Справа № 2а-8992/12/1370
Суддя: Клюба В.В.
Дата ухвалення: 2014-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2014 р.
Справа № 9104/181022/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді
Клюби В. В.

суддів:
Сеника Р. П, Яворського І. О.

розглянувши в порядку письмового
провадження у м. Львові апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в м.Стрию та Стрийському районі
Львівської області на ухвалу
Львівського окружного
адміністративного суду від 18 жовтня 2012
року по справі №2а - 8992/12/1370 за
адміністративним позовом Управління
Пенсійного фонду України у м.Стрию та
Стрийському районі Львівської області
до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2
про стягнення заборгованості, -

УСТАНОВИВ:

Управління Пенсійного фонду України у
м. Стрию та Стрийському районі
Львівської області звернулося до
Львівського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до фізичної
особи - підприємця ОСОБА_2 і просило:
постановити рішення, яким стягнути з
відповідача заборгованість зі сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування в сумі 2
364 гривні.

Також, позивачем подано клопотання про
забезпечення позову, відповідно до
якого позивач просить суд постановити
ухвалу, якою для забезпечення
пред'вленого адміністративного позову
заборонити боржнику здійснювати дії
щодо продажу майна, проведення будь -
яких розрахункових операцій, крім
перерахування коштів до Пенсійного
фонду на погашення боргу.

Ухвалою Львівського окружного
адміністративного суду від 18 жовтня 2012
року в задоволенні клопотання
Управління Пенсійного фонду України у
м. Стрию та Стрийському районі
Львівської області про забезпечення
позову у справі за позовом Управління
Пенсійного фонду України у м. Стрию та
Стрийському районі Львівської області
до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2
про стягнення заборгованості
відмовлено.

З такою ухвалою суду першої інстанції
не погодилося Управління Пенсійного
фонду України у м. Стрию та Стрийському
районі Львівської області і подало до
Львівського апеляційного
адміністративного суду на вказану
ухвалу з питань забезпечення позову
апеляційну скаргу. Посилаючись у
поданій апеляційній скарзі на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення питання,
просить скасувати оскаржувану ухвалу
суду першої інстанції та постановити
нову ухвалу, якою задовольнити його
клопотання.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної
скарги, позивач посилається на ті
обставини, що частина коштів зі сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування, що
надходять до бюджету Пенсійного фонду
України є одним з основних джерел
формування бюджету та
використовуються для фінансування
виплати пенсій і надання соціальних
послуг, передбачених чинним
законодавством. Нарощення
заборгованості призводить до дефіциту
бюджету Пенсійного фонду. Проте, суд
першої інстанції не врахував
вищевикладених обставин.

Особи, які беруть участь у справі в
судове засідання представників не
направили, хоча повідомлялися належним
чином та у встановленому законом
порядку про дату, час та місце судового
засідання.

При цьому, від сторін відсутні
клопотання про розгляд справи за
участі їх представників.

У зв'язку з цим та у відповідності до ст.
197 Кодексу адміністративного
судочинства України, справу розглянуто
в порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами.

Дослідивши наявні в справі матеріали
та докази, перевіривши доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів апеляційного суду
приходить до висновку, що апеляційна
скарга до задоволення не підлягає з
наступних підстав.

Мотивуючи свої висновки, суд першої
інстанції виходив з того, що позивач в
обґрунтування заявленого клопотання
не навів жодних обставин, які є
підставами вжиття заходів для
забезпечення позову, які передбачені
законом. Також, позивачем не подано
суду доказів наявності очевидної
небезпеки правам, свободам та
інтересам позивача, неможливості чи
ускладнення захисту їх без вжиття
заходів забезпечення позову до
закінчення розгляду справи.

Тому, за висновками суду першої
інстанції, підстави для вжиття
зазначених позивачем заходів
забезпечення адміністративного позову
в даному випадку відсутні.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується з такими висновками суду
першої інстанції з урахуванням
наступного.

Статтею 117 Кодексу адміністративного
судочинства України визначено, що суд
за клопотанням позивача або з власної
ініціативи може постановити ухвалу про
вжиття заходів забезпечення
адміністративного позову, якщо існує
очевидна небезпека заподіяння шкоди
правам, свободам та інтересам позивача
до ухвалення судового рішення в
адміністративній справі, або захист
цих прав, свобод та інтересів стане
неможливим без вжиття таких заходів,
або для їх відновлення необхідно буде
докласти значних зусиль та витрат, а
також якщо очевидним є ознаки
протиправності рішення, дії чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень. Подання
адміністративного позову, а також
відкриття провадження в
адміністративній справі не зупиняють
дію оскаржуваного рішення суб'єкта
владних повноважень, але суд у порядку
забезпечення адміністративного позову
може відповідною ухвалою зупинити дію
рішення суб'єкта владних повноважень
чи його окремих положень, що
оскаржуються. Ухвала негайно
надсилається суб'єкту владних
повноважень, що прийняв рішення, та є
обов'язковою для виконання.

