Справа № 591/6328/13-а
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2014-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2014 р.Справа № 591/6328/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Калиновського В.А.

Суддів: Водолажської Н.С. , Бенедик А.П.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Виконавчого комітету Сумської
міської ради на постанову Зарічного
районного суду м. Суми від 20.12.2013р. по
справі № 591/6328/13-а

за позовом Приватної фірми "Луч"

до Виконавчого комітету Сумської
міської ради

про визнання рішення протиправним,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Приватна фірма "Луч",
звернулась до Зарічного районного суду
м. Суми з позовом до Виконавчого
комітету Сумської міської ради, в якому
просила суд визнати протиправним та
скасувати рішення відповідача №2255- МР
«Про роздрібну торгівлю алкогольними
напоями на території міста Суми».

Постановою Зарічного районного суду м.
Суми від 20.12.2013 року зазначений
адміністративний позов було
задоволено частково, а саме: визнано
протиправним та скасовано частково
рішення Сумської міської ради №2255 МР
"Про роздрібну торгівлю алкогольними
напоями на території м. Суми" , в частині
заборони роздрібної торгівлі
алкогольними напоями в приміщенні ПВ
«Луч» за адресою м. Суми вулиця
Харківська,8 А..

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції в частині задоволених
позовних вимог, відповідачем подано
апеляційну скаргу, в якій він просить
скасувати оскаржувану постанову в цій
частині та прийняти нову, якою в
задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги відповідач посилається на
порушення судом першої інстанції, при
прийнятті постанови, норм
матеріального та процесуального права,
неповне з'ясування обставин, на які
сторони посилались як на підставу
своїх вимог і заперечень, що призвело
до неправильного вирішення справи, з
обставин і обґрунтувань, викладених в
апеляційній скарзі.

В судове засідання апеляційної
інстанції сторони не прибули, були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового засідання.

Враховуючи неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, колегія суддів на
підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними в справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши рішення
суду в частині задоволених позовних
вимог та доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено у суді апеляційної
інстанції, що для здійснення
роздрібної торгівлі алкогольними
напоями позивач отримав ліцензію на
право здійснення роздрібної торгівлі
алкогольними напоями серії АЕ №046666 від
21.02.2013 рок (а.с.8,9) .

27 березня 2013 року Сумською міською
радою винесено рішення №2255- МР «Про
роздрібну торгівлю алкогольними
напоями на території міста Суми» , яким
було визначено ряд приміщень в тому
числі магазин ПП «Луч», по вулиці
Харківська, 58 м. Суми, де роздрібна
торгівля алкогольними напоями
забороняється, дані обставини
підтверджуються матеріалами справи,
копією оскаржуваного рішення а.с.7.
Вказане приміщення підприємством
використовується, як магазини
роздрібної торгівлі продуктами
харчування, алкогольними напоями та
іншого.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями,
позивач звернувся до суду з зазначеним
позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги, виходив з того, що
оскаржуване рішення в частині заборони
ПП «Луч» здійснювати роздрібну
торгівлю алкогольними напоями, є
протиправним та таким, що порушує
конституційні права на здійснення
незаборонених законом видів
підприємницької діяльності, чим
фактично обмежується господарська
діяльність щодо продажу алкогольних
напоїв у м. Суми, а також є
дискримінаційним щодо позивача, як
суб'єкта господарювання, що заборонено
чинним законодавством України, зокрема
статтею 31 Господарського Кодексу
України. Вказане рішення не відповідає
нормам, встановленим Конституцією
України, Господарським Кодексом
України, Законом України «Про місцеве
самоврядування в Україні», Законом
України «Про державне регулювання
виробництва і обігу спирту етилового,
коньячного і плодового, алкогольних
напоїв та тютюнових виробів», Законом
України «Про захист економічної
конкуренції».

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції, з
огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Порядок та умови продажу алкогольних
та слабоалкогольних напоїв чітко
встановлені Законом України «Про
державне регулювання виробництва,
обігу спирту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів».

