Справа № 2а-2705/10/0770
Суддя: Іванчулинець Д.В.
Дата ухвалення: 2014-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2014 рокум. Ужгород№ 2а-2705/10/0770

Закарпатський окружний
адміністративний суд

у складі головуючого - судді
Іванчулинця Д.В.,

з участю секретаря судового засідання -
Кречко Л.В.,

з участю сторін та осіб, які беруть
участь у справі:

представника позивачів - ОСОБА_1,

прокурора - Ярош Р.І.,

представника відповідача - не з'явився,

представника третьої особи - не
з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовною заявою ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 ОСОБА_8, ОСОБА_9 до
Міжгірської районної державної
адміністрації Закарпатської області,
третя особа, яка не заявляє самостійні
вимоги щодо предмету позову на боці
позивачів, ОСОБА_10 про визнання
протиправним та скасування
розпорядження, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9
звернулися до Закарпатського
окружного адміністративного суду з
позовною заявою до Міжгірської
районної державної адміністрації
Закарпатської області, третя особа, яка
не заявляє самостійні вимоги щодо
предмету позову на стороні позивачів,
ОСОБА_10, якою просить: визнати
недійсним та скасувати Розпорядження
№ 401 від 09 жовтня 2009 року голови
Міжгірської районної державної
адміністрації Закарпатської області
"Про усунення порушень, зазначенних у
протесті прокурора".

В судовому засіданні представник
позивачів позовні вимоги підтримав з
підстав викладених у позовній заяві та
просив суд їх задовольнити.

Представник прокуратури в судовому
засіданні заперечив проти позову.

Відповідач заперечень на
адміністративний позов не подав, не
забезпечив явку свого представника у
судове засідання повторно, про причини
такої неявки суд не повідомив, хоча
судом вживалися заходи щодо виклику
відповідача, що передбачені главою 3
розділу II Кодексу адміністративного
судочинства України (далі - КАС
України). Доказом про належне
повідомлення відповідача являється
наявні в матеріалах справи
повідомлення про вручення поштового
відправлення.

У відповідності до ч.4 ст.128 КАС України -
у разі неприбуття відповідача,
належним чином повідомленого про дату,
час і місце судового розгляду, без
поважних причин розгляд справи може не
відкладатися і справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
доказів. Відтак, оскільки відповідач,
будучи належним чином повідомленим про
день, час та місце судового розгляду
справи в судове засідання не з'явився,
не повідомив про причини такого
неприбуття, заперечень на
адміністративний позов суду не
подавав, заяви про відкладення
судового засідання або розгляду справи
за його відсутністю до суду не
надходило, суд визнав можливим
розглянути справу за відсутністю
представника відповідача на підставі
наявних у справі доказів.

Третя особа заперечень на
адміністративний позов не подав, у
судове засідання не з'явився повторно,
про причини неприбуття суд не
повідомив, хоча належним чином
повідомлявся про дату, час і місце
судового розгляду.

Розглянувши подані сторонами
документи та матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивачів, представника прокуратури та
свідка, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд приходить
до наступних висновків.

Судом встановлено, що розпорядженнями
голови Міжгірської районної державної
адміністрації (далі - Міжгірська РДА) №
617, 618, 620, 621, 622, 623, 624 , 625 від 18 грудня 2008
року "Про передачу у власність
земельної ділянки" громадянам ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9 передано безоплатно у
власність земельні ділянки які
знаходиться за межами населеного
пункту с. Репинне в ур. "Берег" на
території Репинської сільської ради
Міжгірського району, для ведення
особистого селянського господарства.
На підставі даного розпорядження (а.с. 12
- 20).

24 грудня 2008 року позивачами набуто
право власності на земельні ділянки та
отримано Державні акти про право
власності на земельні ділянки,
розташовані в с. Репинне, ур. "Берег" (а.с.
21- 27).

27 грудня 2008 року між позивачами та
ОСОБА_10 укладені договори
купівлі-продажу про відчуження
земельних ділянок, що нотаріально
посвідчені приватним нотаріусом
Мукачівського РНО ОСОБА_13 (а.с. 28 - 43).

Станом на сьогоднішній день ОСОБА_10 є
власником вказаних земельних ділянок
згідно державних актів про право
власності на земельну ділянку від 10
лютого 2009 року (а.с. 60 - 65).

06 жовтня 2009 року прокурор Міжгірського
району Пилип Б. вніс протести на
розпорядження голови Міжгірської РДА
№ № 617, 618, 620, 621, 622, 623, 624, 625 від 18 грудня
2008 року, якими громадянам ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9 передано безоплатно у
власність земельні ділянки. У
протестах зазначено про виявлені в
ході перевірки порушення земельного
законодавства під час винесення
відповідних розпоряджень та передачу у
власність позивачам земельних ділянок.
Такі порушення, згідно протестів,
полягають у тому, що позивачі
земельними ділянками раніше не
користувалися, заяв про вибір місця
розташування земельної ділянки до
відповідної районної
держадміністрації не подавали,
розпорядження про надання дозволу на
розроблення проекту відведення
земельної ділянки не приймалось, а
проекти відведення земельної ділянки
не розроблялися та не погоджувалися з
відповідними органами.

