Справа № 824/1017/13-а
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2014-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/1017/13-а
Головуючий у 1-й інстанції: Маренич І.В.

Суддя-доповідач: Загороднюк А.Г.

11 лютого 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Загороднюка А.Г.

суддів: Білої Л.М. Сушка О.О. ,

за участю секретаря судового
засідання: Швець А.І.,

представника: позивача ОСОБА_2,

представників відповідача: ОСОБА_3,
ОСОБА_4,

представників третіх осіб:
ОСОБА_5,ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Зарожанської сільської ради
Хотинського району Чернівецької
області в особі Зарожанського
сільського голови на постанову
Чернівецького окружного
адміністративного суду від 12 листопада
2013 року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_7 до Зарожанської
сільської ради Хотинського району
Чернівецької області в особі
Зарожанського сільського голови,
відділу містобудування та архітектури
Хотинської районної державної
адміністрації в особі начальника
відділу, інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Чернівецькій області, треті особи без
самостійних вимог на предмет спору -
ОСОБА_8, Хотинське проектно-виробниче
архітектурно-планувальне бюро,
управління регіонального розвитку
містобудування та архітектури
Чернівецької обласної державної
адміністрації, ОСОБА_9 про визнання
незаконними дій суб'єкта владних
повноважень та зобов'язання вчинити
дії , -

В С Т А Н О В И В :

у квітні 2013 року ОСОБА_7 (далі-позивач)
звернулась до Чернівецького окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Зарожанської сільської Ради
Хотинського району Чернівецької
області в особі Зарожанського
сільського голови (далі - відповідач 1),
відділу містобудування та архітектури
Хотинської державної адміністрації
(далі - відповідач 2), інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Чернівецькій області
(далі-відповідач 3), треті особи: ОСОБА_8,
Хотинське проектно-виробниче
архітектурно-планувальне бюро,
управління регіонального розвитку
містобудування та архітектури
Чернівецької обласної державної
адміністрації, ОСОБА_9 про визнання
незаконними рішення та дій суб'єкта
владних повноважень та зобов'язання
вчинити дії.

Відповідно до постанови Чернівецького
окружного адміністративного суду від 12
листопада 2013 року адміністративний
позов задоволено повністю, а саме:

визнано незаконним та скасувати
рішення №4/21-10 від 09.03.2010 року 21 сесії 5
скликання Зарожанської сільської Ради
Хотинського району Чернівецької
області в частині затверджених змін до
існуючого генплану села Зарожани;

визнано незаконними дії Зарожанської
сільської ради в особі Зарожанського
сільського голови Хотинського району
Чернівецької області та начальника
відділу містобудування та архітектури
Хотинської райдержадміністрації, щодо
надання містобудівних умов і обмежень
забудови земельної ділянки №25 від
11.03.2011 року по АДРЕСА_1 ОСОБА_8;

визнано нечинними та скасовано
містобудівні умови і обмеження
забудови земельної ділянки №25 від
11.03.2011 року по АДРЕСА_1, що видані ОСОБА_8;

скасовано реєстрацію декларації від
25.10.2011 року №5 про початок
виконання будівельних робіт з
реконструкції магазину під
бар-магазин, перукарню по АДРЕСА_1;

скасовано реєстрацію декларації про
готовність об'єкта до експлуатації №ЧВ
6 яка зареєстрована Інспекцією
державного архітектурно-будівельного
контролю у Чернівецькій області 21.08.2012
року.

Не погоджуючись з судовим рішенням,
Зарожанською сільською радою
Хотинського району Чернівецької
області в особі Зарожанського
сільського голови подано апеляційну
скаргу, в якій посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення спору,
відповідач просив суд скасувати
постанову Чернівецького окружного
адміністративного суду від 12.11.2013 року
та ухвалити нову, якою відмовити у
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі.

В судовому засіданні представник
позивача доводи апеляційної скарги
заперечив, вказав що суд І інстанції
повно та об'єктивно з'ясував обставини
справи та ухвалив законне рішення з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, а відтак воно не
підлягає скасуванню.

Представники відповідачів -
Зарожанської сільської ради
Хотинського району Чернівецької
області та відділу містобудування та
архітектури Хотинської державної
адміністрації доводи апеляційної
скарги підтримали у повному обсязі та
просили суд задовольнити її вимоги,
оскаржуване рішення суду І інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні позовних вимог.