Так, відповідно до ст. 15-3 Закону
забороняється продаж пива (крім
безалкогольного), алкогольних,
слабоалкогольних напоїв, вин столових
та тютюнових виробів, а саме: особам,
які не досягли 18 років; у приміщеннях та
на території навчальних закладів,
закладів охорони здоров'я, крім
ресторанів, що знаходяться на
території санаторіїв; у приміщеннях
спеціалізованих торговельних
організацій, що здійснюють торгівлю
товарами дитячого асортименту або
спортивними товарами, а також у
відповідних відділах (секціях)
універсальних торговельних
організацій; у закритих спортивних
спорудах (крім пива у пластиковій тарі);
з торгових автоматів; на полицях
самообслуговування (крім тютюнових
виробів у блоках та алкогольних,
слабоалкогольних напоїв, вин столових,
пива); поштучно (для тютюнових виробів,
крім сигар); у споживчих упаковках, що
містять менш як 20 сигарет; з рук; у
невизначених для цього місцях
торгівлі.

Стаття 15 Закону України «Про державне
регулювання виробництва і обігу спирту
етилового, коньячного і плодового,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів» встановлює, що роздрібна
торгівля алкогольними напоями (крім
столових вин) або тютюновими виробами
може здійснюватися суб'єктами
господарювання всіх форм власності, у
тому числі їх виробниками, за наявності
у них ліцензій.

Як вбачається з матеріалів справи, для
здійснення роздрібної торгівлі
алкогольними напоями позивач отримав
ліцензію на право здійснення
роздрібної торгівлі алкогольними
напоями, відповідно: ліцензія серії АЕ
№046666 від 21.02.2013 року (а.с.8,9) .

Відповідно до ч. 9 ст. 15-2 вказаного
Закону на час проведення масових
заходів сільські, селищні та міські
ради в межах відповідної
адміністративної території можуть
заборонити або обмежити споживання
пива (крім пива у пластиковій тарі),
алкогольних, слабоалкогольних напоїв,
вин столових та куріння тютюнових
виробів. Частиною 3 ст.15-3 Закону
встановлено, що на час проведення
масових заходів сільські, селищні та
міські ради в межах відповідної
адміністративної території можуть
заборонити або обмежити продаж пива
(крім пива у пластиковій тарі),
алкогольних, слабоалкогольних напоїв,
вин столових та куріння тютюнових
виробів.

Тобто, відповідно до Закону орган
місцевого самоврядування може
заборонити або обмежити споживання і
продаж алкогольних напоїв лише на час
проведення масових заходів, а не
взагалі, як зазначено в оскаржуваному
рішенні.

Відповідно до ч. 1 ст. 144 Конституції
України органи місцевого
самоврядування в межах повноважень,
визначених законом, приймають рішення,
які є обов'язковими до виконання на
відповідній території.

Згідно з частинами 1, 3 ст. 140 Конституції
України місцеве самоврядування
здійснюється в межах Конституції і
законів України в порядку,
встановленому законом. Ці ж норми
дублюються й в інших
нормативно-правових актах, зокрема в
ст.ст. 10, 25 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні».

З огляду на вищезазначені норми
законодавства, питання обмеження місць
торгівлі алкогольними напоями є
предметом законодавчого регулювання
та реалізовується виключно
парламентом шляхом прийняття
законодавчого акту, оскільки жодним
законодавчим актом не визначено
повноважень органу місцевого
самоврядування щодо обмеження місць
продажу алкогольних і
слабоалкогольних напоїв та тютюнових
виробів.

Такої норми не містить в собі і ст. 26
Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні».

Серед повноважень міських рад відсутні
повноваження щодо встановлення
обмежень у здійсненні торгівлі.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов правомірного висновку про те, що
оскаржуване рішення прийнято Сумською
міською радою з перевищенням
повноважень та не відповідає вимогам
закону.

Крім того, відповідно до ст. 42
Конституції України кожен має право на
підприємницьку діяльність, яка не
заборонена законом.

Статтю 19 Господарського Кодексу
України передбачено, що суб'єкти
господарювання мають право без
обмежень самостійно здійснювати
господарську діяльність, що не
суперечить законодавству. Продаж
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів при наявності ліцензії та
відповідно до діючого законодавства
України є дозволеним видом
підприємницької діяльності.

Відповідно до п. 3 ст.18 ГК України
органам державної влади та органам
місцевого самоврядування, їх посадовим
особам забороняється приймати акти та
вчиняти дії, які усувають конкуренцію
або необґрунтовано сприяють окремим
конкурентам у підприємницькій
діяльності, чи запроваджують обмеження
на ринку, не передбачене
законодавством. Законом можуть бути
встановлені винятки з цього правила з
метою забезпечення національної
безпеки, оборони чи інших
загальносуспільних інтересів.

