Справа № 813/9529/13-а
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2014-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
№ 813/9529/13-а
Львівський окружний адміністративний
суд у складі:
Головуючого-судді Сасевича О.М.,
за участю секретаря судового засідання
представника позивача Кірєєва А.Ю.,
відповідача ОСОБА_2,
представника відповідача ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Львівській області до ОСОБА_2, за участю
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору -
ОСОБА_4 про зобов'язання до вчинення
Інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю у
Львівській області (надалі - Інспекція
ДАБК у Львівській області) звернулася
до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому
просить зобов'язати відповідача за
власний рахунок знести самовільно
збудовану прибудову до АДРЕСА_1.
В обґрунтування позовних вимог позивач
Позивачем, у результаті проведеної
22.08.2013 року позапланової перевірки,
було встановлено, що ОСОБА_2 здійснив
реконструкцію АДРЕСА_1, шляхом
прибудови приміщення на першому
будівлі без належним чином розробленої
та затвердженої проектної
документації, а також без права
виконання будівельних робіт.
Зазначеними діями відповідач порушив
ст.ст.7, 9, 27 Закону України «Про
архітектурну діяльність» та ст.ст.34, 36
Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності», відповідно.
За результатами позапланової
перевірки позивачем було складено акт
проведення перевірки №100-ф від 22.08.2013
року, протокол про адміністративне
правопорушення №30-ф від 22.08.2013 року,
припис №25-ф від 22.08.2013 року про усунення
порушення вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, будівельних
норм, державних стандартів і правил.
Зазначеним приписом було зобов'язано
відповідача знести самовільно
збудовану прибудову до квартири
У подальшому, 04.09.2013 року позивачем було
винесено постанову №1ф/294-ф про
накладення на відповідача штрафу у
вчиненні адміністративного
правопорушення за ч.8 ст.96 Кодексу
України про адміністративні
правопорушення - виконання будівельних
робіт щодо об'єктів III категорії
складності без повідомлення про
початок виконання зазначених робіт, а
також наведення недостовірних даних у
такому повідомленні.
28.10.2013 року, у відповідності до ст.41
Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності», позивачем
було проведено позапланову перевірку
виконання вимог припису №25-ф від 22.08.2013
року. За результатами такої перевірки
встановлено, що вказаний припис
виконаний не був, що свідчить про
порушення п.3 ч.4 ст.41 Закону України
«Про регулювання містобудівної
діяльності». У зв'язку із чим, позивачем
було складено акт №124-ф від 28.10.2013 року,
протокол про адміністративне
правопорушення №38-ф від 28.10.2013 року.
08.11.2013 року позивачем було також
винесено постанову №1ф/378-ф про
накладення на відповідача штрафу за
адміністративне правопорушення за ч.1
ст.188-42 Кодексу України про
адміністративні правопорушення -
невиконання законних вимог (приписів)
посадових осіб центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику з питань державного
архітектурно-будівельного контролю.
Позивач посилається на ч.1 та ч.7 ст.376
Цивільного кодексу України, які
визначають, що житловий будинок,
будівля, споруда, інше нерухоме майно
вважаються самочинним будівництвом,
якщо вони збудовані або будуються на
земельній ділянці, що не була відведена
для цієї мети, або без відповідного
документа, який дає право виконувати
будівельні роботи чи належно
затвердженого проекту, або з істотними
порушеннями будівельних норм і правил.
А у разі істотного відхилення від
проекту, що суперечить суспільним
інтересам або порушує права інших осіб,
істотного порушення будівельних норм і
правил суд за позовом відповідного
органу державної влади або органу
місцевого самоврядування може
постановити рішення, яким зобов'язати
особу, яка здійснила (здійснює)
будівництво, провести відповідну
перебудову. Якщо проведення такої
перебудови є неможливим або особа, яка
здійснила (здійснює) будівництво,
відмовляється від її проведення, таке
нерухоме майно за рішенням суду
підлягає знесенню за рахунок особи, яка
здійснила (здійснює) будівництво.
Особа, яка здійснила (здійснює)
самочинне будівництво, зобов'язана
відшкодувати витрати, пов'язані з
приведенням земельної ділянки до
Враховуючи наведені норми ч.ч.1, 7 ст.376
Цивільного кодексу України та виявлені
порушення, допущені відповідачем, які
пов'язані зі здійсненням самочинного
будівництва, позивач вважає наявними
підстави для постановлення судом
рішення про знесення такого
самочинного будівництва.

