Справа № 2а-12421/09/2670
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2014-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" лютого 2014 р. м. Київ
К-34635/10

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Ланченко Л.В.

Цвіркуна Ю.І.

за участю секретаря Ковтун О.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Оболонському районі
м.Києва

на постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 06.10.2010

у справі № 2а-12421/09/2670

за позовом Суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_2

до Державної податкової інспекції у
Оболонському районі м.Києва

про визнання нечинними податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного
адміністративного суду м.Києва від
18.03.2010 в задоволенні адміністративного
позову відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 06.10.2010
постанову суду першої інстанції
скасовано. Позов задоволено. Визнано
незаконними та скасовано податкові
повідомлення-рішення від 16.02.2009 №
/0, № /0, від 24.04.2009 № /1,
від 30.06.20009 № /2, від 20.07.2009 № /2,
№ /2, від 16.09.2009 № /3, № /3.

ДПІ у Оболонському районі м.Києва
подала касаційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду апеляційної
інстанції та залишити в силі постанову
суду першої інстанції. Посилається на
порушення судом апеляційної інстанції
норм матеріального права: ст.ст. 13, 14
Декрету Кабінету Міністрів України
«Про прибутковий податок з громадян»
від 26.12.1992 № 13-92, п. 5.1 ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» від 28.12.1994 № 334/94-ВР, абз. 2
п. 11.42 ст. 11, п.п. «в» п. 9.6 ст. 9, п. 2.2 ст. 2,
п.п. 7.4.4, п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість» від
03.04.1997 № 168/97-ВР.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши доводи касаційної скарги,
матеріали справи, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі, суд
касаційної інстанції дійшов висновку,
що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що фізична
особа-підприємець ОСОБА_2 з 01.01.2007 по
31.12.2008 перебувала на спрощеній системі
оподаткування зі сплатою єдиного
податку.

Підставою для визначення за
оспорюваними податковими
повідомленнями-рішеннями податкових
зобов'язань з податку з доходів
фізичних осіб в сумі 82487,20 грн. та з
податку на додану вартість в загальній
сумі 5011,50 грн., в т.ч. 3341,00 грн. основного
платежу та 1670,50 грн. штрафних
(фінансових) санкцій, слугували
висновки планової виїзної
документальної перевірки за період з
13.12.2006 по 30.06.2008 про заниження позивачем
таких податкових зобов'язань внаслідок
перевищення граничного обсягу виручки,
передбаченого в ст. 1 Указу Президента
України «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва» від
03.07.1998 № 727/98 (далі Указу № 727/98), що
дозволяв перебувати на спрощеній
системі оподаткування, обліку та
звітності, на суму 152757,84 грн., в т.ч. 25459,64
грн. ПДВ, за 4 квартал 2007 року.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції дійшов висновку, що
відповідачем на підставі перевищеного
обсягу виручки за четвертий квартал 2007
року в сумі 152757,84 грн., в т.ч. ПДВ 25459,64
грн., було правомірно нараховані
податкові зобов'язання з податку з
доходів фізичних осіб та податку на
додану вартість.

Скасовуючи постанову суду першої
інстанції та задовольняючи позов, суд
апеляційної інстанції вказав на те, що
висновки суду першої інстанції щодо
порушення позивачем вимог Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб», Указу № 727/98 щодо
перевищення граничних обсягів виручки
від реалізації продукції (робіт,
послуг) за 4 квартал 2007 року не
відповідають дійсним обставинам.

Суд касаційної інстанції не може
визнати законними та обґрунтованими
судові рішення судів попередніх
інстанцій, оскільки останні неповно
встановили обставини, що мають
значення для правильного вирішення
справи.

Статтею 1 Указу № 727/98 передбачено, що
спрощена система оподаткування, обліку
та звітності запроваджується для
суб'єктів малого підприємництва
фізичних осіб, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і у трудових
відносинах з якими, включаючи членів їх
сімей, протягом року перебуває не
більше 10 осіб та обсяг виручки яких від
реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг) за рік не перевищує 500 тис.
гривень.

Виручкою від реалізації продукції
(товарів, робіт, послуг) вважається
сума, фактично отримана суб'єктом
підприємницької діяльності на
розрахунковий рахунок або (та) в касу за
здійснення операцій з продажу
продукції (товарів, робіт, послуг)
(абзац 5 вказаної статті).

Відповідно до статті 5 Указу № 727/98 у
разі порушення вимог, установлених
статтею 1 цього Указу, платник єдиного
податку повинен перейти на загальну
систему оподаткування, обліку та
звітності, починаючи з наступного
звітного періоду (кварталу).

Розділ IV Декрету Кабінету Міністрів
України «Про прибутковий податок з
громадян» від 26.12.1992 № 13-92 визначає
особливості оподаткування доходів від
зайняття підприємницькою діяльністю.

Абзацом 1 статті 13 цього Декрету
визначено, що згідно з цим розділом
Декрету оподаткуванню підлягають
доходи громадян, одержані протягом
календарного року від здійснення
підприємницької діяльності без
створення юридичної особи, а також інші
доходи громадян, не передбачені як
об'єкти оподаткування у розділах II та III
цього Декрету.

Оподатковуваним доходом вважається
сукупний чистий доход, тобто різниця
між валовим доходом (виручки у грошовій
та натуральній формі) i документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу (абзац 2 вказаної статті).

