Справа № 818/8586/13-а
Суддя: Рєзнікова С.С.
Дата ухвалення: 2014-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2014 р.Справа № 818/8586/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Рєзнікової С.С.

Суддів: Катунова В.В. , Ральченка І.М.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України в Сумському районі Сумської
області на постанову Сумського
окружного адміністративного суду від
03.12.2013р. по справі № 818/8586/13-а

за позовом Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України в Сумському районі Сумської
області

про скасування вимоги,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Фізична особа-підприємець
ОСОБА_1, звернувся до Сумського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Сумському районі, в якому просив суд:

- скасувати вимогу від 09.08.2013 року №Ф-445У
про сплату недоїмки.

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 03.12.13 року
позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
до Управління Пенсійного фонду України
в Сумському районі про скасування
вимоги задоволено.

Відповідач, не погодившись з
постановою суду першої інстанції,
подав апеляційну скаргу, в якій просив
скасувати вказану постанову та
прийняти нову, якою відмовити позивачу
у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги відповідач посилається на
порушення судом першої інстанції при
прийнятті рішення норм матеріального
та процесуального права, що призвело до
неправильного, на його думку, вирішення
спору судом першої інстанції.

У відповідності до ч. 1 ст. 197 КАС
України, колегія суддів вважає за
можливе розглянути справу у порядку
письмового провадження за наявними у
справі доказами.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши доводи
апеляційної скарги, рішення суду
першої інстанції, дослідивши матеріали
справи, вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено у суді апеляційної
інстанції, що ОСОБА_1 зареєстрована як
фізична особа-підприємець, що
підтверджується копією свідоцтва про
державну реєстрацію фізичної
особи-підприємця (а.с.12).

ФОП ОСОБА_1 є платником єдиного податку,
що підтверджується копією свідоцтва
платника єдиного податку серії НОМЕР_1,
виданого Сумською МДПІ (а.с.13).

З матеріалів справи вбачається, що ФОП
ОСОБА_1 взята на облік платників
єдиного внеску в УПФУ в Сумському
районі.

Крім того, відповідно до пенсійного
посвідчення серії А3 №451634, ОСОБА_1 є
пенсіонером за віком, матір інваліда з
дитинства (а.с.10).

Відповідно до довідки УПФУ в Сумському
районі від 16.10.2013року №918/15-04-42, ОСОБА_1
призначена пенсія за віком
багатодітним матерям і матерям
інвалідів з дитинства (а.с.11).

09.08.2013 року відповідачем сформовано
вимогу про сплату боргу №Ф-445У, з якої
вбачається, що станом на 01.08.2013 року
заборгованість ФОП ОСОБА_1 зі сплати
єдиного внеску становить 8583 грн. 49 коп.
(а.с.7).

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що при
винесенні оскаржуваної вимоги про
сплату недоїмки відповідач діяв
всупереч встановленому законом
порядку, необґрунтовано, без
з'ясування необхідних обставин, що мали
значення для прийняття рішення про
винесення вимоги, чим порушено законні
інтереси позивача.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції, з
огляду на наступне.

Правові та організаційні засади
забезпечення збору та обліку єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку визначаються
Законом України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування" (далі
по тексту - Закон №2464).

З 06.08.2011 року набрала чинності частина 4
статті 4 Закону №2464-VI, відповідно до
якої особи, зазначені у пункті 4 частини
першої цієї статті (тобто фізичні особи
- підприємці, в тому числі ті, які обрали
спрощену систему оподаткування), які
обрали спрощену систему оподаткування,
звільняються від сплати за себе
єдиного внеску, якщо вони є
пенсіонерами за віком або інвалідами
та отримують відповідно до закону
пенсію або соціальну допомогу. Такі
особи можуть бути платниками єдиного
внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Оскільки матеріали справи не містять
доказів того, що ФОП ОСОБА_1, у
відповідності до вимог ст.12 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" (далі по
тексту - Закон №1058), уклала з Пенсійним
фондом договір про добровільну участь
у системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
позивач, як пенсіонер за віком, мати
інваліда з дитинства, не є платником
єдиного внеску.

Відповідно до ч.1 Закону №1058, в
редакції, яка діяла на час виникнення
спірних правовідносин, пенсіонер - це
особа, яка відповідно до цього Закону
отримує пенсію.