09 жовтня 2009 року згідно розпорядження
голови Міжгірської РДА № 401 "Про
усунення порушень, зазначених у
протесті прокурора" скасовано
розпорядження голови Міжгірської РДА
№ 617, 618, 620, 621, 622, 623, 624 , 625 від 18 грудня
2008 року.

Суд приходить до переконання, що
оскаржуване розпорядження є
незаконним, оскільки, винесено головою
Міжгірської РДА без необхідних на те
підстав та з перевищенням своїх
повноважень.

У відповідності до ст. 14 Конституції
України земля є основним національним
багатством, що перебуває під особливою
охороною держави. Право власності на
землю гарантується. Це право
набувається і реалізується
громадянами, юридичними особами та
державою виключно відповідно до
закону.

Згідно ст. 118 Земельного кодексу
України в редакції, що була чинною на
момент передачі позивачам у власність
земельних ділянок, громадянин,
зацікавлений у приватизації земельної
ділянки, яка перебуває у його
користуванні, подає заяву до
відповідної районної, Київської чи
Севастопольської міської державної
адміністрації або сільської, селищної,
міської ради за місцезнаходженням
земельної ділянки. Рішення органів
виконавчої влади та органів місцевого
самоврядування щодо приватизації
земельних ділянок приймається у
місячний строк на підставі технічних
матеріалів та документів, що
підтверджують розмір земельної
ділянки. Відповідний орган місцевого
самоврядування або орган виконавчої
влади в місячний термін розглядає
клопотання і надає дозвіл
підприємствам, установам та
організаціям на розробку проекту
приватизації земель.

Відповідно до п. 2 Порядку складання
проектів землеустрою щодо відведення
земельних ділянок, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
№ 677 від 26 травня 2004 року, проект
відведення земельної ділянки не
розробляється у разі, коли земельна
ділянка, межі якої визначено в натурі
(на місцевості), надається у
користування або безоплатно
передається у власність без зміни її
цільового призначення.

В ході судового розгляду справи
встановлено, що до моменту прийняття
головою Міжгірської РДА розпоряджень
від 18 грудня 2008 року про надання у
власність земельних ділянок позивачам,
такими було замовлено, а Міжгірським
районним відділом Закарпатської
регіональної філії центру державного
земельного кадастру було розроблено
технічну документацію із землеустрою
щодо складання документів, що
посвідчують право власності на
земельну ділянку. Зокрема, станом на 19
грудня 2008 року межі відповідних
земельних ділянок були визначені, що
підтверджується відповідними планами
меж, які є невід'ємними додатками до
технічної документації із землеустрою.
Також, після дослідження технічної
документації суд констатує, що цільове
призначення земельних ділянок
позивачами не змінювалось.

Відтак, суд приходить до висновку, що
підстав для розроблення проекту
відведення земельних ділянок при
отриманні позивачами у власність
земельних ділянок не було, що цілком
відповідає приписам Порядку складання
проектів землеустрою щодо відведення
земельних ділянок.

Посилання прокурора на складений ДП
"Закарпатський науково-дослідний та
проектний інститут землеустрою"
висновок судово-землевпорядної
експертизи по кримінальній справі від 6
грудня 2010 року судом до уваги не
приймаються, оскільки, даний письмовий
документ ні за формою, ні за змістом не
відповідає приписам Закону України
"Про судову експертизу" (а.с.198 - 203).

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про
судову експертизу" судово-експертну
діяльність здійснюють державні
спеціалізовані установи, а також у
випадках і на умовах, визначених цим
Законом, судові експерти, які не є
працівниками зазначених установ. При
цьому, до державних спеціалізованих
установ належать: науково-дослідні
установи судових експертиз
Міністерства юстиції України;
науково-дослідні установи судових
експертиз, судово-медичні та
судово-психіатричні установи
Міністерства охорони здоров'я України;
експертні служби Міністерства
внутрішніх справ України, Міністерства
оборони України, Служби безпеки
України та Державної прикордонної
служби України. ДП "Закарпатський
науково-дослідний та проектний
інститут землеустрою" не відноситься
до державних спеціалізованих установ,
що здійснюють судово-експертну
діяльність, а юрисконсульт Пересоляк
В.В. всупереч ст. 10 Закону України "Про
судову експертизу" не пройшла
відповідної підготовки в державній
спеціалізованій установі Міністерства
юстиції України, не атестована та не
отримала кваліфікацію судового
експерта з відповідної спеціальності.
Більше того, експерт всупереч ст. 81 КАС
України перед складання висновку не
був попереджений про кримінальну
відповідальність за завідомо
неправдивий висновок.

Суд також знаходить обґрунтованими
твердження позивачів про перевищення
головою РДА своїх повноважень при
винесенні оскаржуваного
розпорядження.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Як зазначено в Рішенні Конституційного
Суду України у справі за
конституційним поданням Харківської
міської ради щодо офіційного
тлумачення положень частини другої
статті 19, статті 144 Конституції України,
статті 25, частини чотирнадцятої статті
46, частин першої, десятої статті 59
Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні" (справа про
скасування актів органів місцевого
самоврядування) №7-рп/2009 від 16 квітня 2009
року органи місцевого самоврядування
не можуть скасовувати свої попередні
рішення, вносити до них зміни, якщо
відповідно до приписів цих рішень
виникли правовідносини, пов'язані з
реалізацією певних суб'єктивних прав
та охоронюваних законом інтересів, і
суб'єкти цих правовідносин заперечують
проти їх зміни чи припинення.

Висновки Конституційного Суду України
підлягають до застосування і до
спірних правовідносин, адже,
відмінність органу місцевого
самоврядування від органу державної
влади в земельних питаннях полягає
лише в тому, що орган місцевого
самоврядування здійснює розпорядження
землями комунальної власності в межах
населених пунктів, а орган державної
влади - поза межами населених пунктів.

Отже, голова Міжгірської РДА не мав
права в односторонньому порядку
вирішувати питання про скасування
розпоряджень, якими позивачам надано
безоплатно у власність земельні
ділянки, оскільки, такі розпорядження
на момент отримання протесту прокурора
вже були реалізовані шляхом отримання
позивачами державних актів про право
власності на земельну ділянку та
відчуження земельних ділянок третій
особі ОСОБА_10

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Враховуючи викладене, суд приходить до
переконання, що відповідач, приймаючи в
односторонньому порядку оскаржуване
рішення (розпорядження), грубо порушив
права та інтереси позивачів, а також
третьої особи, що виникли в процесі
розпорядження земельними ділянками, а
розпорядження голови Міжгірської РДА
№ 401 від 09 жовтня 2009 року є незаконними,
оскільки, цим розпорядженням
відповідач незаконно скасував свої
попередні розпорядження, за якими
виникли правовідносини, пов'язані з
реалізацією прав позивачів.

Нормами ст. 118 Конституції України
врегульовано, що рішення голів
місцевих державних адміністрацій, що
суперечать Конституції та законам
України, іншим актам законодавства
України, можуть бути відповідно до
закону скасовані Президентом України
або головою місцевої державної
адміністрації вищого рівня.

Згідно ст. 43 Закону України "Про місцеві
державні адміністрації" розпорядження
голови державної адміністрації, що
суперечать Конституції України,
законам України, рішенням
Конституційного Суду України, іншим
актам законодавства або є
недоцільними, неекономними,
неефективними за очікуваними чи
фактичними результатами, скасовуються
Президентом України, головою місцевої
державної адміністрації вищого рівня
або в судовому порядку.

Відтак, виявивши порушення земельного
законодавства при наданні Міжгірською
РДА громадянам безоплатно у власність
земельних ділянок прокурор повинен був
спрямувати свій протест не
безпосередньо до Міжгірської РДА, а
враховуючи те, що розпорядження голови
РДА вже реалізовані, то вирішення
питання про визнання незаконними та
скасування відповідних розпоряджень
Міжгірської РДА прокурору слід було у
визначеному законом порядку поставити
перед судом.

Оскільки відповідно до п.1 ч.2 ст. 162 КАС
України у разі задоволення
адміністративного позову суд може
прийняти постанову про визнання
протиправним рішення суб'єкта владних
повноважень чи окремих його положень,
дій чи бездіяльності і про скасування
або визнання нечинним рішення чи
окремих його положень, про поворот
виконання цього рішення чи окремих
його положень із зазначенням способу
його здійснення, а позивачі просять
суд визнати недійсним рішення
відповідача, згідно ч.2 ст.11 КАС України,
з метою повного захисту прав та
інтересів позивачів, суд вважає
необхідним вийти за межі позовних
вимог, визнавши протиправним
розпорядження відповідача.

За наведених обставин, позовні вимоги
підтверджені належними та допустимими
доказами і підлягають до задоволення
повністю.

Керуючись статями 11, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Адміністративний позов ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7
ОСОБА_8, ОСОБА_9 до Міжгірської районної
державної адміністрації Закарпатської
області, третя особа, яка не заявляє
самостійні вимоги щодо предмету позову
на боці позивачів, ОСОБА_10 про визнання
протиправним та скасування
розпорядження - задовольнити повністю.

2.Визнати протиправним та скасувати
Розпорядження голови Міжгірської
районної державної адміністрації
Закарпатської області № 401 від 09 жовтня
2009 року "Про усунення порушень,
зазначених у протесті прокурора".

3.Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.
Постанова може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Закарпатський окружний
адміністративний суд, який ухвалив
постанову. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя Д.В. Іванчулинець