Справа № 806/6023/13-а
Суддя: Франовська К.С.
Дата ухвалення: 2014-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Липа
Суддя-доповідач:Франовська К.С.
УХВАЛА

іменем України

"03" лютого 2014 р.
Справа № 806/6023/13-а

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Франовської К.С.

суддів:
Бондарчука І.Ф.

Моніча Б.С.,

при секретарі
Марчук Ю.А. ,

за участю сторін:

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Брусилівської районної державної
адміністрації Житомирської області на
постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від "20"
листопада 2013 р. у справі за позовом
ОСОБА_4 до Брусилівської районної
державної адміністрації Житомирської
області, третя особа- Відділ
Держкомзему у Брусилівському районі
Житомирської області про визнання
відмови протиправною, скасуавання
розпорядження, зобов'язання вчинити
дії ,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2013 року ОСОБА_4 звернувся в
суд з позовом, в якому просив визнати
протиправною відмову Брусилівської
районної державною адміністрацією про
надання йому дозволу на виготовлення
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки орієнтованою площею
700,00 га з земель резерву та запасу
Озерської сільської ради для ведення
фермерського господарства
протиправною; скасувати розпорядження
Брусилівської районної державної
адміністрації від 08.08.2013 № 172;
зобов'язати Брусилівську районну
державну адміністрацію надати дозвіл
на виготовлення проекту землеустрою
орієнтованою площею 700,00 га з земель
запасу та резерву Озерської сільської
ради, в якому зазначити, зокрема, з
земель резерву 130,00 га, землі на які
скасовано розпорядження № 242 від 16.12.2011
року площею 60,00 га; № 343 від 13.10.2011 року
площею 100,00 га.

На обґрунтування вимог позивач
зазначав, що на виконання постанови
Житомирського окружного
адміністративного суду від 03.04.2012 року ,
яким задоволено його позов і
зобов'язано Брусилівську районну
державну адміністрацію розглянути
клопотання ОСОБА_4 про надання дозволу
на розробку проекту землеустрою
земельної ділянки орієнтовною площею
700,00 га на території Озерської
сільської ради та прийняти рішення у
відповідності вимогам ст.123 Земельного
кодексу України, відповідач розглянув
клопотання з інших правових підстав і
прийняв протиправне розпорядження.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 20 листопада
2013 року позов ОСОБА_4 задоволено
частково. Визнано відмову в наданні
дозволу ОСОБА_4 Брусилівською районною
державною адміністрацією на
виготовлення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки
орієнтованою площею 700,00 га з земель
резерву та запасу Озерської сільської
ради для ведення фермерського
господарства протиправною.
Постановлено скасувати розпорядження
заступника голови Брусилівської
районної державної адміністрації
Житомирської області Кузьменка В.Й.
"Про відмову в наданні дозволу на
виготовлення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки в оренду
гр. ОСОБА_4" від 08.08.2013 року.

У іншій частині позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі Брусилівська
райдержадміністрація порушує питання
про скасування постанови та прийняття
нової про відмову у позові, посилаючись
на те, що відповідно до ст. 124 Земельного
кодексу України, передача в оренду
земельних ділянок, що перебувають у
державній власності для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва здійснюється за
результатами проведення земельних
торгів.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, з наступних
підстав.

Відповідно до статті 19 Конституції
України правовий порядок в Україні
ґрунтується на засадах, відповідно до
яких ніхто не може бути примушений
робити те, що не передбачено
законодавством, а органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

У статті 13 Конституції України
задекларовано, що земля є об'єктом
права власності Українського народу,
від імені якого це право здійснюють
органи державної влади і органи
місцевого самоврядування в межах,
визначених цією Конституцією, іншими
законодавчими актами України.

Статтею 17 Земельного кодексу України
визначені повноваження місцевих
державних адміністрацій у галузі
земельних відносин, до яких, зокрема,
належить: розпорядження землями
державної власності в межах,
визначених цим Кодексом; координація
здійснення землеустрою та державного
контролю за використанням та охороною
земель; підготовка висновків щодо
надання або вилучення (викупу)
земельних ділянок; координація
діяльності державних органів
земельних ресурсів; вирішення інших
питань у галузі земельних відносин
відповідно до закону.