Таким чином, у разі перевищення
граничного розміру виручки у платника
єдиного податку виникає як обов`язок
переходу у наступному податковому
періоді на загальну систему
оподаткування, так і з оподаткування
суми такого перевищення у порядку,
встановленому розділом IV Декрету
Кабінету Міністрів України «Про
прибутковий податок з громадян»,
оскільки оподаткування за ставкою
єдиного податку може мати місце лише
при дотриманні визначених в Указі
Президента «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва» умов,
зокрема щодо обсягу граничного розміру
виручки.

З метою правильності обрахування
податку з доходів фізичних осіб, що
підлягає сплаті до бюджету, судам слід
встановити суму перевищення, з якою
пов'язується обов'язок перейти на
загальну систему оподаткування, та
суми отриманого позивачем у ІV кварталі
2007 року та у 2008 році валового доходу і
валових витрат та визначити з таких сум
базу оподаткування (оподатковуваний
дохід). За правилами ст. 13 Декрету базою
оподаткування за 4 квартал 2007 року буде
чистий доход, обчислений із суми
перевищення граничного розміру, що
дозволяв перебувати на спрощеній
системі оподаткування, а також чистий
доход, що отриманий позивачем у 1 та 2
кварталах 2008 року.

З метою правильності обрахування
валових витрат суди мають надати
правову оцінку усім зафіксованим в
розділі 2.2.2 акту перевірки обставинам
та підставам, з яких контролюючий орган
не визнав витрат позивача за
господарськими операціями з ТОВ
«Інтертраст Юніон», ТОВ «Лован ЛТД».

При цьому слід виходити з того, що
відповідно до ст. 13 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про прибутковий
податок з громадян» від 26.12.1992 № 13-92 (у
редакції, чинній на час виникнення
спірних відносин) оподатковуваним
доходом вважається сукупний чистий
доход, тобто різниця між валовим
доходом (виручки у грошовій та
натуральній формі) i документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу. Якщо ці витрати не можуть бути
підтверджені документально, то вони
враховуються податковими органами при
проведенні остаточних розрахунків за
нормами, визначеними Головною
державною податковою інспекцією
України за погодженням з Міністерством
економіки України та Державним
комітетом України по сприянню малим
підприємствам та підприємництву.

До складу витрат, безпосередньо
пов'язаних з одержанням доходів,
належать витрати, які включаються до
складу валових витрат виробництва
(обігу) або підлягають амортизації
згідно з Законом України «Про
оподаткування прибутку підприємств».

При цьому, з огляду на встановлену
судами обставину про фіксування
податковим органом факту перевищення у
4 кварталі 2007 року обсягу виручки на
суму 152757,84 грн., яка включає в себе 25459,64
грн. ПДВ, слід перевірити таку
обставину щодо її відповідності даним,
зафіксованим в акті перевірки, а також,
у разі її підтвердження, врахувати, що
до складу валового доходу (виручки у
грошовій та натуральній формі) не
включається податок на додану
вартість, відповідно, сума такого
податку не може враховуватись при
визначенні бази оподаткування
податком з доходів фізичних осіб.

Щодо вирішення позовних вимог про
скасування податкових
повідомлень-рішень про визначення
позивачеві податкового зобов'язання з
податку на додану вартість суд
касаційної інстанції зазначає таке.

З акту перевірки (а.с. 11) вбачається, що
позивачка була зареєстрована
платником податку на додану вартість
(свідоцтво платника податку на додану
вартість від 15.01.2007 за № НОМЕР_1),
відповідно, контролюючий орган
здійснив перевірку правильності
визначення нею повноти нарахування та
своєчасності сплати податку на додану
вартість як платника податку на додану
вартість.

Висновки перевірки викладені в розділі
2.3 акту, в якому зафіксовано окремі
порушення вимог п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» при формуванні позивачкою
податкового кредиту за січень 2007 року,
а також встановлено заниження
позивачкою позитивного значення
різниці між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту за лютий, березень, квітень 2007
року.

При цьому з акту перевірки не
вбачається, що зафіксоване
контролюючим органом заниження
позивачкою податкового зобов'язання з
податку на додану вартість пов'язано з
перевищенням граничного обсягу
виручки, передбаченого в ст. 1 Указу
Президента України «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва» від 03.07.1998 № 727/98 (далі
Указу № 727/98), що дозволяв перебувати на
спрощеній системі оподаткування,
обліку та звітності.

Суди попередніх інстанцій не
встановили обставин щодо
донарахування позивачці податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість та не надали їм правової
оцінки.

Порушення судами попередніх
інстанцій норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення спору,
згідно з ч. 2 ст. 227 Кодексу
адміністративного судочинства України
є підставою для скасування судового
рішення і направлення справи на новий
розгляд.

При новому розгляді справи суду
слід врахувати викладене, всебічно і
повно перевірити доводи, на яких
ґрунтуються вимоги та заперечення
сторін, вирішити, чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги та заперечення, та інші
обставини, що мають значення для
справи, та якими доказами вони
підтверджуються, яку правову норму
належить застосувати до цих
правовідносин.

Керуючись ст. ст. 220, 221, 223, 227, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Оболонському районі
м.Києва задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного
суду м.Києва від 18.03.2010 та постанову
Київського апеляційного
адміністративного суду від 06.10.2010
скасувати, а справу направити на новий
розгляд до Окружного
адміністративного суду м.Києва.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий суддя Н.Г.
Пилипчук

Судді
Л.В. Ланченко

Ю. І. Цвіркун