Справа № 805/17712/13-а
Суддя: Козаченко А.В.
Дата ухвалення: 2014-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2014 р.
Справа №805/17712/13-а

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

час прийняття постанови: 10 год. 50
хв.

Донецький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого - судді
Козаченка А.В.

при секретарі
Широбокові І.В.

за участю:

представника позивача
Вакарчук К.А.

представника відповідача
не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Донецького обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до Відділу державної
виконавчої служби Кіровського
районного управління юстиції в м.
Донецьку про визнання бездіяльності
неправомірною,-

В С Т А Н О В
И В:

Донецьке обласне відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
звернулося до Донецького окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Відділу
державної виконавчої служби
Кіровського районного управління
юстиції в м. Донецьку про визнання
бездіяльності незаконною та
зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач
вказав, що 05.04.2013р. ним на адресу
відповідача був направлений на
примусове виконання виконавчий лист №
2а-22488/08/0570 від 26.02.2013р., натомість
постанова про відкриття виконавчого
провадження була винесена 29.05.2013р.,
тобто з пропущенням наданих
законодавством строків.

Також позивач вказав, що відповідачем
було прострочено термін надіслання
постанови про відкриття виконавчого
провадження на 6 місяців, так як
зазначену постанову позивач отримав
факсимільним зв'язком тільки 25.11.2013р.

З метою отримання інформації щодо
стану виконавчого провадження за
виконавчим листом № 2а-22488/08/0570, позивач
направив на адресу ВДВС відповідний
лист, але письмової відповіді не
отримав. Після повторного звернення до
відповідача з аналогічним проханням,
позивач факсимільним зв'язком отримав
постанову про відкриття виконавчого
провадження з відповідним
ідентифікатором доступу.

Після ознайомлення з матеріалами
виконавчого провадження в Єдиному
державному реєстрі виконавчих
проваджень позивачем було з'ясовано, що
з дати відкриття виконавчого
провадження, а саме з 29.05.2013р. на час
звернення до суду, жодних дій на
виконання рішення суду державним
виконавцем не вживалося.

Таким чином позивач вважає, що
державним виконавцем в порушення ст.
ст. 11, 25, 27 Закону України "Про виконавче
провадження", не приймалось жодних
заходів примусового виконання
вищевказаних виконавчих документів і,
таким чином, державним виконавцем у
порушення ст. 11 Закону України "Про
виконавче провадження" не приймаються
заходи з примусового виконання
вищевказаного виконавчого документа,
не вчиняються у повному обсязі
виконавчі дії.

На підставі вищевикладеного позивач
просив визнати бездіяльність
відповідача щодо примусового
виконання виконавчого листа №
2а-22488/08/0570від 26.02.2013р. незаконною,
зобов'язати відповідача негайно та в
повному обсязі, необхідному для
виконання виконавчого листа №
2а-22488/08/0570 від 26.02.2013р., реалізувати
права та повноваження, передбачені ст.
11 Закону України «Про виконавче
провадження».

Представник позивача у судовому
засіданні підтримав позовні вимоги,
просив задовольнити позов в повному
обсязі.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про час, дату та
місце розгляду справи був повідомлений
належним чином, надав письмові
заперечення (а.с. 18-19), відповідно до
змісту яких просив відмовити в
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі. При цьому у вказаних
запереченнях посилався на зовсім інше
провадження ніж те, яке є предметом
спору. На повторне прохання надати суду
заперечення з приводу предмету спору
та матеріали виконавчого провадження
№ 38206227 повторно не відреагував.

Заслухавши пояснення представника
позивача, перевіривши матеріали
справи, вирішивши питання чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги та якими доказами вони
підтверджуються, чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження,
яку правову норму належить застосувати
до цих правовідносин, суд вважає, що
позов підлягає частковому задоволенню
виходячи з наступного.

У відповідності до вимог ст. 2 Закону
України "Про виконавче провадження"
№ 606-XIV від 21 квітня 1999 року (надалі
Закон), примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.

Згідно ч. 3 ст. 181 Кодексу
адміністративного судочинства
України, відповідачем у справах з
приводу рішень, дій або бездіяльності
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби є відповідний орган державної
виконавчої служби.

Як вбачається з листа від 05.04.2013р. №
03-19/761 (а.с. 8), позивачем на адресу
відповідача разом з іншим було
направлено на примусове виконання
виконавчий лист № 2а-22488/08/0570
від 26.02.2013р.