Відповідно до статті 13 Закону України
"Про місцеві державні адміністрації",
до відання місцевих державних
адміністрацій у межах і формах,
визначених Конституцією і законами
України, належить зокрема вирішення
питань використання землі, природних
ресурсів, охорони довкілля.

Згідно із пунктом 1 статті 116 Земельного
кодексу України, громадяни та юридичні
особи набувають права власності та
права користування земельними
ділянками із земель державної або
комунальної власності за рішенням
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування в межах їх
повноважень, визначених цим Кодексом,
або за результатами аукціону.

За приписами статті 123 Земельного
кодексу України надання земельних
ділянок державної або комунальної
власності у користування здійснюється
на підставі рішень органів виконавчої
влади або органів місцевого
самоврядування, рішення якими
приймається на підставі проектів
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок у разі: зміни цільового
призначення земельних ділянок
відповідно до закону; надання у
користування земельних ділянок, межі
яких не встановлені в натурі (на
місцевості).

Надання у користування земельної
ділянки, межі якої встановлені в натурі
(на місцевості), без зміни її цільового
призначення здійснюється на підставі
технічної документації із землеустрою
щодо складання документа, що посвідчує
право користування земельною ділянкою.

Особа, зацікавлена в одержанні у
користування земельної ділянки із
земель державної або комунальної
власності за проектом землеустрою щодо
її відведення, звертається з
клопотанням про надання дозволу на
його розробку до відповідної
сільської, селищної, міської, районної,
обласної ради, Кабінету Міністрів
України, Ради міністрів Автономної
Республіки Крим, місцевої державної
адміністрації.

У клопотанні зазначаються орієнтовний
розмір земельної ділянки та її цільове
призначення. До клопотання додаються
графічні матеріали, на яких зазначено
бажане місце розташування та розмір
земельної ділянки, письмова згода
землекористувача, засвідчена
нотаріально (у разі вилучення
земельної ділянки).

Відповідний орган виконавчої влади або
орган місцевого самоврядування в межах
їх повноважень у місячний строк
розглядає клопотання і дає дозвіл на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки або надає
мотивовану відмову у його наданні.
Підставою відмови у наданні такого
дозволу може бути лише невідповідність
місця розташування земельної ділянки
вимогам законів, прийнятих відповідно
до них нормативно-правових актів, а
також генеральних планів населених
пунктів, іншої містобудівної
документації, схем землеустрою і
техніко-економічних обґрунтувань
використання та охорони земель
адміністративно-територіальних
утворень, проектів землеустрою щодо
впорядкування території населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку.

З матеріалів справи видно, що 24
листопада 2011 року ОСОБА_4звернувся до
Брусилівської районної державної
адміністрації із клопотанням про
надання дозволу на розробку проекту
землеустрою земельної ділянки для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
орієнтованою площею 700,00 га на
території Озерської сільської ради з
послідуючою передачею в оренду для
ведення фермерського господарства.

Оскільки рішенням комісії по розгляду
звернень підприємств, організацій,
установ і громадян Брусилівської РДА
ОСОБА_4 відмовлено в наданні дозволу на
розробку проекту землеустрою
земельної ділянки , він звернувся з
відповідним позовом до суду.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 03 квітня 2012
року (справа № 0670/478/12 ) позов ОСОБА_4
задоволено частково. Зобов"язано
Брусилівську райдержадміністрацію
розглянути клопотання ОСОБА_4 про
надання дозволу на розробку проекту
землеустрою земельної ділянки
орієнтовною площею 700 га на території
Озерської сільської ради та прийняти
рішення відповідно до вимог ст.123
Земельного кодексу України.

На виконання постанови Житомирського
окружного адміністративного суду від
03.04.2012 року, відповідно до ст.ст. 6, 21
Закону України "Про місцеві державні
адміністрації", ст.ст. 17, 31, 122, 123, 124
Земельного кодексу України, Закону
України "Про фермерське господарство"
заступником голови Брусилівської
районної державної адміністрації
Житомирської області Кузьменком В.Й.
було прийнято розпорядження "Про
відмову в наданні дозволу на
виготовлення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки в оренду
гр. ОСОБА_4 від 08.08.2013 року, відповідно до
пункту 1, якого ОСОБА_4 відмовлено в
наданні дозволу на виготовлення
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки орієнтованою площею
700,00 га в довгострокову оренду для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва з
послідуючою передачею в оренду для
ведення фермерського господарства, що
розташована за межами населеного
пункту Озерської сільської ради
Брусилівського району Житомирської
області.