Прийняте рішення Сумської міської ради
необґрунтовано сприяє окремим
конкурентам у здійсненні продажу
лікеро-горілчаних виробів без
обмежень, що обмежує право ПП «Луч» у
здійснені підприємницької діяльності
із продажу алкогольних напоїв, та по
суті може бути підставою для закриття
таких магазинів та причиною втрати
бізнесу взагалі.

Згідно з п.4 ст. 23 ГК України незаконне
втручання органів та посадових осіб
місцевого самоврядування у
господарську діяльність суб'єктів
господарювання забороняється. Не
допускається видання правових актів
органів місцевого самоврядування,
якими встановлюються не передбачені
законом обмеження щодо обігу окремих
видів товарів (послуг) на території
відповідних
адміністративно-територіальних
одиниць.

Прийняттям оскаржуваних рішень без
дотримання вимог чинного
законодавства України Сумська міська
рада фактично втручається у
господарську діяльність суб'єктів
господарювання, а саме обмежує права
власників (суб'єктів господарювання)
торговельних об'єктів у здійсненні
ними незаборонених законом видів
підприємницької діяльності: продажу
алкогольних напоїв в м. Суми.

Статтею 31 ГК України встановлено, що
дискримінацією суб'єктів
господарювання органами влади є:
заборона створення нових підприємств
чи інших організаційних форм
господарювання в будь-якій сфері
господарської діяльності, а також
встановлення обмежень на здійснення
окремих видів господарської
діяльності або виробництво певних
видів товарів з метою обмеження
конкуренції; обмеження прав суб'єктів
господарювання щодо придбання та
реалізації товарів; встановлення
заборон чи обмежень стосовно окремих
суб'єктів господарювання або груп
підприємців. Дискримінація суб'єктів
господарювання не допускається.

Відповідно до п. 2 ст. 39 ГК України,
держава забезпечує громадянам захист
їх інтересів як споживачів, надає
можливість вільного вибору товарів
(робіт, послуг), набуття знань і
кваліфікації, необхідних для прийняття
самостійних рішень під час придбання
та використання товарів (робіт, послуг)
відповідно до їх потреб, і гарантує
придбання або одержання іншими
законними способами товарів (робіт,
послуг) в обсягах, що забезпечують
рівень споживання, достатній для
підтримання здоров'я і
життєдіяльності.

Пунктом 1 ст. 43 ГК України передбачено,
що підприємці мають право без обмежень
самостійно здійснювати будь-яку
підприємницьку діяльність, яку не
заборонено законом.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про
захист економічної конкуренції»
антиконкурентними діями органів влади,
органів місцевого самоврядування,
органів
адміністративно-господарського
управління та контролю, зокрема,
визнаються: заборона або перешкоджання
створенню нових підприємств чи
здійснення підприємництва в інших
організаційних формах у будь-якій
сфері діяльності, а також встановлення
обмежень на здійснення окремих видів
діяльності, на виробництво, придбання
чи реалізацію певних видів товарів;
надання окремим суб'єктам
господарювання або групам суб'єктів
господарювання пільг чи інших переваг,
які ставлять їх у привілейоване
становище стосовно конкурентів, що
призводить або може призвести до
недопущення, усунення, обмеження чи
спотворення конкуренції; дія,
внаслідок якої окремим суб'єктам
господарювання або групам суб'єктів
господарювання створюються
несприятливі чи дискримінаційні умови
діяльності порівняно з конкурентами;
дія, якою встановлюються не
передбачені законами України заборони
та обмеження самостійності
підприємств, у тому числі щодо
придбання чи реалізації товарів,
ціноутворення, формування програм
діяльності та розвитку, розпорядження
прибутком.

Стаття 15 Закону України «Про захист
економічної конкуренції» передбачає
заборону вчинення антиконкурентних
дій органами влади, органами місцевого
самоврядування. До таких дій, зокрема,
відносяться дії, якими встановлюються
не передбачені законами України
заборони та обмеження самостійності
підприємств, у тому числі щодо
придбання чи реалізації товарів,
формування програм діяльності та
розвитку.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов правомірного висновку про те,
що, прийнявши вказані рішення,
відповідач порушив право осіб, які
отримали відповідний дозвіл (ліцензію)
на реалізацію алкогольних напоїв,
здійснювати свою діяльність в межах
вимог Закону України «Про державне
регулювання виробництва, обігу спирту
етилового, коньячного і плодового,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів».

