Справа № 815/459/14
Суддя: Бойко О.Я.
Дата ухвалення: 2014-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/459/14
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2014 року м. Одеса

12:25

Одеський окружний адміністративний
суд в складі:

головуючого судді - Бойко О.Я.;

за участі:

секретаря судового засідання -
Мураховської А.І.;

представника позивача - Коваль Т.О. (за
довіреністю від 13.05.2013 року);

представника відповідача - Савецької
Н.С. (за довіреністю від 07.10.2013 року),

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Приватного акціонерного
товариства «Придунайський» до
Державної податкової інспекції у
Ренійському районі Головного
управління Міндоходів в Одеській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень від 31.12.2013 року
№535/15, №534/15, -

СУТЬ СПОРУ:

Позивач звернувся з адміністративним
позовом до Державної податкової
інспекції у Ренійському районі
Головного управління Міндоходів в
Одеській області в якому просив суд
визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Ренійському районі Головного
управління Міндоходів в Одеській
області від 31.12.2013 року №535/15, №534/15.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач зазначив наступне.

12.12.2013 року співробітник Державної
податкової інспекції у Ренійському
районі Головного управління
Міндоходів в Одеській області Папучко
А.Ю. провів камеральну перевірку
податкової звітності ПАТ
«Придунайський».

За результатами цієї перевірки 12.12.2013
року відповідач склав акт № 315/15-413357,
яким встановлені порушення позивачем
граничного строку сплати суми
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість, в результаті чого
підприємством несвоєчасно
перераховано податкові зобов'язання з
податку на додану вартість у сумі 80482,80
грн. на спеціальний рахунок відповідно
до п.209.2 ст.209 Податкового кодексу
України.

На підставі цього акту перевірки
відповідач прийняв податкові
повідомлення - рішення:

- від 31.12.2013 року №535/15, яким позивачеві,
за порушення граничного строку сплати
суми грошового зобов'язання з податку
на додану вартість та на підставі п.126.1
ст.126 Податкового кодексу України,
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість за
штрафними санкціями у розмірі 51453,80
грн.;

- від 31.12.2013 року №534/15, яким позивачеві,
за порушення граничного строку сплати
суми грошового зобов'язання з податку
на додану вартість та на підставі п.126.1
ст.126 Податкового кодексу України,
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість за
штрафними санкціями у розмірі 29029,00 грн.

Позивач не погоджується з податковими
повідомленнями - рішеннями Державної
податкової інспекції у Ренійському
районі Головного управління
Міндоходів в Одеській області та
вважає їх протиправними, винесеними з
порушенням норм чинного законодавства
та такими, що належать до скасування.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав у
повному обсязі та просив їх
задовольнити посилаючись на
обґрунтування викладені в позовній
заяві (а.с.3-9).

Представник відповідача в судовому
засіданні позов не визнав та
заперечував проти його задоволення з
підстав, викладених у письмових
запереченнях проти позову (а.с.50-53).

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши надані письмові
докази, перевіривши матеріали справи, а
також проаналізувавши законодавство,
яке регулює спірні правовідносини, суд
дійшов висновку, що адміністративний
позов належить задовольнити. Свій
висновок суд вмотивовує наступним
чином. Так, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство
«Придунайський» зареєстроване
Ренійською районною державною
адміністрацією Одеської області 30.12.1996
року за №0000039 відповідно до
виписки з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців серії АА № 513295 (а.с.23).

Позивач зареєстрований та перебуває на
обліку в Державній податковій
інспекції у Ренійському районі
Головного управління Міндоходів в
Одеській області як платник податків з
08.04.1997 року за №468.

12.12.2013 року співробітник Державної
податкової інспекції у Ренійському
районі Головного управління
Міндоходів в Одеській області Папучко
А.Ю. провів камеральну перевірку
податкової звітності ПАТ
«Придунайський».

За результатами цієї перевірки 12.12.2013
року відповідач склав акт камеральної
перевірки податкової звітності №
315/15-413357, яким встановлені порушення
позивачем граничного строку сплати
суми грошового зобов'язання з податку
на додану вартість, в результаті чого
підприємством несвоєчасно
перераховано податкові зобов'язання з
податку на додану вартість у сумі 80482,80
грн. на спеціальний рахунок відповідно
до п.209.2 ст.209 Податкового кодексу
України (а.с.13-16).