Ухвалами судді від 20.12.2013 року у даній
адміністративній справі відкрито
провадження, закінчено підготовче
провадження та призначено справу до
судового розгляду.

У судових засіданнях представник
позивача позовні вимоги підтримав
повністю, просив позов задовольнити.

Відповідач та представник відповідача
у судових засіданнях проти позову
заперечили. Пояснили, що при зведенні
прибудови ними не було допущено
порушень, які можуть бути підставою для
знесення споруди. Відповідач заявляє,
що ним провадяться дії щодо усунення
допущених порушень та приведення
будівництва у відповідність до норм
закону. Відповідач вважає позовні
вимоги надуманими та передчасними,
оскільки, на його думку, він має право
та об'єктивну можливість усунути
допущені порушення, що ним і
здійснюється. Представник відповідача
та відповідач просили суд у
задоволенні позову відмовити.

Третя особа не з'явилась та не
забезпечила явку представника в судове
засідання. Однак, до судового засідання
10.02.2014 року ОСОБА_4 - третьою особою, яка
не заявляє самостійних вимог на
предмет спору було надіслано на адресу
суду клопотання про відкладення
розгляду справи, при цьому, жодним
чином необґрунтоване та не долучено
підтверджуючих документів
неможливості прибуття у судове
засіданні третьої особи або ж її
представника. Судом було поставлено на
обговорення клопотання третьої особи
про відкладення розгляду справи.

Представник позивача, відповідач та
представник відповідача вирішення
клопотання третьої особи про
відкладення розгляду справи залишили
на розсуд суду.

Розглянувши клопотання третьої особи,
судом було відмовлено у його
задоволенні з огляду на таке.

Як вбачається із матеріалів справи,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору та її
уповноважений представник були
присутні у минулому судовому засіданні
(03.02.2014 року), надали пояснення по суті
позовних вимог та останніх було
ознайомлено про дату наступного
судового засідання під розписку.

Окрім цього, третьою особою, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, було подано додаткові письмові
пояснення, у яких вона підтримала
позовні вимоги в повному обсязі та
вважає їх обґрунтованими. Третя особа
зазначає, що вона є мешканкою
багатоквартирного житлового будинку
по АДРЕСА_2 знаходиться над прибудовою,
самочинно спорудженою відвідачем.
Третя особа вважає, що спірна прибудова
зведена відповідачем з порушенням норм
чинного законодавства, а тому є
самочинною та підлягає знесенню,
оскільки, відповідачем не було
виконано припису Інспекції ДАБК у
Львівській області про знесення такої
прибудови. Також, за твердженням
третьої особи, самочинно збудована
прибудова створює для неї незручності
(надає додатковий доступ до житлового
будинку через покрівлю прибудови,
породжує шум при випаданні дощу на дах
прибудови). У зв'язку з чим, посилаючись
на ст.ст.3, 6, 17 Кодексу
адміністративного судочинства
України, ст.42 Земельного кодексу
України, ст.376 Цивільного кодексу
України, ст.ст.34, 38, 41, 42 Закону України
«Про регулювання містобудівної
діяльності», третя особа просить позов
задовольнити.

Отже, суд прийшов до переконання, що, у
даному випадку, відсутня була
об'єктивна потреба у відкладенні
розгляду справи, а також відсутні
визначені Кодексом адміністративного
судочинства України обов'язкові
підстави для відкладення розгляду
справи. Водночас, відкладення ж
судового засідання у справі було би
невиправданим зволіканням у розгляді
та вирішенні адміністративної справи,
у зв'язку із чим у клопотанні було
відмовлено.

Так, заслухавши пояснення сторін
(представників сторін), розглянувши і
дослідивши подані документи та
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд вважає, що
позов не підлягає до задоволення з
наступних підстав.

