16.11.2011р., №126 від 21.11.2011р., №127 від 24.11.2011р.

Позивачем також до матеріалів справи
надані рахунки-фактури, договір №1 від
04.01.2011р. оренди транспортного засобу,
товарно-транспортні накладні та
виписки по банківському рахунку щодо
сплати коштів за отриману продукцію.

В підтвердження товарності та
фактичності договору в матеріалах
справи містяться договори, податкові
накладні та інші докази, які свідчать
про подальшу реалізацію вказаних
товарів.

Як вбачається з наведених вище
документів, всі вони відповідають
вимогам до первинних документів,
встановленим Законом України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні».

Також зазначені податкові накладні не
мали недоліків, а порядок їх заповнення
відповідає встановленому чинним на
момент їх виписання законодавству.

Як вбачається з матеріалів справи,
податковим органом в акті перевірки
вказано, що правочини, вчинені ФОП
ОСОБА_1 з продавцями запасних частин
ТОВ «Резинодеталь» не мали товарного
характеру, отже і реалізація продукції
не є можливою та не спричиняє реального
настання правових наслідків, а тому є
нікчемними.

Вказані висновки податкового органу
зроблені виключно на підставі
відомостей, які містяться в акті про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «Резинодеталь» від 16.03.2012р.
№1/23/23001195, з питань підтвердження
господарських відносин з платниками
податків за період з 01.01.2011р. по 31.12.2011р.

Колегія суддів погоджує позицію суду
першої інстанції, що чинним
законодавством України на учасників
цивільно-правових відносин, які є
платниками податків, не покладено
обов'язку та не визначено право
перевірки відповідності законодавству
статусу контрагентів, в т.ч.
перебування за місцезнаходженням, та
дотримання ними вимог податкового
законодавства. Кожен платник податку
несе самостійну відповідальність за
порушення правил ведення податкового
обліку. Зазначена відповідальність
стосується кожного окремого платника
податку і не може автоматично
поширюватися на третіх осіб, у тому
числі на його контрагентів. Статтею 198
ПК України не встановлено обмежень по
включенню до складу податкового
кредиту сум ПДВ по товарах, послугах
отриманих від продавця, в разі
порушення ним умов податкового
законодавства, за умови, що такий
продавець зареєстрований платником
податку на додану вартість, за
наявності належним чином оформлених
податкових накладних, та за наявності
фактичного здійснення операцій з
придбання товарів (робіт, послуг).

Згідно з ч. 2 ст.161 КАС України при виборі
правової норми, що підлягає
застосуванню до спірних правовідносин,
суд зобов'язаний враховувати висновки
Верховного Суду України, викладені у
рішеннях, прийнятих за результатами
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з підстави, передбаченої
пунктом 1 частини першої статті 237 цього
Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 244-2 КАС України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України.

При вирішенні справи судом
встановлено, що 31.01.2011р. Верховним Судом
України винесена постанова у справі у
за позовом закритого акціонерного
товариства "Мукачівський
лісокомбінат"до Мукачівської
об'єднаної державної податкової
інспекції в Закарпатській області про
визнання недійсним податкового
повідомлення-рішення.

В рішенні Верховного суду України по
цій справі зазначено, що у постановах
Верховного Суду України від 9 вересня
2008 року у справі N 21-500во08, від 1 червня 2010
року у справі N 21-573во10 Судова палата в
адміністративних справах Верховного
Суду України дійшла висновку, що якщо
контрагент не виконав свого
зобов'язання щодо сплати податку до
бюджету, то це тягне відповідальність
та негативні наслідки саме для цієї
особи. Зазначені обставини не є
підставою для позбавлення платника
податку права на відшкодування ПДВ у
випадку, коли останній виконав усі
передбачені законом умови стосовно
отримання такого відшкодування та має
необхідні документальні підтвердження
розміру свого податкового кредиту.