Такі висновки відповідача
обґрунтовані тим, що підприємством
своєчасно перераховувалися податкові
зобов'язання, але несвоєчасно
надавалися копії платіжних доручень
про фактично зараховані на спеціальних
рахунок суми податку на додану
вартість, а саме:

- по спецдекларації за квітень 2012 року
від 17.05.2012 року № залишок
несплачених податкових зобов'язань у
сумі 329136,00 грн. були перераховані 18.05.2012
року. Копії платіжних доручень про
фактично зараховані на спеціальний
рахунок суми податку на додану
вартість надані 20.06.2012 року вх. № 2589/10;

- по спецдекларації за вересень 2012 року
від 18.10.2012 року № залишок
несплачених податкових зобов'язань у
сумі 1061,2 грн. були перераховані 24.10.2012
року. Копії платіжних доручень про
фактично зараховані на спеціальний
рахунок суми податку на додану
вартість надані 26.11.2012 року вх. № 4857/10;

- по спецдекларації за листопад 2012 року
від 20.10.2012 року № залишок
несплачених податкових зобов'язань у
сумі 33660,00 грн. були перераховані 27.11.2012
року. Копії платіжних доручень про
фактично зараховані на спеціальний
рахунок суми податку на додану
вартість надані 10.01.2013 року вх. № 145/10;

- по спецдекларації за грудень 2012 року
від 15.01.2013 року № залишок
несплачених податкових зобов'язань у
сумі 9833,2 грн. були перераховані 29.01.2013
року. Копії платіжних доручень про
фактично зараховані на спеціальний
рахунок суми податку на додану
вартість надані 31.01.2013 року вх. № 503/10.

27 грудня 2013 року позивач подав
заперечення на акт камеральної
перевірки податкової звітності №
315/15-413357 від 12.12.2013 року (а.с.17-20).

Відповідач 31.12.2013 року надав відповідь
на заперечення до акту перевірки. В
вищезазначеному листі відповідач
зазначив, що висновки, викладені в акті
камеральної перевірки податкової
звітності № 315/15-413357 від 12.12.2013 року
відповідають вимогам чинного
законодавства (а.с.21-22).

За наслідками перевірки позивача,
податковий орган прийняв податкові
повідомлення-рішення:

- від 31.12.2013 року №535/15, яким позивачеві,
за порушення граничного строку сплати
суми грошового зобов'язання з податку
на додану вартість та на підставі п.126.1
ст.126 Податкового кодексу України,
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість за
штрафними санкціями у розмірі 51453,80 грн.
(а.с.11);

- від 31.12.2013 року №534/15, яким позивачеві,
за порушення граничного строку сплати
суми грошового зобов'язання з податку
на додану вартість та на підставі п.126.1
ст.126 Податкового кодексу України,
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість за
штрафними санкціями у розмірі 29029,00 грн.
(а.с.12).

Суд вважає, що вказані висновки про
наявність зазначених порушень
податкового законодавства позивачем є
необґрунтованими.

Так, впродовж судового розгляду справи
суд встановив, що згідно з довідкою АБ
№ 704173 з Єдиного державного реєстру
підприємств та організацій України
«ЄДРПОУ» позивач має право займатися,
згідно з КВЕД-2010, відтворенням рослин,
вирощуванням інших однорічних і
дворічних культур, вирощуванням
винограду, вирощуванням зернових
культур (крім рису), бобових культур і
насіння олійних культур, оптовою
торгівлею зерном, необробленим
тютюном, насінням і кормами для тварин,
оптовою торгівлею квітами та рослинами
(а.с.24).

Тобто, Приватне акціонерне товариство
«Придунайський» є
сільськогосподарським підприємством,
що обрало спеціальний режим
оподаткування.

Відповідно до п.203.1 ст.203 Податкового
кодексу України податкова декларація
подається за базовий звітний
(податковий) період, що дорівнює
календарному місяцю, протягом 20
календарних днів, що настають за
останнім календарним днем звітного
(податкового) місяця.

Пункт 203.2 ст.203 Податкового кодексу
України передбачає, що платник податку
зобов'язаний самостійно сплатити суму
податкового зобов'язання, зазначену у
поданій ним податковій декларації,
протягом 10 календарних днів, що
настають за останнім днем відповідного
граничного строку, передбаченого
пунктом 203.1 цієї статті для подання
податкової декларації.