Представники третіх осіб апеляційну
скаргу в судовому засіданні також
підтримали вимоги апеляційної скарги,
з підстав викладеній у ній.

Хотинське районне комунальне
проектно-виробниче
архітектурно-планувальне бюро
направило до суду лист про
неможливість представника бюро брати
участь у судовому засіданні та просило
справу розглядати без його участі.

Представник відповідача - Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Чернівецькій області в
судове засідання не з'явився, про час та
дату слухання справи повідомлений. Як
вбачається з листа №7/24/2-5/14 від 18.01.2014
інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю у
Чернівецькій області апеляційну
скаргу підтримує в повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, а постанову
суду першої інстанції без змін з таких
підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 195 КАС України, суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд І
інстанції виходив з того, що під час
внесення змін до генерального плану
забудови с. Зарожани Хотинського
району Чернівецької області не
виготовлялись і не погоджувались
текстові та графічні матеріали, не
проводилась експертиза містобудівної
документації спеціально уповноваженим
органом з питань містобудування та
архітектури, тобто було порушено
процедуру внесення змін до
генерального плану, а відтак рішення
№4/21-10 від 09.03.2010 року 21 сесії 5 скликання
Зарожанської сільської Ради
Хотинського району Чернівецької
області в частині внесення змін до
генерального плану забудови с.
Зарожани прийняте з порушенням вимог
закону.

Окрім того, судом І інстанції
встановлено, що Зарожанська сільська
Рада Хотинського району Чернівецької
області в особі Зарожанського
сільського голови, як орган місцевого
самоврядування, при наданні
містобудівних умов та обмежень
забудови земельної ділянки повинна
була визначати відповідність намірів
забудови земельної ділянки місцевим
правилам забудови населеного пункту та
містобудівній документації, тобто
генеральному плану забудови
населеного пункту.

Враховуючи зазначене суд І інстанції
дійшов висновку про те, що дії
відповідача1 та відповідача 2, щодо
надання містобудівних умов і обмежень
забудови земельної ділянки №25 від
11.03.2011року по АДРЕСА_1, є протиправними,
а самі містобудівні умови і обмеження
забудови земельної ділянки підлягають
визнанню не чинними з моменту видачі і
скасуванню так, як не відповідають
містобудівній документації.

Оскільки на підставі неправомірно
виданих містобудівних умов і обмежень
забудови земельної ділянки,
відповідачем 3 зареєстровано
декларацію про початок виконання
будівельних робіт від 25.10.2011 року
№5, а 21.08.2012 року зареєстровано
декларацію про готовність об'єкта до
експлуатації №ЧВ 6 то їх
реєстрація також підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується із
висновками суду І інстанції та вважає
доводи апеляційної скарги
безпідставними з таких підстав.

Щодо доводів апелянта про законність
внесення змін до генерального плану
села Зарожани Хотинського району
Чернівецької області, колегія суддів
зазначає таке.

Органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи згідно ст.19 Конституції
України зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про основи містобудування» (тут і
надалі закони та підзаконні
нормативно-правові акти наведено в
редакції чинній на час виникнення
спірних правовідносин), містобудування
(містобудівна діяльність) - це
цілеспрямована діяльність державних
органів, органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, громадян, об'єднань
громадян по створенню та підтриманню
повноцінного життєвого середовища, яка
включає прогнозування розвитку
населених пунктів і територій,
планування, забудову та інше
використання територій, проектування,
будівництво об'єктів містобудування,
спорудження інших об'єктів,
реконструкцію історичних населених
пунктів при збереженні традиційного
характеру середовища, реставрацію та
реабілітацію об'єктів культурної
спадщини, створення інженерної та
транспортної інфраструктури.

Статтею 12 Закону України «Про основи
містобудування» визначено, що до
компетенції сільських, селищних,
міських рад у сфері містобудування на
їх території зокрема належить
затвердження відповідно до
законодавства місцевих містобудівних
програм, генеральних планів
відповідних населених пунктів, іншої
містобудівної документації.

Забезпечення в установленому
законодавством порядку розробки і
подання на затвердження відповідних
рад місцевих містобудівних програм,
генеральних планів, детальних планів,
планів червоних ліній, місцевих правил
забудови населених пунктів, відповідно
до статті 14 Закону України «Про основи
містобудування» належить до
компетенції виконавчих органів
сільських, селищних, міських рад у
сфері містобудування.

Згідно статті 17 Закону України «Про
основи містобудування», Містобудівна
документація - затверджені текстові і
графічні матеріали, якими регулюється
планування, забудова та інше
використання територій.

Містобудівна документація є основою
для вирішення питань щодо розташування
та проектування нового будівництва,
здійснення реконструкції, реставрації,
капітального ремонту об'єктів
містобудування та упорядкування
територій.

Розробка містобудівної документації
здійснюється проектними
організаціями, іншими юридичними
особами, які мають ліцензії на
виконання відповідних робіт, що
видаються в порядку, встановленому
законодавством.

Зміни до містобудівної документації
вносяться рішенням органу, який
затвердив містобудівну документацію,
за поданням відповідного спеціально
уповноваженого органу з питань
містобудування та архітектури.

Правові та організаційні основи
планування, забудови та іншого
використання територій визначено
Законом України «Про планування і
забудову територій», який спрямований
на забезпечення сталого розвитку
населених пунктів з урахуванням
громадських і приватних інтересів.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про планування і забудову територій»,
генеральний план населеного пункту -
містобудівна документація, яка
визначає принципові вирішення
розвитку, планування, забудови та
іншого використання території
населеного пункту.

Статтею 10 Закону України «Про
планування і забудову територій»
визначено, що планування територій на
місцевому рівні забезпечується
відповідними місцевими радами та їх
виконавчими органами, Київською та
Севастопольською міськими державними
адміністраціями відповідно до їх
повноважень, визначених законом, і
полягає у розробленні та затвердженні
генеральних планів населених пунктів,
схем планування територій на місцевому
рівні та іншої містобудівної
документації, регулюванні
використання їх територій, ухваленні
та реалізації відповідних рішень про
дотримання містобудівної
документації.

Містобудівна документація
затверджується відповідною місцевою
радою з визначенням строку її дії та
переліку раніше прийнятих рішень, що
втрачають чинність, а також тих рішень,
до яких необхідно внести відповідні
зміни.

Зміни до містобудівної документації
вносяться рішенням ради, яка
затвердила містобудівну документацію,
після погодження з відповідним
спеціально уповноваженим органом з
питань містобудування та архітектури.

Відповідно до статті 12 Закону України
«Про планування і забудову територій»,
сільські, селищні, міські ради та їх
виконавчі органи в межах повноважень,
визначених законом, а також Київська та
Севастопольська міські державні
адміністрації у разі делегування їм
таких повноважень відповідними радами,
згідно до генеральних планів населених
пунктів, вирішують питання щодо
розташування та проектування нового
будівництва, здійснення реконструкції,
реставрації, капітального ремонту
об'єктів містобудування та
упорядкування територій.

Забудова територій, відповідно до
статті 23 Закону України «Про
планування і забудову територій»,
полягає в розміщенні та здійсненні
будівництва нових об'єктів,
реконструкції, реставрації,
капітального ремонту, впорядкування
існуючих об'єктів містобудування,
розширення та технічного
переоснащення підприємств (далі -
будівництво).

Суб'єкти містобудування зобов'язані
додержуватися містобудівних умов і
обмежень забудови земельної ділянки
при проектуванні і здійсненні
будівництва об'єкта містобудування.

Порядок проведення державної
експертизи містобудівної документації
визначено постановою Кабінету
Міністрів України від 20 травня 2009 р. №522
(Далі Постанова №522).

Відповідно до пункту 2 Постанови №522,
експертизі підлягають усі види
містобудівної документації
(Генеральна схема планування території
України, схеми планування територій,
генеральні плани населених пунктів,
детальні плани територій, проекти
забудови територій, містобудівні
обґрунтування) незалежно від замовника
та джерел фінансування.

Окрім того, експертизі підлягають
також усі зміни, що вносяться до
містобудівної документації, у тому
числі ті, що вносяться за результатами
громадського обговорення.

Проведення експертизи схем планування
територій районів, генеральних планів
населених пунктів, детальних планів
територій, проектів забудови
територій, містобудівних обґрунтувань,
відповідно до пункту 4 Постанови №522,
забезпечують Рада міністрів
Автономної Республіки Крим та обласні
держадміністрації.