Як встановлено судом, 22.08.2013 року
позивачем було проведено перевірку
дотримання вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, будівельних
норм, державних стандартів і правил
щодо реконструкції квартири АДРЕСА_1.
За результатами перевірки встановлено,
що ОСОБА_2 здійснив реконструкцію
квартири АДРЕСА_1, шляхом прибудови
приміщення на першому поверсі будівлі
без належним чином розробленої та
затвердженої проектної документації,
що є порушенням ст.ст.7, 9, 27 Закону
України «Про архітектурну діяльність»,
а також без права виконання
будівельних робіт, що є порушенням
ст.ст.34, 36 Закону України «Про
регулювання містобудівної
діяльності», відповідно. Зазначені
порушення викладені в акті перевірки
№100-ф від 22.08.2013 року, де інших порушень,
окрім зазначених, не зафіксовано. Крім
того, позивачем було складено протокол
про адміністративне правопорушення
№30-ф від 22.08.2013 року, в якому викладено
ті ж порушення.

Із метою усунення виявлених за
результатами перевірки від 22.08.2013 року
порушень, позивачем було винесено
припис №25-ф від 22.08.2013 року про усунення
порушення вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, будівельних
норм, державних стандартів і правил. У
зазначеному приписі вказано, що
відповідачем допущено порушення
законодавства, яке полягало у
здійсненні реконструкції квартири
АДРЕСА_1, шляхом прибудови приміщення
на першому будівлі без належним чином
розробленої та затвердженої проектної
документації та без права виконання
будівельних робіт і зобов'язано
відповідача знести самовільно
збудовану прибудову в 60-денний термін.

Як свідчать матеріали справи, 04.09.2013
року позивачем було винесено постанову
№1ф/294-ф про накладення на відповідача
штрафу за адміністративне
правопорушення за ч.8 ст.96 Кодексу
України про адміністративні
правопорушення на підставі протоколу
про адміністративне правопорушення
№30-ф від 22.08.2013 року.

Судом з'ясовано, що 28.10.2013 року
позивачем було проведено наступну
перевірку дотримання вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил щодо
реконструкції квартири АДРЕСА_1, в
частині перевірки припису №25-ф від
22.08.2013 року. За результатами такої
перевірки встановлено, що вказаний
припис виконаний не був (інших
порушень, окрім зазначеного, не
зафіксовано).

У зв'язку з чим, позивачем було складено
акт перевірки №124-ф від 28.10.2013 року,
протокол про адміністративне
правопорушення №38-ф від 28.10.2013 року та
притягнуто відповідача до
адміністративної відповідальності за
постановою №1ф/378-ф про накладення
штрафу за ч.1 ст.188-42 Кодексу України про
адміністративні правопорушення.

Як свідчать зібрані в справі матеріали,
будь-яких інших порушень у сфері
містобудівної діяльності, будівельних
норм, державних стандартів і правил,
допущених відповідачем (окрім
здійснення прибудови приміщення на
першому будівлі без належним чином
розробленої та затвердженої проектної
документації, без права на виконання
будівельних робіт, а також невиконання
припису про знесення №25-ф)
компетентним контролюючим органом
встановлено не було.

Зважаючи на доводи позивача про
зобов'язання знести прибудову, суд
відзначає, що при вирішенні даного
спору слід брати до уваги норми закону,
які регулюють питання примусового
знесення об'єкта будівництва, а
зокрема, ст.376 Цивільного кодексу
України. Позивач, обґрунтовуючи
позовні вимоги, посилається на ч.7
Цивільного кодексу України, якою
передбачено можливість знесення
самочинного будівництва у разі
істотного відхилення від проекту, що
суперечить суспільним інтересам або
порушує права інших осіб, істотного
порушення будівельних норм і правил, у
випадку якщо проведення перебудови
будівництво є неможливим або особа, яка
здійснила (здійснює) будівництво,
відмовляється від її проведення. Цій
нормі кореспондує й норма ст.38 Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності».