Постановою ВП № 38206227 від 25.05.2013р. було
відкрито виконавче провадження про
стягнення з ТОВ "Промстрой" на користь
Донецького обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарських санкцій
у розмірі 9476, 45 грн.

Листом від 27.09.2013р. № 06-7/1887 (а.с. 10)
позивач просив відповідача надати
інформацію про стан виконання
вищезазначеного виконавчого листа,
але, на час розгляду справи, доказів,
щодо отримання такої інформації
позивачем надано не було.

З приводу спірних відносин суд
зазначає наступне.

У відповідності до ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку визначаються Законом України
"Про виконавче провадження" № 606-XIV
від 21.04.1999 (із змінами та доповненнями)
(далі - Закон № 606).

Так, у відповідності до Закону № 606,
виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться
на підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню.

У відповідності до ч. 1 ст. 11 Закону № 606,
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з ст. 25 Закону № 606, у постанові
державний виконавець вказує про
необхідність боржнику самостійно
виконати рішення у строк до семи днів з
моменту винесення постанови (у разі
виконання рішення про примусове
виселення боржника - у строк до
п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі
ненадання боржником документального
підтвердження виконання рішення буде
розпочате примусове виконання цього
рішення із стягненням з боржника
виконавчого збору і витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова.

Відповідно до ст. 27 Закону № 606, у разі
ненадання боржником у строки,
встановлені частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного
виконання рішення, документального
підтвердження повного виконання
рішення державний виконавець на
наступний день після закінчення
відповідних строків розпочинає
примусове виконання рішення.

Згідно з ст. 52 Закону № 606, звернення
стягнення на майно боржника полягає в
його арешті, вилученні та примусовій
реалізації.

Стягнення за виконавчими документами
звертається в першу чергу на кошти
боржника у гривнях та іноземній валюті,
інші цінності, у тому числі кошти на
рахунках і вкладах боржника у банках та
інших фінансових установах, на рахунки
в цінних паперах у депозитаріях цінних
паперів. Готівкові кошти, виявлені у
боржника, вилучаються.

На кошти та інші цінності боржника, що
знаходяться на рахунках, вкладах та на
зберіганні у банках чи інших
фінансових установах, накладається
арешт. Арешт поширюється також на кошти
на рахунках, які будуть відкриті після
винесення постанови про накладення
арешту.

У разі відсутності у боржника коштів та
інших цінностей, достатніх для
задоволення вимог стягувача, стягнення
звертається також на належне боржнику
інше майно, за винятком майна, на яке
згідно із законом не може бути
накладено стягнення. Звернення
стягнення на майно боржника не зупиняє
звернення стягнення на кошти боржника.
Боржник має право запропонувати ті
види майна чи предмети, на які
необхідно в першу чергу звернути
стягнення. Черговість стягнення на
кошти та інше майно боржника остаточно
визначається державним виконавцем.

Стягнення на майно боржника
звертається в розмірі і обсязі,
необхідних для виконання за виконавчим
документом, з урахуванням стягнення
виконавчого збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, штрафів, накладених на
боржника під час виконавчого
провадження. У разі якщо боржник
володіє майном спільно з іншими
особами, стягнення звертається на його
частку, що визначається судом за
поданням державного виконавця.

У разі якщо сума, що підлягає стягненню
за виконавчим провадженням, не
перевищує десяти розмірів мінімальної
заробітної плати, звернення стягнення
на єдине житло боржника та земельну
ділянку, на якій розташоване це житло,
не здійснюється. У такому разі
державний виконавець зобов'язаний
вжити всіх заходів для виконання
рішення за рахунок іншого майна
боржника.

Згідно з ст. 57 Закону № 606, арешт майна
боржника застосовується для
забезпечення реального виконання
рішення.

Арешт на майно боржника може
накладатися державним виконавцем
шляхом: винесення постанови про арешт
коштів та інших цінностей боржника, що
знаходяться на рахунках і вкладах чи на
зберіганні у банках або інших
фінансових установах; винесення
постанови про арешт коштів, що
перебувають у касі боржника або
надходять до неї; винесення постанови
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження;
проведення опису майна боржника і
накладення на нього арешту.