Крім того, колегія суддів зазначає, що
у відповідності до ст. 1 Закону України
"Про ратифікацію Конвенції про захист
прав і основних свобод людини 1950 року,
Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7
та 11 до Конвенції", ст. 17 Закону України
"Про виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини" від 23 лютого 2006 року Україна
визнає джерелом права рішення
Європейського суду з прав людини, а
також юрисдикцію цього суду в усіх
питаннях, що стосуються тлумачення і
застосування Конвенції. Рішення
Європейського суду є частиною
національного законодавства і є
обов'язковими для правозастосування
органами правосуддя.

Європейський суд з прав людини в
ухвалених Рішеннях, а саме у справі
"БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява №
3991/03) Європейський Суд з прав людини у
своєму рішенні від 22 січня 2009 року
зазначив, що платник податку не повинен
нести наслідків невиконання
постачальником його зобов'язань зі
сплати податку і в результаті
сплачувати ПДВ другий раз, а також
сплачувати пеню. На думку Суду, такі
вимоги стали надмірним тягарем для
платника податку, що порушило
справедливий баланс, який повинен
підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності.

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції та вважає, що позивач та його
контрагент належним чином оформили
договірні правовідносини та на
виконання вимог податкового
законодавства оформили первинні
документи податкової та
бухгалтерської звітності.

Щодо встановлених податковим органом
стосовно ст. 167 та 177 Податкового
кодексу України, колегія суддів
зазначає наступне.

На 23 аркуші акту перевірки вказане, що
факти та обставини порушення
вищевказаних норм викладені в п. 2.1.2
акту перевірки, у зв'язку з чим занижено
податок з доходів фізичних осіб за
перевіряємий період.

Фактично порушення встановлені на
підставі викладених вище обставини з
посиланням лише на акт про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «Резинодеталь» від 16.03.2012р.
№1/23/23001195, з питань підтвердження
господарських відносин з платниками
податків за період з 01.01.2011р. по 31.12.2011р.

Як свідчать матеріали справи, суми
витрат по взаємовідносинам з вказаним
контрагентом позивачем включено до
складу витрат відповідних звітних
періодів.

Відповідно до п. 177.2 ст.177 Податкового
кодексу України об'єктом оподаткування
є чистий оподатковуваний дохід, тобто
різниця між загальним оподатковуваним
доходом (виручка у грошовій та
негрошовій формі) і документально
підтвердженими витратами, пов'язаними
з господарською діяльністю такої
фізичної особи - підприємця.

Згідно п 177.4 ст. 177 Податкового кодексу
України до переліку витрат,
безпосередньо пов'язаних з отриманням
доходів, належать документально
підтверджені витрати, що включаються
до витрат операційної діяльності
згідно з розділом III цього Кодексу.

Пункт 1 статті 167 Податкового кодексу
України передбачає, що ставка податку
становить 15 відсотків бази
оподаткування щодо доходів,
нарахованих (виплачених, наданих) (крім
випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.5
цієї статті), у тому числі, але не
виключно у формі заробітної плати,
інших заохочувальних та
компенсаційних виплат або інших виплат
і винагород, які нараховуються
(виплачуються, надаються) платнику у
зв'язку з трудовими відносинами та за
цивільно-правовими договорами; виграшу
в державну та недержавну грошову
лотерею, виграш гравця (учасника),
отриманий від організатора азартної
гри.

Якщо база оподаткування, яка визначена
з урахуванням норм пункту 164.6 статті 164
цього розділу щодо доходів, зазначених
в абзаці першому цього пункту, в
календарному місяці перевищує
десятикратний розмір мінімальної
заробітної плати, встановленої законом
на 1 січня звітного податкового року, до
суми такого перевищення
застосовується ставка 17 відсотків.

Платники податку, які подають
податкові декларації за податковий
(звітний) рік згідно з статтями 177 і 178
цього розділу, застосовують ставку
податку 17 відсотків до частини
середньомісячного річного
оподатковуваного доходу, що перевищує
десятикратний розмір мінімальної
заробітної плати, встановленої законом
на 1 січня податкового (звітного) року.
Розмір середньомісячного річного
оподатковуваного доходу
розраховується як сума загальних
місячних оподатковуваних доходів,
зазначених в абзаці першому цього
пункту, поділена на кількість
календарних місяців, протягом яких
платником податку було одержано такі
доходи у податковому (звітному) році, за
який здійснюється декларування.