При розгляді клопотання про вжиття
заходів забезпечення позову суд оцінює
обґрунтованість доводів заявника щодо
необхідності вжиття відповідних
заходів з урахуванням: розумності,
обґрунтованості й адекватності вимог
заявника щодо забезпечення позову;
забезпечення збалансованості
інтересів сторін, а також інших
учасників процесу; наявності зв'язку
між конкретним видом, що
застосовується для забезпечення
позову, і предметом позовної вимоги,
зокрема, чи спроможний такий вид
забезпечення забезпечити фактичне
виконання рішення суду у разі його
задоволення; імовірності виникнення
утруднень для виконання або
невиконання рішення суду в разі
невжиття таких заходів; необхідності у
зв'язку із вжиттям заходів запобігти
порушенню прав та інтересів інших осіб,
в тому числі, й осіб, які не приймають
участь у розгляді справи.

Як убачається із матеріалів справи,
предметом адміністративного позову у
даній справі є вимога про стягнення
заборгованості зі сплати єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

Згідно змісту поданого позивачем
клопотання про вжиття заходів
забезпечення адміністративного
позову, дане клопотання обґрунтоване
змістом позовних вимог, їх розміром. В
апеляційній скарзі позивач посилався
на те, що частина коштів зі сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування є одним
з основних джерел формування бюджету
та використовуються для фінансування
виплати пенсій та надання соціальних
послуг, передбачених чиним
законодавством. Нарощення
заборгованості призводить до дефіциту
бюджету Пенсійного фонду.

Проте, наявні у справі матеріали не
підтверджують наявності очевидної
небезпеки заподіяння шкоди правам,
свободам та інтересам позивача до
ухвалення рішення в адміністративній
справі, як і не підтверджують того, що у
випадку ухвалення судом рішення для
відновлення порушених прав позивача
доведеться докладати значних зусиль та
витрат. Також, не вбачається і ознаки
небезпеки заподіяння шкоди правам та
інтересам позивача чи інших осіб у
випадку невжиття заходів забезпечення
позову.

В частині доводів апеляційної скарги
колегія суддів враховує, що факт
одночасної подачі клопотання про
вжиття заходів забезпечення позову та
позовної заяви не підтверджує
обґрунтованість заявленого
клопотання. Також, будь - яких доказів
умисного нарощування відповідачем
заборгованості перед Пенсійним фондом
суду не надано.

Позивачем не наведено переконливих
мотивів неможливості захисту його
прав, свобод та інтересів після
набрання законної сили судовим
рішенням по справі у випадку невжиття
заходів забезпечення
адміністративного позову.

Таким чином, заявлене клопотання не
містить обставин, які б могли бути
підставою для вжиття заходів
забезпечення адміністративного
позову.

Вирішуючи клопотання позивача, суд
першої інстанції в повній мірі
врахував усі обставини справи, яким
повністю відповідають висновки суду, а
також дотримався процесуальних норм
при вирішенні даного питання.

Тобто, ухвала суду першої інстанції
відповідає вимогам ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
щодо законності та обґрунтованості
судових рішень, а доводи апеляційної
скарги не спростовують висновків суду
і не свідчать про наявність
передбачених ст. 202 Кодексу
адміністративного судочинства України
підстав для скасування ухвали та
постановлення нової ухвали з питань
забезпечення позову.

З урахуванням положень ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, апеляційну скаргу позивач
слід залишити без задоволення, а ухвалу
суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 117, 195, 197, 199, 200, 205, 206, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України у м. Стрию та
Стрийському районі Львівської області
залишити без задоволення, а ухвалу
Львівського окружного
адміністративного суду від 18 жовтня 2012
року по справі №2а - 8992/12/1370 за
адміністративним позовом Управління
Пенсійного фонду України у м. Стрию та
Стрийському районі Львівської області
до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2
про стягнення заборгованості - без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копії
ухвали особам, які беруть участь у
справі і може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
В. В. Клюба

Судді:
Р. П. Сеник

І. О. Яворський