У процесі проведення експертизи
визначається відповідність змісту
містобудівної документації
законодавству, державним стандартам,
нормам і правилам, рішенням органів
виконавчої влади та органів місцевого
самоврядування з питань планування і
забудови територій, соціального та
економічного розвитку, раціонального
використання земель та природних
ресурсів, охорони навколишнього
природного середовища, санітарного та
епідемічного благополуччя населення,
пожежної та техногенної безпеки,
цивільного захисту населення і
територій, збереження культурної
спадщини, соціальним стандартам
життєдіяльності населення, а також
вимогам завдань з розроблення
містобудівної документації.

За результатами проведеної експертизи
проект містобудівної документації
може бути рекомендований до
затвердження, разом з обґрунтуванням
повернутий замовникові для
доопрацювання або відхилений у зв'язку
з неможливістю його реалізації (пункт 10
Постанови №522).

Детальний порядок розроблення,
погодження та затвердження
генеральних планів сільських
населених пунктів, а також порядок
внесення змін до них регламентовано
ДБН Б.1.1-9:2009, затвердженого наказом
Мінрегіонбуду від 13 березня 2009 року
№104. Пунктом 6.22 вказаного порядку також
визначено, що при внесені змін до
генерального плану населеного пункту
обов'язковою умовою є проведення
експертизи внесення змін.

Представник відділу містобудування та
архітектури Хотинської державної
адміністрації під час розгляду справи
у суді І інстанції, а також в судовому
засіданні в ході апеляційного
перегляду оскаржуваного рішення
Чернівецького окружного
адміністративного суду вказав, що
зміни до генерального плану забудови с.
Зарожани внесені на підставі рішення
колегії Міністерства регіонального
розвитку та будівництва України від
17.09.2009 року №47 ?Про стан забезпечення
містобудівною документацією на
регіональному та місцевому рівнях? та
листа Головного управління
регіонального розвитку, архітектури та
інфраструктури Чернівецької обласної
державної адміністрації №05-01-01-19/160 від
30.01.2010 року, при цьому під час внесення
змін до генерального плану забудови с.
Зарожани Хотинського району
Чернівецької області не виготовлялись
і не погоджувались текстові та
графічні матеріали, не проводилась
експертиза містобудівної документації
спеціально уповноваженим органом з
питань містобудування та архітектури.

Колегією суддів встановлено, що
вищезазначені документи, які стали
підставою для прийняття рішення №4/21-10
від 09.03.2010 року 21 сесії 5 скликання
Зарожанської сільської Ради
Хотинського району Чернівецької
області, носять
інформаційно-рекомендаційний характер
і не можуть бути визнані судом як доказ
законності ухвалення оскаржуваного
рішення органом місцевого
самоврядування.

Належні та допустимі докази, як б
спростовували встановлені судом
обставини та доводи позивача
відповідачами у порядку частини 2
статті 71 КАС України надано не було.

На підставі викладеного колегія суддів
відхиляє доводи апеляційної скарги в
цій частині і погоджується із
висновком суду І інстанції, що рішення
№4/21-10 від 09.03.2010 року 21 сесії 5 скликання
Зарожанської сільської Ради
Хотинського району Чернівецької
області в частині внесення змін до
генерального плану забудови с.
Зарожани прийняте відповідачем 1 з
порушенням вимог закону, а тому його
слід визнати незаконним та скасувати.

Щодо доводів апеляційної скарги про
правомірність надання містобудівних
умов і обмежень забудови земельної
ділянки №25 від 11.03.2011року по АДРЕСА_1,
колегія суддів зазначає таке.

Як правильно було встановлено судом І
інстанції, листом №420-02-10 від 17.12.2012 року
Зарожанська сільська Рада Хотинського
району Чернівецької області
повідомила, що цільове призначення
земельної ділянки площею 0,0483га по
АДРЕСА_1 визначено для роздрібної
торгівлі та комерційних послуг.

В ході перевірки законності здійснення
реконструкції магазину по АДРЕСА_1,
проведеної управлінням регіонального
розвитку, містобудування та
архітектури Чернівецької обласної
державної адміністрації спільно з
представником Державної інспекції
сільського господарства в
Чернівецькій області, встановлено, що
згідно генерального плану забудови
АДРЕСА_1 передбачена під благоустрій з
вивільненням її території від об'єкту
який розташований на ній, а саме
металевого магазину площею 30,2м2, який
належить ОСОБА_8, а тому надання дозволу
на реконструкцію магазину під
бар-магазин та перукарню суперечить
генеральному плану забудови даного
населеного пункту (лист №02-44/23 від
24.10.2012 року).

