Справа № 2а-0770/2845/11
Суддя: Блажівська Н.Є.
Дата ухвалення: 2014-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" січня 2014 р. м. Київ
К/800/29531/13

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючої: суддів: Блажівської Н.Є.,
Муравйова О.В., Усенко Є.А. при
секретарі Луцак А.В.розглянувши у
відкритому судовому засіданні
касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Автомобіліст» на постанову
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 29 березня
2013 року

у справі № 2а-0770/2845/11

за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Автомобіліст»

до Хустської об'єднаної
державної податкової інспекції
Закарпатської області

про визнання протиправним
та скасування податкового
повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И Л А

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Автомобіліст» (далі
- Позивач або ТОВ «Автомобіліст»)
звернулось до суду з адміністративним
позовом до Хустської об'єднаної
державної податкової інспекції
Закарпатської області (далі -
Відповідач або Хустська ОДПІ
Закарпатської області) про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від 19
серпня 2011 року № 000532342 та № .

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 22 грудня
2011 року у справі № 2а-0770/2845/11
позовні вимоги задоволено повністю.
Визнано протиправними та скасовано
податкові повідомлення-рішення
Хустської об'єднаної державної
податкової інспекції Закарпатської
області від 19 серпня 2011 року № 000532342 та
№ .

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 29 березня
2013 року скасовано постанову
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 22
грудня 2011 року та прийнято нову
постанову, якою в задоволенні
адміністративного позову Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Автомобіліст» відмовлено.

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Автомобіліст» в
касаційній скарзі, вказуючи на
допущення судом апеляційної інстанції
порушення норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення даного спору,
просить скасувати постанову
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 29 березня
2013 року та залишити в силі
постанову Закарпатського окружного
адміністративного суду від 22 грудня 2011
року.

Відповідач в своїх запереченнях
просить залишити без задоволення
касаційну скаргу ТОВ «Автомобіліст», а
постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 29
березня 2013 року - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, сторін, що
беруть участь у справі, обговоривши
доводи касаційної скарги та
перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія судців звертає увагу на
наступне.

Відповідно до частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, які не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Фактичною підставою для збільшення
суми грошового зобов'язання за
платежем податок на прибуток приватних
підприємств та зменшення розміру
від'ємного значення суми податку на
додану вартість згідно з податковими
повідомленнями-рішеннями з приводу
правомірності якого виник спір, стали
висновки контролюючого органу,
викладені в акті перевірки від 11 серпня
2011 року № 462/23/13603094 (а.с. 9-50), про
порушення ТОВ «Автомобіліст» вимог
пункту 5.1 статті 5, підпункту 5.2.1 пункту
5.2 статті 5, підпункту 11.2.1 пункту 11.2
статті 11 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств», в
результаті заниження податку на
прибуток за перевіряємий період в сумі
112928,00 грн.; пункту 198.1, пункту 198.3
статті 198 Податкового кодексу України,
в результаті чого зменшено рядок 24
Декларації з податку на додану
вартість за лютий 2011 року в сумі 90342,00
грн.; підпункту 6.3.3 пункту 6.3 статті 6
Закону України «Про порядок з доходів
фізичних осіб» та підпункту 169.2.2 пункту
169.2 статті 169 Податкового кодексу
України, в результаті донарахування
206,40 грн. податку з доходів фізичних
осіб.

Задовольняючи позов ТОВ
«Автомобіліст», суд першої інстанції,
дійшов висновку, що оскільки в діях
посадових осіб ТОВ «Автомобіліст» вини
у формі протиправного умислу,
встановленого обвинувальним вироком
суду, що набрав законної сили
відповідачем не наведено. Крім того,
договір укладений позивачем та ТОВ
«Транс Нафта 2009» відповідає вимогам,
встановленим статтею 638 Цивільного
кодексу та статтею 180 Господарського
кодексу України, а тому спірні
податкові повідомленні-рішення є
протиправними.

Відмовляючи в задоволенні
адміністративного позову, суд
апеляційної інстанції, дійшов
висновку, що первинні документи не
підтверджують реальність
господарських операцій позивача з ТОВ
«Транс Нафта 2009», за вказаних обставин
самі по собі податкові накладні не є
достатнім свідченням дійсного
виконання поставок товару позивачеві.

Перевіряючи дотримання судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права
під час ухвалення судових рішень,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
звертає увагу на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи та
встановлено судами попередніх
інстанцій, Хустською ОДПІ проведено
документальну планову перевірку ТОВ
«Автомобіліст» з питань дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 1
січня 2009 року по 31 березня 2011 року , за
результаті якої був складений акт від
11 серпня 2011 року № 462/23/13603094,
яким встановлено порушення вимог
пункту 5.1 статті 5, підпункту 5.2.1 пункту
5.2 статті 5, підпункту 11.2.1 пункту 11.2
статті 11 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств», в
результаті заниження податку на
прибуток за перевіряємий період в сумі
112928,00 грн.; пункту 198.1, пункту 198.3 статті
198 Податкового кодексу України, в
результаті чого зменшено рядок 24
Декларації з податку на додану
вартість за лютий 2011 року в сумі 90342,00
грн.; підпункту 6.3.3 пункту 6.3 статті 6
Закону України «Про порядок з доходів
фізичних осіб» та підпункту 169.2.2 пункту
169.2 статті 169 Податкового кодексу
України, в результаті донарахування
206,40 грн. податку з доходів фізичних
осіб.