Згідно з п.3 Порядку акумулювання
сільськогосподарськими
підприємствами сум податку на додану
вартість на спеціальних рахунках,
відкритих у банках та/або органах, які
здійснюють казначейське
обслуговування бюджетних коштів,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 12.01.2011 року № 11,
на підставі даних бухгалтерського та
податкового обліку
сільськогосподарське підприємство
веде реєстри виданих та отриманих
податкових накладних в електронному
вигляді, складає податкову декларацію
і в строки, встановлені статтею 203
Кодексу, подає її разом з копіями
записів у зазначених реєстрах за
відповідний період в електронному
вигляді до органу державної податкової
служби.

Сума податку на додану вартість, що
підлягає сплаті (перерахуванню)
сільськогосподарським підприємством
відповідно до податкової декларації за
операціями з постачання вироблених
(наданих) ним сільськогосподарських
товарів (послуг) на власних або
орендованих основних фондах, а також на
давальницьких умовах (крім підакцизних
товарів, за винятком виноматеріалів за
кодами згідно з УКТЗЕД 2204 29 і 2204 30, які
поставляються підприємствами
первинного виноробства), тобто різниця
між сумою податкового зобов'язання за
звітний (податковий) період та сумою
податкового кредиту за такий період
перераховується
сільськогосподарським підприємством з
поточного рахунка на спеціальний
рахунок у строки, встановлені статтею
203 Кодексу для перерахування суми
податку на додану вартість до
державного бюджету.

Сільськогосподарське підприємство
подає за місцем своєї реєстрації не
пізніше останнього календарного дня
місяця, що настає за звітним
(податковим) періодом, органові
державної податкової служби копії
платіжних доручень про фактично
зараховані на спеціальний рахунок суми
податку на додану вартість за кожний
звітний (податковий) період.

Відповідно до п.4 вищезазначеного
Порядку сума податку на додану
вартість, що акумулюється на
спеціальному рахунку, не підлягає
вилученню до державного бюджету і
використовується
сільськогосподарським підприємством
відповідно до пункту 209.2 статті 209
Кодексу, а починаючи з 1 січня 2018 р.
перераховується на поточний рахунок
сільськогосподарського підприємства.

У разі нецільового використання суми
податку на додану вартість
сільськогосподарське підприємство
несе відповідальність відповідно до
законодавства.

Згідно з п.209.2 ст.209 Податкового кодексу
України згідно із спеціальним режимом
оподаткування сума податку на додану
вартість, нарахована
сільськогосподарським підприємством
на вартість поставлених ним
сільськогосподарських товарів/послуг,
не підлягає сплаті до бюджету та
повністю залишається в розпорядженні
такого сільськогосподарського
підприємства для відшкодування суми
податку, сплаченої (нарахованої)
постачальнику на вартість виробничих
факторів, за рахунок яких сформовано
податковий кредит, а за наявності
залишку такої суми податку - для інших
виробничих цілей.

Зазначені суми податку на додану
вартість акумулюються
сільськогосподарськими
підприємствами на спеціальних
рахунках, відкритих в установах банків
та/або в органах, які здійснюють
казначейське обслуговування бюджетних
коштів у порядку, затвердженому
Кабінетом Міністрів України.

Тобто, суд вважає, що податковим
законодавством не передбачено
застосування штрафних санкцій до
платників спеціального режиму
оподаткування за порушення термінів
перерахування сум податку на додану
вартість на спеціальних рахунок в
установі банку.

Крім того, відповідно до пп.4.1.4 п.4.1 ст.4
Податкового кодексу України діє
презумпція правомірності рішень
платника податку в разі, якщо норма
закону чи іншого нормативно-правового
акта, виданого на підставі закону, або
якщо норми різних законів чи різних
нормативно-правових актів припускають
неоднозначне (множинне) трактування
прав та обов'язків платників податків
або контролюючих органів, внаслідок
чого є можливість прийняти рішення на
користь як платника податків, так і
контролюючого органу.

З сукупного аналізу даних правових
норм, суд встановив, що платники
спеціального режиму оподаткування
несуть відповідальність за нецільове
використання суми податку на додану
вартість.