Відповідно до статті 24 Закону України
«Про планування та забудову
територій», право на забудову
земельної ділянки реалізується її
власником або користувачем за умови
використання земельної ділянки за її
цільовим призначенням та відповідно до
містобудівних умов і обмежень забудови
земельної ділянки, встановлених згідно
з вимогами цього Закону.

Замовник, що має намір забудови
належної йому на праві власності або
користуванні земельної ділянки, або
уповноважена ним особа звертається до
відповідного органу виконавчої влади
або органу місцевого самоврядування із
заявою (клопотанням) щодо намірів
забудови земельної ділянки, в якій
зазначаються призначення будівлі,
споруди та орієнтовні характеристики
забудови. До заяви (клопотання) можуть
бути додані передпроектні роботи.

Орган місцевого самоврядування
визначає відповідність намірів
забудови земельної ділянки місцевим
правилам забудови населеного пункту,
містобудівній документації.

У разі якщо зазначені в заяві
(клопотанні) наміри належать до
переважного чи допустимих видів
забудови відповідної території, орган
місцевого самоврядування у
двотижневий строк з дня реєстрації
заяви (клопотання) надає заявнику
містобудівні умови і обмеження
забудови земельної ділянки,
встановлені місцевими правилами
забудови населеного пункту.

У разі якщо наміри забудови земельної
ділянки не відповідають вимогам
містобудівної документації та видам
використання території, встановленим
місцевими правилами забудови,
державними нормами, орган місцевого
самоврядування протягом місяця з дня
реєстрації заяви (клопотання) надає
заявнику висновок щодо цієї
невідповідності та рекомендації
стосовно можливої зміни намірів
забудови земельної ділянки.

Замовник, який має наміри забудови, що
не відповідають містобудівним умовам і
обмеженням, встановленим для земельної
ділянки, що перебуває у його власності
або користуванні, може звернутися до
відповідного органу виконавчої влади
або органу місцевого самоврядування з
додатковими пропозиціями та
обґрунтуваннями цих намірів.

Орган виконавчої влади або орган
місцевого самоврядування у п'ятиденний
строк з дня реєстрації такого
звернення направляє його разом з
матеріалами обґрунтувань на розгляд
відповідного органу містобудування та
архітектури, який за участю органів
земельних ресурсів, охорони культурної
спадщини, природоохоронних і
санітарно-епідеміологічних органів у
двотижневий строк готує і подає до
органу виконавчої влади або органу
місцевого самоврядування висновок,
який містить пропозиції щодо
доцільності (недоцільності) внесення
змін до містобудівних умов і обмежень
забудови земельної ділянки, місцевих
правил забудови, містобудівної
документації.

На підставі зазначених у висновку
пропозицій орган виконавчої влади або
орган місцевого самоврядування
приймає рішення про відмову у внесенні
змін до містобудівної документації,
місцевих правил забудови або про
надання згоди на розроблення
містобудівного обґрунтування
розміщення об'єкта із застосуванням
процедури проведення громадського
обговорення.

За результатами громадського
обговорення містобудівного
обґрунтування, на підставі пропозицій
стосовно внесення змін до
містобудівної документації, місцевих
правил забудови, містобудівних умов і
обмежень забудови земельної ділянки,
орган виконавчої влади або орган
місцевого самоврядування приймає
відповідне рішення.

Як правильно встановлено судом І
інстанції та підтверджується
матеріалами справи, надання
містобудівних умов і обмежень забудови
земельної ділянки ОСОБА_8 суперечить
містобудівній документації, а внесення
змін до генерального плану проведено з
суттєвим порушення процедури та на
підставі документів, які не можуть бути
підставою для внесення таких змін, тому
колегія суддів погоджується з
висновком суду І інстанції, що дії
відповідача 1 та відповідача 2, щодо
надання містобудівних умов і обмежень
забудови земельної ділянки №25 від
11.03.2011року по АДРЕСА_1, є протиправними,
а самі містобудівні умови і обмеження
забудови земельної ділянки підлягають
визнанню не чинними з моменту видачі і
скасуванню.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів також погоджується із висновком
суду І інстанції щодо скасування
реєстрації декларації про початок
виконання будівельних робіт від
25.10.2011року №5 та декларації про
готовність об'єкта до експлуатації №ЧВ
6 21.08.2012 року, як здійснених на
підставі протиправно виданих
містобудівних умов і обмежень забудови
земельної ділянки.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
в цій частині також не знайшли свого
підтвердження.

