Справа № 2а-4472/11/2670
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2014-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" січня 2014 р. м.
Київ К/9991/36287/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т. Розваляєвої Т.С.
Маслія В.І.розглянувши у порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами адміністративну
справу за касаційною скаргою
Заступника прокурора м. Києва на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 03.11.2011р. та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 16.05.2012р. у
справі № 2а-4472/11/2670 за
позовом Заступника прокурора м. Києва
до Головного управління у справах
захисту населення від наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації), Головного управління з
питань надзвичайних ситуацій
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації),
третя особа ОСОБА_4 про визнання
протиправним та скасування протоколу
засідання комісії по розподілу
житлової площі, -

ВСТАНОВИЛА:

Прокуратура м. Києва звернулась з
позовом до Головного управління у
справах захисту населення від
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
(КМДА), Головного управління з питань
надзвичайних ситуацій виконавчого
органу Київської міської ради (КМДА)
про визнання протиправним та
скасування протоколу №1 від 27.04.2010р.
засідання комісії по розподілу
житлової площі.

Позивач позовні вимоги обґрунтовує
тим, що оскаржуваний протокол не
відповідає нормам чинного
законодавства та порушує житлові права
ОСОБА_5, в інтересах якого заявленого
позов.

Постановою окружного
адміністративного суду м. Києва від
03.11.2011 року позов задоволений частково.
Суд зобов'язав Головне управління з
питань надзвичайних ситуацій
виконавчого органу Київської міської
ради (КМДА) розглянути питання щодо
надання квартири родині ОСОБА_5
відповідно до п.10 ч.1 ст.20 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи». В
задоволенні решти позовних вимог суд
відмовив.

На вказану постанову позивач подав
апеляційну скаргу, в якій просить її
скасувати та ухвалити нову про
задоволення позову.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 16.05.2012р.
апеляційну скаргу задоволено частково.
Постанову окружного адміністративного
суду м. Києва від 03.11.2011 року скасовано,
а провадження у справі закрито на
підставі п.1 ч.1 ст. 155 КАС України.

На постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
03.11.2011р. та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 16.05.2012р. надійшла касаційна скарга
Заступника прокурора м. Києва, в якій
скаржник посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права
ставить питання про їх скасування та
прийняття нового рішення про
задоволення позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді стосовно
обставин, необхідних для прийняття
рішення судом касаційної інстанції,
перевіривши і обговоривши доводи
касаційної скарги, проаналізувавши
правильність застосування судом
апеляційної інстанції норм
процесуального права, колегія суддів
приходить до висновку, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, 11.02.2011 року заступник
прокурора міста Києва приніс протест
на протокол № 1 від 27.04.10 року засіданні
Комісії по розподілу житлової площі, що
надається громадянам, які внаслідок
Чорнобильської катастрофи перенесли
променеву хворобу будь-якого ступеня
або стали інвалідами, дітям-інвалідам,
які потребують особливого догляду,
сім'ям, що втратили годувальника з
числа осіб, віднесених до категорії 1,
затвердженої розпорядженням Київської
міської ради (КМДА) № 151 від 18.03.2010 року,
в якому вимагав скасувати вказаний
протокол, як такий, що суперечить
закону, та повторно розглянути питання
забезпечення житлом ОСОБА_5 відповідно
до вимог чинного законодавства згідно
з чергою в міському реєстрі.

03.03.2011 року Комісія прийняла рішення
про відхилення протесту прокурора, про
що прокуратурі стало відомо 10.03.2011 року.

28.03.2011 року заступник прокурора міста
Києва звернувся до суду з даним
позовом, мотивуючи його тим, що при
розподілі квартир не було враховано
право родини ОСОБА_5 на отримання
однієї з трьохкімнатних квартир при
підході його черги.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та залишаючи без розгляду
позовну заяву суд апеляційної
інстанції вмотивував свої висновки
тим, що заступник прокурора м. Києва
звернувся до суду з позовом про захист
порушених прав ОСОБА_5 та членів його
сім'ї на отримання квартири, отже,
вказаний спір відповідно до ст.17 КАС
України та ст.1 ЦПК повинен
розглядатися в порядку цивільного, а не
адміністративного судочинства.

Однак, колегія суддів не може
погодитися з такими висновками суду
апеляційної інстанції, враховуючи
наступне.

У пункті 1 частини 1 статті 3 КАС України
справу адміністративної юрисдикції
визначено як переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, що здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, у тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Суб'єкт владних повноважень - орган
державної влади, орган місцевого
самоврядування, їхня посадова чи
службова особа, інший суб'єкт при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень (п.7 ч.1 ст. 3 КАС України).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті
17 Кодексу адміністративного
судочинства України компетенція
адміністративних судів поширюється на
спори фізичних чи юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень
(нормативно-правових актів або
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності.

Згідно з ч.1 ст. 2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Як зазначено в пункті 2 статті 121
Конституції України, на прокуратуру
України покладається представництво
інтересів громадянина або держави в
суді у випадках, визначених законом.
Такими законами, серед інших, є КАС
України та Закон України "Про
прокуратуру".