Посилання апелянта на п. 9 Постанови
Кабінету Міністрів України від 30 липня
1996 р. №854 «Про затвердження Правил
роздрібної торгівлі алкогольними
напоями» є безпідставними та
необґрунтованими, оскільки режим
роботи спеціалізованих магазинів,
спеціалізованих відділів, секцій
роздрібної торгівлі алкогольними
напоями погоджують органи місцевого
самоврядування, проте, на думку колегії
суддів, ці дії вчинюються під час
організації такої торгівлі, при
виготовленні відповідної
документації.

Крім того, з системного аналізу
вказаного п. 9 Постанови Кабінету
Міністрів України від 30 липня 1996 р. №854,
ст. 15, ч. 9 ст. 15-2 Закон України «Про
державне регулювання виробництва і
обігу спирту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів» від 19.12.1995 №481/95-ВР,
органи місцевого самоврядування
можуть обмежувати реалізацію
алкогольних напоїв лише на час
проведення масових заходів. В інших
випадках роздрібна торгівля
алкогольними напоями (крім столових
вин) може здійснюватися суб'єктами
господарювання всіх форм власності, за
наявності у них ліцензій без обмежень.

Також, необхідно зауважити, що
відповідно до п. 4 ст. 9 КАС України у
разі невідповідності нормативно -
правового акта (в даному випадку
Постанови №854 від 30 липня 1996 р.)
Конституції України, закону України,
міжнародному договору, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України, або іншому правовому
акту суд застосовує правовий акт, який
має вищу юридичну силу.

З огляду на викладене, Закон України
«Про державне регулювання виробництва
і обігу спирту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів» має вищу силу
порівняно з Постановою Кабінету
Міністрів України від 30 липня 1996 р. №854.

Безпідставними необхідно вважати і
посилання апелянта на ст. 24 Закону
України «Про забезпечення санітарного
та епідемічного благополуччя
населення», оскільки факт реалізації
алкогольних напоїв жодним чином не
може впливати на «перевищення рівнів
шуму, встановлених санітарними
нормами», а забезпечення громадського
порядку на території міста
покладається на правоохоронні органи
(міліцію) відповідно до ст. 2 Закону
України «Про міліцію».

Крім того, ст. 24 Закону України «Про
забезпечення санітарного та
епідемічного благополуччя населення»
не надає органам місцевого
самоврядування повноважень на
встановлення постійних обмежень щодо
режиму роботи закладів торгівлі.

Крім того, відповідачем акцентується
увага саме на «нічному часі», а рішення
Сумської міської ради №2255-МР обмежує
право на реалізацію алкогольних напоїв
взагалі, без зазначення часових
обмежень.

Виходячи з вищезазначеного, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про те , що
оскаржуване рішення не відповідає
нормам, встановленим Конституцією
України, Господарським Кодексом
України, Законом України «Про місцеве
самоврядування в Україні», Законом
України «Про державне регулювання
виробництва і обігу спирту етилового,
коньячного і плодового, алкогольних
напоїв та тютюнових виробів», Законом
України «Про захист економічної
конкуренції», а тому підлягає
скасуванню.

Отже, колегія суддів переглянувши
рішення суду першої інстанції в
частині задоволення позову , вважає, що
при його прийнятті суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги з наведених
підстав висновків суду не
спростовують.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини
справи, колегія суддів дійшла висновку,
що постанова Зарічного районного суду
м. Суми від 20.12.2013 року по справі №
591/6328/13-а в частині задоволених позовних
вимог прийнята з дотриманням норм
чинного процесуального та
матеріального права і підстав для її
скасування не виявлено.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 197, 198, 200, п. 1 ч.
1 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Виконавчого
комітету Сумської міської ради
залишити без задоволення.

Постанову Зарічного районного суду м.
Суми від 20.12.2013р. по справі №
591/6328/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Калиновський
В.А.Судді(підпис) (підпис) Водолажська
Н.С. Бенедик А.П.