Щодо права звернення ОСОБА_7 за
захистом своїх прав та інтересів в
межах даної справи, колегія суддів
зазначає таке.

Відповідно до статті 140 Конституції
України, місцеве самоврядування є
правом територіальної громади -
жителів села чи добровільного
об'єднання у сільську громаду жителів
кількох сіл, селища та міста -
самостійно вирішувати питання
місцевого значення в межах Конституції
і законів України.

Місцеве самоврядування здійснюється
територіальною громадою в порядку,
встановленому законом, як
безпосередньо, так і через органи
місцевого самоврядування: сільські,
селищні, міські ради та їх виконавчі
органи.

Згідно статті 143 Конституції
України, територіальні громади села,
селища, міста безпосередньо або через
утворені ними органи місцевого
самоврядування управляють майном, що є
в комунальній власності; затверджують
програми соціально-економічного та
культурного розвитку і контролюють їх
виконання; затверджують бюджети
відповідних
адміністративно-територіальних
одиниць і контролюють їх виконання;
встановлюють місцеві податки і збори
відповідно до закону; забезпечують
проведення місцевих референдумів та
реалізацію їх результатів; утворюють,
реорганізовують та ліквідовують
комунальні підприємства, організації і
установи, а також здійснюють контроль
за їх діяльністю; вирішують інші
питання місцевого значення, віднесені
законом до їхньої компетенції.

Права місцевого самоврядування,
відповідно до статті 145 Конституції
України, захищаються в судовому
порядку.

Відповідно до Рішення Конституційного
суду України від 18.06.2002 року у справі
№12-рп/2002 «Щодо офіційного тлумачення
положень частини першої статті 140
Конституції України», встановлено, що
положення частини першої статті 140
Конституції України визначили місцеве
самоврядування як право
територіальної громади - первинного
суб'єкта місцевого самоврядування,
основного носія його функцій і
повноважень - вирішувати питання
місцевого значення в межах Конституції
і законів України.

Згідно положень ст. 6 КАС України
визначено, що кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до адміністративного суду,
якщо вважає, що рішенням, дією чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень порушені її права, свободи
або інтереси.

Відповідно до статті 14 Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод, користування
правами та свободами, визнаними в цій
Конвенції, має бути забезпечене без
дискримінації за будь-якою ознакою -
статі, раси, кольору шкіри, мови,
релігії, політичних чи інших
переконань, національного чи
соціального походження, належності до
національних меншин, майнового стану,
народження, або за іншою ознакою.

Статтею 13 Конвенції визначено, що
кожен, чиї права та свободи, визнані в
цій Конвенції, було порушено, має право
на ефективний засіб юридичного захисту
в національному органі, навіть якщо
таке порушення було вчинене особами,
які здійснювали свої офіційні
повноваження.

Частиною 1 статті 6 Конвенції визначено,
що Кожен має право на справедливий і
публічний розгляд його справи упродовж
розумного строку незалежним і
безстороннім судом, встановленим
законом, який вирішить спір щодо його
прав та обов'язків цивільного
характеру або встановить
обґрунтованість будь-якого висунутого
проти нього кримінального
обвинувачення.

Згідно статті 1 Закону України «Про
місцеве самоврядування»,
територіальна громада - жителі,
об'єднані постійним проживанням у
межах села, селища, міста, що є
самостійними
адміністративно-територіальними
одиницями, або добровільне об'єднання
жителів кількох сіл, що мають єдиний
адміністративний центр.

Стаття 3 Закону України «Про місцеве
самоврядування» визначає, що
громадяни України реалізують своє
право на участь у місцевому
самоврядуванні за належністю до
відповідних територіальних громад.
Будь-які обмеження права громадян
України на участь у місцевому
самоврядуванні залежно від їх раси,
кольору шкіри, політичних, релігійних
та інших переконань, статі, етнічного
та соціального походження, майнового
стану, терміну проживання на
відповідній території, за мовними чи
іншими ознаками забороняються.