На підставі акту перевірки
відповідачем 19 серпня 2011 року прийнято
податкові повідомлення-рішення №
, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
податок на прибуток приватних
підприємств в сумі 120929,00 грн. та №
зменшено розмір від'ємного значення
суми податку на додану вартість у
розмірі.

Як слідує з матеріалів справи, між
позивачем та ТОВ «Транс Нафта 2009»
укладено договір № Т19-2010 від 05 серпня
2008 року.

Згідно додаткової угоди № 4 від 2 лютого
2011 року ТОВ «Транс Нафта 2009»
(постачальник) зобов'язується
поставити, а ТОВ «Автомобіліст»
(покупець) зобов'язаний прийняти та
оплатити партію товару: бензин
автомобільний АИ-92/50 в кількості 60 м
тонн.

Відповідно до підпункту 5.2.1 пункту 5.2
статті 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
до складу валових витрат включаються
суми будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених, пунктами 5.3 -5.7
цієї статті.

Згідно із пунктом 5.1 статті 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» валовими витратами є сума
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Згідно із підпунктом 5.3.9. пункту 5.3
статті 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
не належать до складу валових витрат
будь-які витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку.

Тобто, у податковому обліку понесені
витрати мають бути підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами, які
містять відомості про господарську
операцію, підтверджують її фактичне
здійснення та понесення витрат. І
тільки за повної відсутності таких
документів, або у разі, коли такі
документи є недостовірними, тобто не
відображають реальних подій
(господарської операції), валові
витрати можуть вважатися не
підтвердженими.

Документи, які підтверджують оплату
позивачем отриманих від Товариства з
обмеженою відповідальністю «Транс
Нафта 2009» паливно-мастильних
матеріалів в матеріалах справи
відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо безпосередньо після її
закінчення.

Слід зазначити, що товарно-транспортна
накладна є первинним документом,
наявність якого є обов'язкова для
підтвердження факту поставки товару, а
тому вважає, що отримання
товарно-матеріальних цінностей (в
даному випадку бензин автомобільний)
при використанні перевезень повинно
підтверджуватись відповідними
накладними на відпуск
товарно-матеріальних цінностей, та
товарно-транспортними накладними. У
випадку відсутності таких документів
достатні законодавчі підстави для
включення відповідних сум до
податкового кредиту з ПДВ відсутні.

Позивачем не підтверджено факту
поставки бензину в кількості 60 м тонн
ТОВ «Транс Нафта 2009» з м. Києва
на адресу ТОВ «Автомобіліст» м. Хуст,
так як в матеріалах справи відсутні
транспортні накладні, які
підтверджують реальність поставки.

Згідно пункту 198.3 статті 198 Податкового
кодексу України, податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: - придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; - придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198
Податкового кодексу України, право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій, в тому числі, з придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

З наведених законодавчих положень
випливає, що окрім формальних вимог
щодо наявності у платника належним
чином оформлених податкових накладних,
визначальною умовою реалізації права
платника на податковий кредит (який в
подальшому бере участь в розрахунку
суми бюджетного відшкодування), є
реальність її здійснення в рамках
провадження господарської діяльності
платника.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду апеляційної інстанції,
оскільки наявні у справі документи,
подані платником на підтвердження
понесених витрат по взаємовідносинам
за названим контрагентом, не
підтверджують реальність
господарських операцій позивача з ТОВ
«Транс Нафта 2009», за вказаних обставин
самі по собі податкові накладні не є
достатнім свідченням дійсного
виконання поставок товару позивачеві.

Враховуючи наведене, доводи касаційної
скарги висновків суду апеляційної
інстанції не спростовують і не дають
підстав для висновку, що судом при
розгляді справи неправильно
застосовано норми матеріального права,
які регулюють спірні правовідносини,
чи порушено норми процесуального
права. Таким чином, ухвалене по справі
рішення суду апеляційної інстанції є
законним і обґрунтованим, а зазначена в
касаційні скарзі позиція позивача не
знаходить свого підтвердження за
матеріалами справи та не ґрунтується
на положеннях чинного законодавства.

За правилами статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанції не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій. Не може бути
скасовано судове рішення з мотивів
порушення норм процесуального права,
якщо це не призвело і не могло
призвести до неправильного вирішення
справи.

За таких обставин, колегія суддів,
перевіривши у межах касаційної скарги
правильність застосування судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
приходить до висновку, що касаційну
скаргу необхідно залишити без
задоволення, а оскаржуване рішення -
без змін.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Автомобіліст» залишити без
задоволення, а постанову Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 29 березня 2013 року №
2а-0770/2845/11 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України в порядку, на
підставі та у строки, передбачені
статтями 235 - 238, 240Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуюча:
Н. Є. Блажівська

Судді:
О. В. Муравйов

Є. А. Усенко