Відповідно до частини другої статті 60
КАС України прокурор здійснює в суді
представництво інтересів громадянина
або держави в порядку, встановленому
цим Кодексом та іншими законами, і може
здійснювати представництво на
будь-якій стадії адміністративного
процесу.

За змістом статті 36-1 Закону України
«Про прокуратуру» представництво
прокуратурою інтересів громадянина
або держави в суді полягає у здійсненні
прокурорами від імені держави
процесуальних та інших дій,
спрямованих на захист у суді інтересів
громадянина або держави у випадках,
передбачених законом.

Підставою представництва у суді
інтересів громадянина є його
неспроможність через фізичний чи
матеріальний стан, похилий вік або з
інших поважних причин самостійно
захистити свої порушені чи оспорюванні
права або реалізувати процесуальні
повноваження, а інтересів держави -
наявність порушень або загрози
порушень економічних, політичних та
інших державних інтересів внаслідок
протиправних дій (бездіяльності)
фізичних або юридичних осіб, що
вчиняються у відносинах між ними або з
державою.

Однією з форм представництва є
звернення до суду з позовами або
заявами про захист прав і свобод іншої
особи, невизначеного кола осіб, прав
юридичних осіб, коли порушуються
інтереси держави, або про визнання
незаконними правових актів, дій чи
рішень органів і посадових осіб.

Прокурор самостійно визначає підстави
для представництва у судах, форму його
здійснення і може здійснювати
представництво в будь-якій стадії
судочинства в порядку, передбаченому
процесуальним законом.

Специфіка публічно-правового спору
обумовлена порушенням суб'єктом
владних повноважень публічних прав та
інтересів громадян або організацій.

Таким чином, вирішуючи переданий на
розгляд адміністративного суду спір по
суті, суд повинен встановити наявність
у особи, яка звернулась з позовом,
суб'єктивних матеріальних прав або
охоронюваних законом інтересів, на
захист яких подано позов, а також
з'ясувати наявність чи відсутність
факту порушення відповідних прав,
свобод чи охоронюваних законом
інтересів.

Постановляючи ухвалу про закриття
провадження у справі, судом
безпідставно не було взято до уваги, що
вимоги про визнання протиправним та
скасування протоколу комісії по
розподілу житлової площі № 1 від
27.04.2010р. знаходяться у сфері
адміністративного судочинства,
оскільки стосуються оскарження
рішення та дій суб'єкта владних
повноважень, що підпадає під
визначення компетенції
адміністративних судів, передбачене п.1
ч.1 ст. 17 КАС України.

Також судом апеляційної інстанції не
взято до уваги, що відповідно до ст. 21
Закону України «Про прокуратуру»
протест на акт, що суперечить закону,
приноситься прокурором, його
заступником до органу, який його видав,
або до вищестоящого органу і підлягає
обов'язковому розгляду відповідним
органом або посадовою особою у
десятиденний строк після його
отримання.

Згідно із ч.4 ст.21 цього ж Закону - у разі
відхилення протесту або ухилення від
його розгляду прокурор може звернутися
з заявою до суду про визнання акта
незаконним. Заяву до суду може бути
подано протягом п'ятнадцяти днів з
моменту одержання повідомлення про
відхилення

Постановою Пленуму Вищого
адміністративного Суду України від
06.03.2008р. № 2 «Про практику застосування
адміністративними судами окремих
положень Кодексу адміністративного
судочинства України під час розгляду
адміністративних справ», зазначено, що
згідно з ч.1 та ч.4 ст.21 Закону України
«Про прокуратуру» протест на акт, що
суперечить закону, приноситься
прокурором, його заступником до органу,
який його видав, або до вищестоящого
органу. У разі відхилення протесту або
ухилення від його розгляду прокурор
може звернутися із заявою до суду про
визнання акта незаконним. У цьому
випадку прокурор у адміністративній
справі може бути позивачем і не повинен
визначати орган чи особу, в інтересах
якої він звертається до суду з позовною
заявою.

Враховуючи наведене, судова колегія
дійшла висновку, що суд апеляційної
інстанції не врахував зазначені вище
обставини, допустив помилку у
застосуванні норм процесуального
права, а відтак зробив передчасний
висновок про закриття провадження у
справі.

Судова колегія вважає, що вимога
скаржника про скасування постанови
суду першої інстанції є такою, що
позбавлена правового обґрунтування,
оскільки відповідно до ч.1 ст. 211 КАС
України сторони можуть оскаржити в
касаційному порядку судові рішення
суду першої інстанції лише після їх
перегляду в апеляційному порядку.
Однак постанова Окружного
адміністративного суду міста Києва від
03.11.2011р. в апеляційному порядку не
переглядалась, оскільки провадження у
справі було закрито.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Заступника прокурора
м. Києва задовольнити частково.

Ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 16.05.2012р.
скасувати, а справу направити для
розгляду до суду апеляційної
інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копії
особам, які беруть участь у справі та
може бути переглянута в порядку
ст.ст.235-2391 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: