Справа № 2а-2377/12/2170
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2014-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2014 року м. Київ
К/800/39616/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого судді: суддів: Стрелець
Т.Г., Голяшкіна О.В., Леонтович К.Г.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Херсонського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів

на постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 18 липня 2012
року

та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 10 липня 2013
року

у справі № 2-а-2377/12/2170

за позовом Херсонського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агрофірма ім.
Шевченка»,

третя особа: Державна фінансова
інспекція в Херсонській області

про стягнення
адміністративно-господарських
санкцій, -

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2012 року Херсонське
обласне відділення Фонду соціального
захисту інвалідів звернулось до
адміністративного суду з позовною
заявою до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агрофірма ім.
Шевченка» (далі по тексту - ТОВ
«Агрофірма ім. Шевченка») про
стягнення
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу робочих
місць, призначених для
працевлаштування інвалідів у 2011 році в
сумі 239628 гривень та пені - 2684, 08 гривень.

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 18 липня 2012
року, залишеною без змін ухвалою
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 10 липня
2013року, у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, Херсонське
обласне відділення Фонду соціального
захисту інвалідів звернулось до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, відповідно до якої,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати їх рішення й
ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Справу розглянуто в попередньому
судовому засіданні з врахуванням
повноважень суду, встановлених
частиною 3 статті 2201 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши і обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального і процесуального права
та наданої ними правової оцінки
обставин у справі, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до частини 1-2 статті 19
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні» від 21
березня 1991 року № 875-XII (далі по тексту -
Закон № 875-XII), для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, які
використовують найману працю,
установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця. Підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю,
самостійно розраховують кількість
робочих місць для працевлаштування
інвалідів відповідно до нормативу,
встановленого частиною першою цієї
статті, і забезпечують
працевлаштування інвалідів. При
розрахунках кількість робочих місць
округлюється до цілого значення.

Судами встановлено, що за
результатами проведеної Державною
фінансовою інспекцією в Херсонській
області ревізії виявлено, що у
відповідача за 2011 рік,
середньооблікова чисельність
працюючих якого склала 322 особи, не
працевлаштовано жодного інваліда.

Частиною 1 статті 20 Закону № 875-XII
встановлено, що підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, які
використовують найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом.

Посилаючись на результати
вищезазначеної ревізії та положення
статті 20 Закону № 875-XII, позивач просить
стягнути з відповідача спірні
адміністративно-господарські санкції,
оскільки останній відмовляється
добровільно їх сплатити.

Та поряд слід врахувати, що відповідно
до частини 2 статті 218 Господарського
кодексу України, учасник господарських
відносин відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

Згідно частини 3 статті 19 Закону № 875-XII,
підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно здійснюють
працевлаштування інвалідів у рахунок
нормативів робочих місць виходячи з
вимог статті 18 цього Закону.

Відповідно до частини 1-3 статті 18
Закону № 875-XII, забезпечення прав
інвалідів на працевлаштування та
оплачувану роботу, в тому числі з
умовою про виконання роботи вдома,
здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості. Підбір
робочого місця здійснюється переважно
на підприємстві, де настала
інвалідність, з урахуванням побажань
інваліда, наявних у нього професійних
навичок і знань, а також рекомендацій
медико-соціальної експертизи.
Підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

З огляду на наведене, слід
вважати, що обов'язок працевлаштування
інвалідів для відповідача полягає у
створенні належних робочих місць та
відповідних умов роботи, а також у
наданні необхідної інформації та
здійсненні відповідної звітності.
Відповідач не зобов'язаний самостійно
відшуковувати інвалідів для
працевлаштування на своєму
підприємстві. Працевлаштування
інвалідів здійснюється за умов їх
безпосереднього звернення до ТОВ
«Агрофірма ім. Шевченка» або
територіального центру зайнятості.

Судами встановлено, що ТОВ
«Агрофірма ім. Шевченка» на підставі
наказу № 12 від 31 березня 2011 року
створено робочі місця для
працевлаштування інвалідів згідно
вакантних посад у штатному розкладі на
2011 рік, у кількості 9 місць. Листом від 31
березня 2011 року № 36 відповідач
повідомив Управління праці та
соціального захисту населення
Генічеської райдержадміністрації про
наявні вакантні посади для інвалідів.

Щомісячно, починаючи з квітня 2011
року по грудень 2011 року ТОВ «Агрофірма
ім. Шевченка» подавались до
Генічеського районного центру
зайнятості звіти про наявність
вакансій для працевлаштування
інвалідів за формою № 3-ПН.

Відповідно до листа Генічеського
районного центру зайнятості від 02
липня 2012 року № 09/03-1294, на протязі 2011
року для працевлаштування на ТОВ
«Агрофірма ім. Шевченка» направлено
лише 1 особу, яка відмовилась від
запропонованої роботи, у зв'язку з
невідповідністю розміру заробітної
плати її вимогам. Також з зазначеного
листа вбачається, що у 2011 році на обліку
перебувала лише одна особа-інвалід, яка
зареєстрована в смт. Партизани, яка
згодом знята з обліку, у зв'язку з
працевлаштуванням.

Відповідачем проводилась і
самостійна робота щодо
працевлаштування інвалідів. Зокрема, у
випусках газети «Приазовська правда»
від 14 квітня 2011 року № 15 та від 22
вересня 2011 року № 38, газети «Вестник
Приазовья» від 14 квітня 2011 року № 15 та 15
вересня 2011 року № 37, відповідачем
розміщено оголошення про наявність 9
вакансій на підприємстві для
працевлаштування інвалідів.

Крім цього, у 2011 році в ТОВ
«Агрофірма ім. Шевченка» працювало 2
інваліда: ОСОБА_4 на посаді
механізатора та ОСОБА_5 на посаді
слюсаря.

Також судами встановлено, що
виходячи з інформації листа
Партизанської селищної ради
Генічеського району Херсонської
області від 26 червня 2012 року № 02/09-118 та
листа Генічеської міжрайонної
медико-соціальної експертної комісії
від 03 липня 2012 року № 273, виконати
норматив робочих місць по
працевлаштуванню інвалідів для
відповідача фізично не можливо,
оскільки за місцем здійснення його
господарської діяльності достатня
кількість таких осіб відсутня.

Виходячи з вищевикладеного,
судова колегія Вищого
адміністративного суду України вважає,
що суди попередніх інстанцій дійшли
правильного висновку про
безпідставність позовних вимог щодо
стягнення з відповідача
адміністративно-господарських санкцій
на підставі статті 20 Закону № 875-XII,
оскільки ТОВ «Агрофірма ім. Шевченка»
вжито усіх залежних від нього заходів
передбачених положеннями статті 18
Закону № 875-XII та порушення нормативу
працевлаштування інвалідів на
підприємстві не залежало від його волі.

Із матеріалів справи та змісту
касаційних скарг не вбачається
неправильного застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального права. Також відсутні
підстави для висновку, що цими судами
порушено норми процесуального права.

Згідно статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

З огляду на наведене, оскаржувані
рішення судів попередніх інстанцій
підлягають залишенню без змін.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Херсонського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів -
відхилити.

Постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 18 липня 2012
року та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 10 липня 2013
року у справі № 2-а-2377/12/2170 -
залишити без змін.

Ухвала може бути переглянута Верховним
Судом України з підстав, у строки та у
порядку, передбачені статтями 237, 238, 239-1
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Судді: