Справа № 872/13420/13
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2014-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" січня 2014 р.справа № 201/8680/13-а
(2-а/201/248/2013)

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Чередниченко В.Є.

суддів: Коршуна
А.О. Панченко О.М.

розглянувши у письмовому провадженні в
м. Дніпропетровську апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного
суду м. Дніпропетровська від 25 липня 2013
року у справі № 2а-201/8680/13-а (2-а/201/248/2013) за
позовом ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України в Жовтневому
районі м. Дніпропетровська
Дніпропетровської області та
Головного управління Пенсійного фонду
України у Дніпропетровській області
про зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
управління Пенсійного фонду України в
Жовтневому районі м. Дніпропетровська
Дніпропетровської області та
Головного управління Пенсійного фонду
України у Дніпропетровській області, в
якому просить зобов'язати управління
Пенсійного фонду України в Жовтневому
районі м. Дніпропетровська
Дніпропетровської області прийняти
рішення про поновлення виплати
позивачу пенсії по віку та зобов'язати
відповідача нараховувати та
виплачувати позивачу пенсію на умовах
передбачених пенсійним законодавством
України починаючи з дня звернення.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 25 липня 2013 року у
даній справі адміністративний позов
ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду
України в Жовтневому районі м.
Дніпропетровська Дніпропетровської
області та Головного управління
Пенсійного фонду України у
Дніпропетровській області залишено
без розгляду у зв'язку з пропуском
строку звернення до суду.

Ухвала суду мотивована тим, що ОСОБА_1
звернулася до відповідачів з заявою
про поновлення виплати їй пенсії за
віком 22 червня 2012 року. Листом
начальника управління Пенсійного
фонду України від 10 січня 2012 року
позивачу було відмовлено у задоволенні
її заяви, у зв'язку з чим вона
звернулась до суду з даним позов. При
цьому сама позовна заява датована 25
вересня 2012 року, до позову не додано
відповіді відповідача, якою позивачу
було відмовлено у поновленні виплати
пенсії.

Не погодившись з ухвалою суду, позивач
звернувся до суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
оскаржувану ухвалу та задовольнити
позов.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши законність та
обґрунтованість ухвали суду першої
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, суд апеляційної
інстанції вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Приймаючи рішення про залишення позову
без розгляду у даній справі, суд першої
інстанції виходив з того, що позивачем
пропущено шестимісячний строк
звернення до суду.

Проте такий висновок суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
вважає помилковим.

Згідно з частинами 1, 2 статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами. Для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

З огляду на частину 1 статті 100 Кодексу
адміністративного судочинства України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без

розгляду, якщо суд на підставі позовної
заяви та доданих до неї матеріалів не
знайде підстав для визнання причин
пропуску строку звернення до
адміністративного суду поважними, про
що постановляється ухвала.

Закон України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», зміни
до нього та

рішення Конституційного суду України
офіційно публікуються в періодичних
виданнях після їх прийняття. Отже,
положення цих правових актів є
загальнодоступними для ознайомлення
всіма громадянами, і можливість
обізнаності людини про те чи інше
положення законодавства залежить
виключно від бажання такої людини.

Оскільки виплата пенсії здійснюється
щомісячно, порушення права позивача в
даній справі є триваючим. Що свідчить
про те, що позивач звернувся до суду з
позовом про відновлення свого права,
порушення якого відповідач
припустився у різний час.

Отже, залишенню без розгляду
підлягають тільки ті позовні вимоги,
які заявлені поза межами
шестимісячного строку звернення до
суду. Період позовних вимог, які мають
бути залишені без розгляду (при
триваючих правовідносинах) має
відраховуватись в залежності від дати
звернення позивача до суду, самих
позовних вимог та визначатись
конкретною датою.

При цьому, суд апеляційної інстанції
вважає за необхідне зазначити, що
статтею 2 Кодексу адміністративного
судочинства України передбачено, що
завдання адміністративного
судочинства є захист прав, свобод чи
інтересів фізичних осіб. Прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Відповідно до частин 1,4 статті 6 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до адміністративного суду, якщо вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

Ніхто не може бути позбавлений права на
розгляд його справи в
адміністративному суді, до підсудності
якого вона віднесена цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції звертає
увагу суду першої інстанції на вимоги
частини 4 статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства
України, яка передбачає, що суд вживає
передбачені законом заходи, необхідні
для з'ясування всіх обставин справи.

У разі виникнення у суду будь-яких
питань щодо уточнення позовних вимог
та їх обґрунтування, щодо визначення
фактів, які необхідно встановити для
вирішення спору, та щодо з'ясування
доказів, якими сторони можуть
обґрунтовувати свої доводи чи
заперечення, необхідно керуватися
статтею 111 Кодексу адміністративного
судочинства України, якою передбачена
можливість проведення попереднього
судового засідання, де всі
вищезазначені питання і мають бути
з'ясовані судом, при цьому, проведення
такого засідання є більш доцільним для
ефективного виконання завдань
адміністративного судочинства щодо
захисту прав, свобод та інтересів
фізичних осіб у сфері
публічно-правових відносин.

За змістом статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права
з урахуванням юридичної сили правового
акта в ієрархії національного
законодавства, що регулює спірні
правовідносини, подібні
правовідносини (аналогія закону), або
за відсутності такого закону - на
підставі конституційних принципів і
загальних засад права (аналогія права),
принципів верховенства права з
урахуванням судової практики
Європейського суду з прав людини при
дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені під час судового
розгляду справи (у судовому засіданні,
у порядку скороченого чи письмового
провадження) з урахуванням вимог
статті 70 Кодексу адміністративного
судочинства України щодо належності та
допустимості доказів або обставин, які
не підлягають доказуванню, та висновки
суду про встановлені обставини і
правові наслідки є вичерпними.

На підставі викладеного, суд
апеляційної інстанції зробив висновок,
що судом першої інстанції не повно
встановлені обставини справи, а саме,
не з'ясовано коли саме позивач дізнався
про порушене право, а відтак суд першої
інстанції безпідставно залишив позов
без розгляду.

При цьому вимоги апеляційної скарги
про скасування ухвали суду першої
інстанції та задоволення позову
задоволенню не підлягають, оскільки
виходять за межі повноважень
апеляційного суду за наслідками
розгляду апеляційної скарги на ухвалу
суду.

З урахуванням вищенаведеного, суд
апеляційної інстанції зробив висновок
про необхідність скасування ухвали
суду першої інстанції, та направлення
справи до суду першої інстанції для
продовження розгляду справи.

На підставі викладеного, керуючись
пунктом 3 частини 1 статті 199, статтями
204, 206 КАС України, Дніпропетровський
апеляційний адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Ухвалу Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 25 липня 2013 року у
справі № 2а-201/8680/13-а (2-а/201/248/2013) -
скасувати та направити матеріали
справи до того ж суду для продовження
розгляду справи.

Ухвала суду апеляційної
інстанції набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, але
може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий:
В.Є. Чередниченко

Суддя:
А.О. Коршун

Суддя:
О.М. Панченко