Як вже встановлено вище, податкові
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Ренійському
районі Головного управління
Міндоходів в Одеській області від
31.12.2013 року №535/15, №534/15 прийняті на
підставі п.126.1 ст.126 Податкового кодексу
України.

Відповідно до п.126.1 ст.126 Податкового
кодексу України у разі якщо платник
податків не сплачує узгоджену суму
грошового зобов'язання та/або
авансових внесків з податку на
прибуток підприємств протягом строків,
визначених цим Кодексом, такий платник
податків притягується до
відповідальності у вигляді штрафу у
таких розмірах: при затримці до 30
календарних днів включно, наступних за
останнім днем строку сплати суми
грошового зобов'язання, - у розмірі 10
відсотків погашеної суми податкового
боргу; при затримці більше 30
календарних днів, наступних за
останнім днем строку сплати суми
грошового зобов'язання, - у розмірі 20
відсотків погашеної суми податкового
боргу.

Згідно з пп.14.1.39 п.14.1 ст.14 Податкового
кодексу України грошове зобов'язання
платника податків - сума коштів, яку
платник податків повинен сплатити до
відповідного бюджету як податкове
зобов'язання та/або штрафну (фінансову)
санкцію, що справляється з платника
податків у зв'язку з порушенням ним
вимог податкового законодавства та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, а також санкції за
порушення законодавства у сфері
зовнішньоекономічної діяльності.

Однак, суд встановив, що позивач як
підприємство зі спеціальним режимом
оподаткування, відповідно до п.209.2 ст.209
Податкового кодексу України,
зобов'язаний акумулювати (сплатити)
суму податку на додану вартість на
спеціальний рахунок, відкритий в
установі банку та/або в органі, який
здійснює казначейське обслуговування
бюджетних коштів у порядку,
затвердженому Кабінетом Міністрів
України. Така сума коштів не підлягає
вилученню до державного бюджету.

Крім того, суд наголошує, що
Законодавством України не дозволено
посадовим особам Державної податкової
інспекції у Ренійському районі
Головного управління Міндоходів в
Одеській області тлумачити та
трактувати норми податкового
законодавства України.

Крім іншого, суд встановив, що в травні
2012 року у зв'язку з форс-мажорними
обставинами ПАТ «Придунайський»
зазнало збитків на суму 1883037,87 грн.
згідно з висновком Торгово-промислової
палати України від 20.06.2012 року №1269/05-4
(а.с.25), довідкою Дунайської
гідрометеорологічної обсерваторії від
07.06.2012 року №19-05-40/591 (а.с.26), рішенням
Ренійської районної Державної
адміністрації Одеської області від
23.05.2012 року №5/3 (а.с.27-28), розрахунками
збитків (а.с.29-30).

Це твердження підтвердив представник
позивача в судовому засіданні, а також
зазначив, що настання негативних
наслідків форс-мажорних обставин, що
сталися у травні 2012 року для ПАТ
«Придунайський» відбулося протягом 2013
року.

Також, представник позивача зазначив,
що чинне законодавство передбачає
відповідальність (у тому числі штрафні
санкції) за несвоєчасну сплату
обов'язкових податків та зборів до
бюджету, несвоєчасну виплату
заробітної плати працівникам. В зв'язку
з цим ПАТ «Придунайський» в першу чергу
виконувало обов'язки по сплаті
податків до бюджету виплату заробітної
плати працівникам, за невиконання яких
прямо передбачена відповідальність
діючим законодавством.

Це твердження підтверджується
випискою по особовому рахунку про рух
грошових коштів позивача, що
знаходиться в матеріалах справи
(а.с.31-33).

Таким чином, суд встановив, що позивач
незмінно виконував свої обов'язки
платника податків та на момент
проведення перевірки заборгованості
зі сплати податків та інших платежів не
мав.

Тобто, суд вважає, що позивач не
порушував податкове законодавство.

Під час судового розгляду представник
відповідача не надав доказів, які б
вказували про безпосереднє відношення
позивача до зловживань у системі
відшкодування ПДВ.

У відповідності до ч.2 ст.72 КАС України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Таким чином, враховуючи викладене вище,
суд встановив, що відповідач всупереч
нормам Податкового кодексу України
безпідставно прийняв спірні податкові
повідомлення-рішення.

Згідно з ч.3 ст.2 КАС України у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють чи прийняті вони на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії), добросовісно;
розсудливо; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія).

Відповідно до ч.1 статті 94 КАС України:
«Якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідно місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його службова або
посадова особа».

Відповідно до пп. 3 п. 9 розділу VI
Прикінцевих та перехідних положень
Бюджетного кодексу України у разі
безспірного списання коштів
державного бюджету (місцевих бюджетів)
Державна казначейська служба України
відображає в обліку відповідні
бюджетні зобов'язання розпорядника
бюджетних коштів, з вини якого виникли
такі зобов'язання. Погашення таких
бюджетних зобов'язань здійснюється
виключно за рахунок бюджетних
асигнувань цього розпорядника
бюджетних коштів. Одночасно
розпорядник бюджетних коштів
зобов'язаний привести у відповідність
з бюджетними асигнуваннями інші взяті
бюджетні зобов'язання.

Водночас п. 19 Порядку виконання рішень
про стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів або бюджетних
установ, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 03.08.2011
р. № 845 встановлено, що безспірне
списання коштів державного та місцевих
бюджетів і їх перерахування на рахунок,
зазначений у виконавчому документі про
стягнення надходжень бюджету та/або
заяві про виконання рішення про
стягнення надходжень бюджету,
здійснюються органами Казначейства з
відповідного рахунка, на який такі
кошти зараховані, шляхом оформлення
розрахункових документів.

З огляду на викладене та з урахуванням
принципу пріоритетності законів над
підзаконними актами, орган Державної
казначейської служби України
зобов'язаний стягнути судові витрати
із Державного бюджету України шляхом
їх безспірного списання із рахунка
суб'єкта владних повноважень -
відповідача.

В даному випадку стягнення судових
витрат необхідно провести шляхом їх
безспірного списання із рахунка
Державної податкової інспекції у
Ренійському районі Головного
управління Міндоходів в Одеській
області.

У процесі розгляду справи не
встановлено інших фактичних обставин,
що мають суттєве значення для
правильного вирішення спору, і доказів
на підтвердження цих обставин.

На підставі викладеного, керуючись
Конституцією України, Податковим
кодексом України, ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 27, 69-71,
86, 94, 159-163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Скасувати податкове повідомлення -
рішення Державної податкової
інспекції у Ренійському районі
Головного управління Міндоходів в
Одеській області від 31.12.2013 року №535/15,
яким Приватному акціонерному
товариству «Придунайський» збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на додану вартість за штрафними
санкціями у розмірі 51453 (п'ятдесят одна
тисяча чотириста п'ятдесят три),80 грн.

3. Скасувати податкове повідомлення -
рішення Державної податкової
інспекції у Ренійському районі
Головного управління Міндоходів в
Одеській області від 31.12.2013 року №534/15,
яким Приватному акціонерному
товариству «Придунайський» збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на додану вартість за штрафними
санкціями у розмірі 29029 (двадцять
дев'ять тисяч двадцять дев'ять),00 грн.

4. Стягнути з Державного бюджету
України через Головне управління
Державної казначейської служби
України в Одеській області на користь
Приватного акціонерного товариства
«Придунайський» суму сплаченого
судового збору в розмірі 182 (сто
вісімдесят дві),70 грн.

Порядок і строки оскарження постанови
визначаються ст.ст. 185, 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова суду першої інстанції,
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано. У разі
подання апеляційної скарги судове
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Відповідно до частини першої статті 185,
частини першої-другої, четвертої
статті 186 Кодексу адміністративного
судочинства України, сторони які
беруть участь у справі, а також особи,
які не брали участі у справі, якщо суд
вирішив питання про їхні права,
свободи, інтереси чи обов'язки, мають
право оскаржити в апеляційному порядку
дану постанову повністю або частково
шляхом подання апеляційної скарги до
Одеського апеляційного
адміністративного суду через Одеський
окружний адміністративний суд.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
безпосередньо в суді, то десятиденний
строк на апеляційне оскарження
постанови суду обчислюється з
наступного дня після закінчення
п'ятиденного строку з моменту
отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Одеського апеляційного
адміністративного суду через
адміністративний суд першої інстанції,
який ухвалив судове рішення.

Повний текст постанови складений 12
лютого 2014 року.

Суддя
О.Я. Бойко