Отже, приймаючи до уваги час з якого
фактично відповідачем розпочато
примусове виконання, те, що з 25.05.2013р.
відповідачем взагалі не вчинялися
будь-які дії направлені на примусове
виконання виконавчого листа, суд
вважає таку бездіяльність з боку
відповідача неправомірною.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону
№ 606, державний виконавець зобов'язаний
провести виконавчі дії з виконання
рішення протягом шести місяців з дня
винесення постанови про відкриття
виконавчого провадження, а з виконання
рішення немайнового характеру - у
двомісячний строк.

Суд зазначає, що в матеріалах справи
відсутні будь-які документи, які б
свідчили про подальше здійснення
відповідачем виконавчих дій,
передбачених Законом України "Про
виконавче провадження", за період з
12.04.2012р. по теперішній час. Під час
розгляду справи відповідні документи
відповідачем також надані не були
незважаючи на факт їх неодноразового
витребування ухвалою суду.

Вищезазначене також підтверджується
інтернет-довідкою з Єдиного державного
реєстру виконавчих проваджень щодо
відомостей виконавчого провадження
(а.с. 12).

Таким чином, з вищевказаних документів
вбачається, що з моменту відкриття
зазначеного виконавчого провадження,
державним виконавцем не було вчинено
достатніх дій щодо своєчасного і
повного виконання виконавчого листа
2а-22488/08/0570 від 26.02.2013р.

Приймаючи до уваги вищенаведене, суд
вважає, що з боку Відділу державної
виконавчої служби Кіровського
районного управління юстиції в м.
Донецьку при примусовому виконанні
виконавчого листа 2а-22488/08/0570 від
26.02.2013р., була допущена неправомірна
бездіяльність.

На підставі вищевикладеного суд
приходить до висновку про задоволення
позовних вимог, у зв'язку з чим
зобов'язує Відділ державної виконавчої
служби Кіровського районного
управління юстиції в м. Донецьку
вчинити заходи, передбачені Законом
України "Про виконавче провадження" для
виконання рішення суду.

При цьому, з урахуванням вимог п. 1 ч. 2
ст. 162 КАС України, суд вважає
необхідним та достатнім способом
захисту прав позивача обрати саме
зобов*язання Відділу державної
виконавчої служби Кіровського
районного управління юстиції в м.
Донецьку вчинити заходи, передбачені
Законом України "Про виконавче
провадження" для виконання виконавчого
листа № 2а-22488/08/0570 від 15.04.2010р. по
адміністративній справі за позовом
Донецького обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Промстрой" про
стягнення
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу робочих місць
для працевлаштування інвалідів та
зазначає, що зобов*язання державного
виконавця вчинити певні виконавчі дії
буде втручанням в компетенцію
посадової особи з боку інших осіб.

На підставі вищевикладеного, ст.ст. 2-15,
17-18, 33-35, 41-42, 47-51, 56-59, 69-71, 79, 86, 99, 104-107, 110-111,
121, 122-143, 151-154, 158, 162, 163, 167, 185-186, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України,

П О С Т А Н
О В И В:

Адміністративний позов Донецького
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів до
Відділу державної виконавчої служби
Кіровського районного управління
юстиції в м. Донецьку про визнання
бездіяльності неправомірною-
задовольнити.

Визнати бездіяльність Відділу
державної виконавчої служби
Кіровського районного управління
юстиції в м. Донецьку з виконання
виконавчого листа 2а-22488/08/0570 від
26.02.2013р.-неправомірною.

Зобов'язати Відділ державної
виконавчої служби Кіровського
районного управління юстиції в м.
Донецьку вчинити заходи, передбачені
Законом України "Про виконавче
провадження" для виконання виконавчого
листа № 2а-22488/08/0570 від 26.02.2013р. по
адміністративній справі за позовом
Донецького обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Промстрой" про
стягнення
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу робочих місць
для працевлаштування інвалідів.

Постанова прийнята у нарадчій кімнаті,
її вступна та резолютивна частина
проголошені в судовому засіданні
21.01.2014р.

Постанова складена у повному обсязі
24.01.2014р.

У разі подання апеляційної скарги,
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили постановою
за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі відкладення складання постанови у
повному обсязі, апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною 4 статті 167 цього Кодексу, було
повідомлено про можливість отримання
копії постанови суду безпосередньо в
суді, то десятиденний строк на
апеляційне оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Козаченко А.В.