Відмову відповідач мотивував тим, що
відповідно до ст. 124 Земельного кодексу
України, передача в оренду земельних
ділянок, що перебувають у державній
власності здійснюється за
результатами проведення земельних
торгів.

Задовольняючи позов ОСОБА_4 частково,
суд першої інстанції виходив з того, що
клопотання позивача розглянуте з
порушенням процедури розгляду ,
приписів ст.123 ЗК України.

З таким висновком погоджується колегія
суддів апеляційного суду, з огляду на
таке.

Приймаючи розпорядження за
клопотанням ОСОБА_4, відповідач не
звернув уваги на текст клопотання, в
якому йдеться про надання земельної
ділянки для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва з
послідуючою передачею в оренду для
ведення фермерського
господарства(а.с.39).

Відтак, за процедурою розгляду,
відповідач повинен був уточнити зміст
клопотання позивача, запропонувати
подати необхідні документи та
обгрунтування.

При цьому, колегія суддів звертає увагу
на таке.

Відповідно до статті 22 Земельного
кодексу України, землями
сільськогосподарського призначення
визнаються землі, надані для
виробництва сільськогосподарської
продукції, здійснення
сільськогосподарської
науково-дослідної та навчальної
діяльності, розміщення відповідної
виробничої інфраструктури, у тому
числі інфраструктури оптових ринків
сільськогосподарської продукції, або
призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського
призначення належать:
сільськогосподарські угіддя (рілля,
багаторічні насадження, сіножаті,
пасовища та перелоги);
несільськогосподарські угіддя
(господарські шляхи і прогони,
полезахисні лісові смуги та інші
захисні насадження, крім тих, що
віднесені до земель
лісогосподарського призначення, землі
під господарськими будівлями і
дворами, землі під інфраструктурою
оптових ринків сільськогосподарської
продукції, землі тимчасової
консервації тощо).

Землі сільськогосподарського
призначення передаються у власність та
надаються у користування: громадянам -
для ведення особистого селянського
господарства, садівництва,
городництва, сінокосіння та випасання
худоби, ведення товарного
сільськогосподарського виробництва;
сільськогосподарським підприємствам -
для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва;
сільськогосподарським
науково-дослідним установам та
навчальним закладам, сільським
професійно-технічним училищам та
загальноосвітнім школам - для
дослідних і навчальних цілей,
пропаганди передового досвіду ведення
сільського господарства;
несільськогосподарським
підприємствам, установам та
організаціям, релігійним організаціям
і об'єднанням громадян - для ведення
підсобного сільського господарства;
оптовим ринкам сільськогосподарської
продукції - для розміщення власної
інфраструктури.

Відповідно до частини третьої статті 22
ЗКУ, землі сільськогосподарського
призначення можуть передаватися у
власність та надаватися у користування
громадянам та сільськогосподарським
підприємствам для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до Класифікації видів
цільового призначення земель (додаток
39 до Вимог до змісту, структури і
технічних характеристик електронного
документа, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України від 17
жовтня 2012 р. № 1051), а також наказу
Держкомзему від 23.07.2010 № 548 «Про
затвердження Класифікації видів
цільового призначення земель»
(зареєстрований в Міністерстві юстиції
України 1 листопада 2010 р. за № 1011/18306),
окремим видом цільового призначення
земельних ділянок є призначення «для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва»
(код 01.01).

Земельні ділянки для ведення
фермерського господарства (код 01.02), не
можуть прирівнюватися до «земельних
ділянок для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва»,
оскільки вони належать до різних видів
цільового призначення земель
сільськогосподарського призначення,
що прямо підтверджується
Класифікацією видів цільового
призначення земель, яка затверджена
постановою Кабінету Міністрів України
від 17 жовтня 2012 р. № 1051, а також наказом
Держкомзему від 23.07.2010 № 548 «Про
затвердження Класифікації видів
цільового призначення земель»
(зареєстрований в Міністерстві юстиції
України 1 листопада 2010 р. за № 1011/18306).