При цьому, суд акцентує особливу увагу
на тому, що для прийняття рішення про
знесення об'єкта, слід обов'язково
встановити наявність умов,
передбачених згаданою ст.376 Цивільного
кодексу України, а саме:

- істотне відхилення від проекту;

- суперечність суспільним
інтересам або порушення права інших
осіб;

- істотного порушення будівельних
норм і правил;

- неможливість проведення
перебудови об'єкта з метою усунення
порушень або відмова особи від її
проведення.

Однак, як випливає із матеріалів
справи, вимога про знесення прибудови
обґрунтовується позивачем виключно
здійсненням прибудови без належним
чином розробленої та затвердженої
проектної документації, без права на
виконання будівельних робіт (тобто без
дотримання порядку виконання
будівельних робіт, зокрема, за
постановою КМ України №466 від 13.04.2011
року), а також фактом невиконання
припису №25-ф від 22.08.2013 року про
самостійне знесення прибудови.

При цьому, суд вважає за необхідне
відзначити, що невиконання припису,
яким Інспекція ДАБК обґрунтовує вимогу
здійснити знесення прибудови, не слід
вважати законною підставою для
знесення об'єкта самочинного
будівництва (в розумінні ст.376
Цивільного кодексу України). Так,
вимога виданого позивачем припису №25-ф
від 22.08.2013 року, яким зобов'язано
відповідача знести самочинно зведену
прибудову, суперечить нормі абз.2 ч.7
ст.376 Цивільного кодексу України, якою
передбачено, що об'єкт самочинного
будівництва підлягає знесенню
виключно за рішенням суду. А тому,
припис позивача, сам по собі не є тим
актом, який може бути законною
підставою для примусового знесення
такого будівництва і його слід вважати
таким, що винесений із перевищенням
повноважень та компетенції
контролюючого органу.

Суд також наголошує на тому, що
знесення самочинного будівництва є
крайньою мірою і можливе лише тоді,
коли використано усі передбачені
законодавством заходи щодо реагування.
Однак, у даному випадку відсутні
свідчення того, що позивачем вживалися
заходи, спрямовані на усунення
порушень у сфері містобудування,
зокрема, судом не встановлено факту
видачі позивачем відповідачеві
припису про усунення порушень у сфері
містобудування, який був би прийнятий у
відповідності до повноважень позивача
та відповідав би його компетенції (як
зазначено судом вище, припис про
знесення не слід вважати таким).

Водночас, суд звертає увагу на те, що
звертаючись до суду із вимогою про
знесення прибудови, позивачем не
доведено обставин, які свідчать про
істотність порушення будівельних норм
і правил при її спорудженні (тобто про
недодержання архітектурних,
санітарних, екологічних, протипожежних
та інших вимог і правил), про істотне
відхилення від проекту, суперечність
таких дій суспільним інтересам або
порушення права інших осіб, істотне
порушення будівельних норм і правил
при будівництві, що веде до
неможливості їх усунення або ж про
відмову відповідача усунути такі
порушення. Зокрема, такі обставини не
відображені в жодному зі складених
позивачем актів, протоколах чи
приписах, а також не доводиться іншими
доказами, які досліджені у даній
справі. Відповідно, суд приходить до
висновку, що позивачем не встановлено
та не доведено існування обставин,
визначених ст.376 Цивільного кодексу
України, виключно з якими пов'язана
можливість знесення самочинного
будівництва.

Згідно ч.1 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

Згідно ст.19 Конституції України, органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Інспекція ДАБК у Львівській області -
позивач у справі, не надала до суду
достатніх беззаперечних доказів в
обґрунтування обставин, на яких
ґрунтуються її позовні вимоги та нею не
було доведено наявності підстав для їх
задоволення.

Враховуючи усе наведене вище, суд
дійшов обґрунтованого висновку, що в
задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 7-11, 14, 69-71, 86, 87, 94, 128, 156,
158, 160-163, 167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення, а в
разі складення постанови у повному
обсязі у відповідності до ч.3 ст.160
Кодексу адміністративного судочинства
України, апеляційна скарга подається
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішення за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя
Сасевич О.М.

Повний текст постанови виготовлений та
підписаний 11 лютого 2014 року.