Встановлені у абзацах першому та
другому цього пункту ставки податків
не застосовуються до доходів,
визначених у пунктах 167.2 - 167.4 цієї
статті.

Податковий орган в акті перевірки, на
підставі якого прийняте оскаржуване
податкове повідомлення-рішення,
взагалі не пояснив в чому ж полягає
порушення вказаних норм.

Крім того, податковим органом
зазначено, що в порушення ст.4 та ст.7
Закону України від «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування», ФОП
ОСОБА_1 занижено чистого доходу на суму
242081,71 грн. та згідно ст.9 Закону України
від «Про збір та облік єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» занижено суму
страхових внесків від суми чистого
доходу за 2011 рік, внаслідок чого було
донараховано єдиного соціального
внеску на суму 9471,04 грн.

Відповідно до Закону України «Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» платниками
єдиного внеску є в т.ч. фізичні особи -
підприємці, в тому числі ті, які обрали
спрощену систему оподаткування, та
члени сімей цих осіб, які беруть участь
у провадженні ними підприємницької
діяльності.

Єдиний внесок нараховується для
платників, зазначених у пункті 4 (крім
фізичних осіб - підприємців, які обрали
спрощену систему оподаткування) та 5
частини першої статті 4 цього Закону, -
на суму доходу (прибутку), отриманого
від їх діяльності, що підлягає
обкладенню податком на доходи фізичних
осіб, та на суму доходу, що
розподіляється між членами сім'ї
фізичних осіб - підприємців, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності. При цьому
сума єдиного внеску не може бути меншою
за розмір мінімального страхового
внеску за кожну особу за місяць, у якому
отримано дохід (прибуток).

Згідно зі ст. 9 вказаного Закону, єдиний
внесок обчислюється виключно у
національній валюті, у тому числі з
виплат (доходу), що здійснюються в
натуральній формі. Обчислення єдиного
внеску здійснюється на підставі
бухгалтерських та інших документів,
відповідно до яких провадиться
нарахування (обчислення) або які
підтверджують нарахування (обчислення)
виплат (доходу), на які відповідно до
цього Закону нараховується єдиний
внесок. Сплата єдиного внеску
здійснюється у національній валюті
шляхом внесення відповідних сум
єдиного внеску на рахунки органів
доходів і зборів, відкриті в
центральному органі виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, для його зарахування,
крім єдиного внеску, який сплачується в
іноземній валюті розташованими за
межами України підприємствами,
установами, організаціями (у тому числі
міжнародними) за працюючих у них
громадян України та громадянами
України, які працюють або постійно
проживають за межами України,
відповідно до договорів про
добровільну участь у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування (далі - договір
про добровільну участь). Єдиний внесок
сплачується шляхом перерахування
платником безготівкових коштів з його
банківського рахунку.

З огляду на те, що висновки щодо
заниження чистого доходу ФОП ОСОБА_1 на
суму 242081,71 грн. спростовуються
первинними документами, що
підтверджують реальне виконання
договору з ТОВ «Резинодеталь».

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що позовні вимоги
фізичної особи підприємця ОСОБА_1,
документально та нормативно
обґрунтовані та підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Зважаючи на встановлені обставини
справи, колегія суддів дійшла висновку,
що постанова Харківського окружного
адміністративного суду від 05.12.2013 року
по справі № 820/10332/13-а прийнята з
дотриманням норм чинного
процесуального та матеріального права
і підстав для її скасування не
виявлено.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
підстав, висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Дзержинському
районі м.Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області
залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 05.12.2013р. по
справі № 820/10332/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя Катунов В.В.Судді
Ральченко І.М. Григоров А.М.