Згідно листа Зарожанської сільської
ради №149-02-10 від 17.05.2013 року (а.с.64 Т.1),
виконавчий комітет Зарожанської
сільської ради підтвердив факт
проживання ОСОБА_7 на території села
Зарожани з моменту реєстрації її шлюбу
з ОСОБА_11, тобто з 03.08.1997 року.

Стаття 33 Конституції України
встановлює, що кожному, хто на законних
підставах перебуває на території
України, гарантується свобода
пересування, вільний вибір місця
проживання, право вільно залишати
територію України, за винятком
обмежень, які встановлюються законом.

На підставі даної конституційної норми
було прийнято Закон України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні».

Відповідно до статті 2 вказаного
Закону, громадянам України, а також
іноземцям та особам без громадянства,
які на законних підставах перебувають
в Україні, гарантуються свобода
пересування та вільний вибір місця
проживання на її території, за винятком
обмежень, які встановлені законом.

Реєстрація місця проживання чи місця
перебування особи або її відсутність
не можуть бути умовою реалізації прав і
свобод, передбачених Конституцією,
законами чи міжнародними договорами
України, або підставою для їх
обмеження.

Згідно статті 3 Закону 1382-IV, вільний
вибір місця проживання чи перебування -
право громадянина України, а також
іноземця та особи без громадянства, які
на законних підставах перебувають на
території України, на вибір
адміністративно-територіальної
одиниці, де вони хочуть проживати чи
перебувати. В той же час реєстрація є
внесенням інформації до Єдиного
державного демографічного реєстру про
місце проживання або місце перебування
особи із зазначенням адреси, за якою з
особою може вестися офіційне
листування або вручення офіційної
кореспонденції.

Окрім того статтею 3 Закону 1382-IV
встановлено, що місце проживання -
адміністративно-територіальна
одиниця, на території якої особа
проживає строком понад шість місяців
на рік.

Відсутність реєстрації ОСОБА_7 на
території Зарожанської сільської ради,
не може свідчить про те, що вказана
особа фактично постійно не проживає у
с. Зарожани та не є членом її
територіальної громади.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Пленуму Вищого
адміністративного суду України № 2 від
6 березня 2008 року.

Судом досліджено належні та допустимі
докази, які беззаперечно свідчать про
те, що позивач тривалий час постійно
проживає разом із сім'єю та працює на
території села Зарожани Хотинського
району Чернівецької області, а відтак
може користуватись усіма законними
правами члена територіальної громади
вказаного села, зокрема і правом на
звернення до суду з даним позовом.

При цьому, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити щодо дотриманням
позивачем строків звернення до суду
передбачених ст.99 КАС України.

Відповідно до частини 2 статті 99 КАС
України, для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Судом встановлено, що об'єктивно
приступити до захисту прав, свобод та
інтересів членів територіальної
громади, в тому числі і своїх, позивач
змогла лише після отримання копій
документів (рішень), що стали предметом
оскарження в даному провадженні.

Необхідні документи для визначення
предмету оскарження та вибору способу
захисту в порядку ст.105, 106 КАС України,
позивач отримав лише 17.12.2012 року. На
думку колегії суддів саме цю дату слід
вважати початковою у відліку перебігу
строку звернення до суду, визначеного
частиною 2 статті 99 КАС України.

Аналогічна правова позиція була
викладена Вищим адміністративним
судом в ухвалі від 19.09.2013 року у справі
К/800/14976/13.

Таким чином, суд першої інстанції
дослідив усі обставини справи та надав
їм належну оцінку, а доводи апеляційної
скарги не знайшли свого підтвердження
в матеріалах справи.

Відповідно до статті 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, враховуючи, що
суд першої інстанції правильно
встановив всі обставини справи та
дійшов правильного висновку щодо
задоволення позовних вимог позивача,
колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу слід залишити без задоволення, а
постанову суду першої інстанції - без
змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Зарожанської
сільської ради Хотинського району
Чернівецької області в особі
Зарожанського сільського голови
залишити без задоволення, а постанову
Чернівецького окружного
адміністративного суду від 12 листопада
2013 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі
13 лютого 2014 року .

Головуючий
Загороднюк А.Г.

Судді
Біла Л.М.

Сушко О.О.