Чинне земельне законодавство України
(зокрема, у ст.ст. 18-21 ЗКУ) не містить
приписів, які б дозволяли
«прирівнювати» один до одного або б
ототожнювали різні види цільового
використання земельних ділянок.

Натомість, пункт п'ятий статті 20 ЗКУ
забороняє власникам самостійно
визначати види використання земельних
ділянок в межах категорії земель
сільськогосподарського призначення.
Інші акти законодавства, які не
регулюють правовідносини щодо
встановлення та зміни цільового
призначення земельних ділянок не
можуть бути підставою для
«прирівнювання» правового режиму
земельних ділянок, які належать до
різних видів цільового призначення.
Порядок зміни цільового призначення
земельних ділянок приватної власності
вичерпно врегульовується частиною
третьою статті 20 ЗКУ.

Помилковим визнає законодавець і
ототожнення поняття «товарне
сільськогосподарське виробництво» як
одного з видів економічної діяльності
землевласника або землекористувача та
виду цільового призначення земельних
ділянок «для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва».
Зокрема, товарна сільськогосподарська
продукція може вироблятися не лише на
земельних ділянках, що безпосередньо
надані «для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва»,
а й на земельних ділянках іншого
цільового призначення.

Окремі норми Закону України «Про
фермерське господарство» (преамбула,
ст. 1, 20, 22) дають визначення поняття
«фермерське господарство» як «форми
підприємницької діяльності громадян
із створенням юридичної особи, які
виявили бажання виробляти товарну
сільськогосподарську продукцію,
займатися її переробкою та реалізацією
з метою отримання прибутку на
земельних ділянках, наданих їм для
ведення фермерського господарства,
відповідно до закону» та дозволяють
фермерському господарству набувати
прав власності на майно «необхідне для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва»
тощо.

Статтею 1 Закону України «Про особисте
селянське господарство» при
визначенні поняття «особисте
селянське господарство» вказується, що
відповідна діяльність також може
передбачати «реалізацію надлишків»
одержаної сільськогосподарської
продукції, що фактично свідчить про
товарний характер її виробництва.

Згідно із законом, товарна
сільськогосподарська продукція також
може вироблятися та реалізуватися
сільськогосподарськими
науково-дослідними установами та
навчальними закладами, які
використовують земельні ділянки, що
надані «для дослідних і навчальних
цілей, пропаганди передового досвіду
ведення сільського господарства», а
також підприємствами, що мають
підсобні господарства.

Таким чином, одне лише виробництво на
земельних ділянках товарної
сільськогосподарської продукції не є
підставою для визначення їх виду
цільового призначення як «для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва» без додержання процедур,
передбачених статтею 22 ЗКУ, адже
наявність такого виробництва лише
характеризує господарську діяльність
землевласника або землекористувача
(спрямованість якої, до речі, може
змінюватися на його розсуд) і аж ніяк не
є характеристикою правового режиму
земельної ділянки.

Аналізуючи обставини справи та норми
чинного законодавства, колегія
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо протиправності
Розпорядження заступника голови
Брусилівської райдержадміністрації
"Про відмову в наданні дозволу на
виготовлення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки в оренду
гр. ОСОБА_4" від 08.08.2013 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

При цьому, доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції та не знайшли свого
належного підтвердження в суді
апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 159 КАС України,
обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

З підстав вищенаведеного, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв рішення, з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його скасування не
вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Брусилівської
районної державної адміністрації
Житомирської області залишити без
задоволення, а постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду від "20"
листопада 2013 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
її в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
К.С. Франовська

судді:
І.Ф.Бондарчук

Б.С. Моніч

Повний текст cудового рішення
виготовлено "05" лютого 2014 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_4 АДРЕСА_3

3- відповідачу/відповідачам:
Брусилівська районна державна
адміністрація Житомирської області
вул.Короленка,2,смт.Брусилів,Житомирськ
а область,12601 Відділ Держкомзему у
Брусилівському районі Житомирської
області вул.Калініна,
14,смт.Брусилів,Житомирська область,12601