Стаття 1 Закону України "Про пенсійне
забезпечення" передбачає, що громадяни
України мають право на державне
пенсійне забезпечення за віком, по
інвалідності, у зв'язку з втратою
годувальника та в інших випадках,
передбачених цим Законом.

Згідно статті 17 цього Закону матері
інвалідів з дитинства, які виховали їх
до цього віку, мають право на пенсію за
віком після досягнення 50 років і при
стажі роботи не менше 15 років із
зарахуванням до стажу часу догляду за
дітьми. При цьому до числа інвалідів з
дитинства належать також діти-інваліди
віком до 16 років, які мають право на
одержання соціальної пенсії.

Аналіз вищезазначених положень
свідчить, що пенсія за віком матерям
інвалідів з дитинства є різновидом
пенсії за віком.

Враховуючи, що ФОП ОСОБА_1 одержує
пенсію за віком, як матір інваліда з
дитинства, а ч.4 ст.4 Закону №2464 не
містить застережень щодо її
незастосування до осіб, яким пенсію за
віком призначено на пільгових умовах,
позивачка не має обов'язку сплачувати
за себе єдиний внесок.

Аналогічну позицію виклав у своїх
ухвалах і Вищий адміністративний суд
України, зокрема, в ухвалі від 13.03.2013
року по справі №К/800/13212/13, в ухвалі від
16.10.2012 року по справі №К/9991/45542/12, в
ухвалі від 09.10.2012 року по справі
К/9991/49213/12.

Колегія суддів не погоджується з
посиланнями відповідача на те, що до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 не
може бути застосовано положення ч.4 ст.4
Закону №2464, оскільки вона не досягла
60-річного віку, тому що вказана норма не
пов'язує звільнення від сплати єдиного
внеску із досягненням особою певного
віку, а передбачає звільнення від
сплати внеску всіх пенсіонерів за
віком.

Також, в зазначеній нормі законодавцем
не виключені особи, які є пенсіонерами
та отримують пенсію за віком на
пільгових умовах.

Посилання відповідача на порушення
позивачем строку звернення до суду у
зв'язку з тим, що на адресу ОСОБА_1 09.08.2013
року направлялася оскаржувана вимога
про сплату недоїмки, яку вона, згідно
повідомлення про вручення поштового
відправлення отримала особисто 13.08.2013
року, колегія суддів вважає
безпідставним, з огляду на таке.

Як пояснив в суді першої інстанції
позивач, вона не отримувала вимогу про
сплату недоїмки, в повідомленні про
вручення поштового відправлення не
розписувалася.

Такі пояснення ОСОБА_1 відповідачем не
спростовані, оскільки до суду першої
інстанції не було надано письмових
доказів того, що 13.08.2013 року саме
позивачці вручалася оскаржувана
вимога про сплату недоїмки.

Колегія суддів також зазначає, що
ОСОБА_1 одна виховує трьох дітей, з яких
одна дитина є інвалідом з дитинства, у
зв'язку з чим ОСОБА_1 і одержує пенсію за
віком багатодітним матерям і матерям
інвалідів з дитинства.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів визнає поважними причини
пропуску строку звернення до суду з
позовом про скасування вимоги від 09
серпня 2013року №Ф-445 У.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Управління Пенсійного фонду України в
Сумському районі, як суб'єкт владних
повноважень, не довело правомірності
вимоги про сплату недоїмки.

За таких обставин, колегія суддів
вважає доведеним належними та
допустимими доказами той факт, що при
винесенні вимоги від 09.08.2013 року №Ф-445У
про сплату недоїмки суб'єкт владних
повноважень діяв всупереч
встановленому законом порядку,
необґрунтовано, без з'ясування
необхідних обставин, що мали значення
для прийняття рішення про винесення
вимоги, чим порушено законні інтереси
позивача.

Суд першої інстанції належним чином
оцінив надані докази і на підставі
встановленого, обґрунтовано
задовольнив адміністративний позов.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним та
обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова
суду першої інстанції від 03.12.13 р.
відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а
тому відсутні підстави для її
скасування та задоволення апеляційних
вимог відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія
суддів, погоджуючись з висновками суду
першої інстанції, вважає, що суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення фактичних обставин
справи і правильно застосував до
спірних правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 197, п.1 ч.1
ст.198, ч.1 ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, 206, 209, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Сумському
районі Сумської області залишити без
задоволення.

Постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 03.12.2013р. по
справі № 818/8586/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Рєзнікова
С.С.Судді(підпис) (підпис) Катунов В.В.
Ральченко І.М.