Справа № 816/6283/13-а
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2014-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2014 р.Справа № 816/6283/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Катунова В.В.

Суддів: Ральченка І.М. , Рєзнікової С.С.

за участю секретаря судового засідання
Кудіної Я.Г.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Полтавської митниці
Міндоходів на постанову Полтавського
окружного адміністративного суду від
12.12.2013р. по справі № 816/6283/13-а

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Альянс Фурнітура"

до Полтавської митниці Міндоходів

про визнання протиправним та
скасування рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - Товариство з обмеженою
відповідальністю "Альянс Фурнітура",
звернувся до суду з адміністративним
позовом до Полтавської митниці
Міндоходів про визнання протиправним
та скасування рішення про коригування
митної вартості товарів № 806020000/2013/000057/1
від 25.10.2013 року.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 12.12.2013 року
адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, відповідачем подано
апеляційну скаргу, в якій він просить
скасувати оскаржувану постанову та
ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позовних вимог відмовити в
повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги відповідач посилається на
порушення судом першої інстанції, при
прийнятті постанови, норм
матеріального та процесуального права,
а саме: ст. 33, ч.3 ст. 53, ст. ст. 54, 55, ч. 10
ст. 58, ст. 337 Митного кодексу України, що
призвело до неправильного вирішення
справи, з обставин і обґрунтувань,
викладених в апеляційній скарзі.

В судовому засіданні суду апеляційної
інстанції представник позивача,
наполягаючи на законності та
обґрунтованості постанови суду першої
інстанції, просив залишити апеляційну
скаргу без задоволення, а оскаржувану
постанову без змін.

Представник відповідача, наполягаючи
на порушенні судом першої інстанції,
при прийнятті постанови, норм
матеріального права, просив скасувати
оскаржувану постанову та прийняти
нову, якою в задоволенні позову
відмовити, з обставин і обґрунтувань,
викладених в апеляційній скарзі.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення
представників сторін, перевіривши
рішення суду та доводи апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи,
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
7 листопада 2012 року між позивачем
(покупець) та МТМ Plastics GmbH (Німеччина)
(продавець) укладено договір поставки
№ 0711121. Згідно із пункту 1.1. цього
договору продавець зобов'язується
продати, а покупець - прийняти та
здійснити оплату на умовах поставки EXW,
Niedergebra (D-99759) Німеччина, (вказаних також
у виставленому рахунку відповідно до
Міжнародних правил тлумачення
торгівельних термінів ІНКОТЕРМС 2000
року) товар: "Вторинний поліпропілен
регранулят'', згідно з рахунками,
підписаними сторонами у кожному
окремому випадку, які стають
невід'ємними частинами даного договору
з моменту їх підписання.

Доставка продукції з м. Niedergebra,
Німеччина до м. Полтава Україна,
здійснювалась ПП "Л.В.С.", на автомобілі,
МАН, д.н. № ВІ 1583 ВХ п/пр. № ВІ 7713 ХР,
відповідно до укладеного ТОВ "Альянс
Фурнітура" договору перевезення
експортно-імпортних вантажів № 100113 від
10.01.2013 року.

На доставку продукції було виписано
міжнародну товарно-транспортну
накладу СМR А № 323644.

Згідно вищевказаного договору
поставки позивачем отримано партію
товару - 19 640 кг вторинного
поліпропілену регранулат ''Dipolen S.2 темно
чорний'', та здійснено декларування
митної вартості товару при ввезенні на
митну територію України, шляхом
подання в електронній формі
вантажно-митної декларації №
806020000/2013/010833 від 24.10.2013 року. Митну
вартість товару розраховано за 1
методом визначення митної вартості (за
ціною договору) в сумі 12510,68 євро.

Для митного оформлення було подано
наступні документи: договір поставки №
0711121 від 07.11.2012 року, додаток № 1, №2 від
07.11.2012 року, №3 від 10.07.2013 року та
специфікацію №5 від 21.10.2013 року до
договору поставки № 0711121 від 07.11.2012
року, рахунок - проформу №2014-00013,
рахунок-фактуру (інвойс) №2014-10422 від
21.10.2013, прайс-лист виробника,
калькуляцію по виробництву, замовлення
№5-2013 від 12.09.2013, платіжне доручення в
іноземній валюті №7 від 16.10.2013 року,
копію міжнародної
товарно-транспортної накладної.

25.10.2013 року Полтавською митницею
прийнято рішення про визначення митної
вартості № 806020000/2013/000057/1, яким на
підставі застосування резервного
методу визначено митну вартість товару
позивача в загальній сумі 25031,18 євро
(сума вартості за одиницю 1,2745).

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем подано відповідачу
достатній пакет документів на
підтвердження кількісних і вартісних
показників імпортованого товару,
повноти і достовірності митної
вартості товару, заявленої позивачем
за першим методом, тому заявлена
позивачем митна вартість товарів за
ціною договору відповідає вимогам ст. 58
МК України.

Даючи правову оцінку вищевикладеним
обставинам справи, колегія суддів
зазначає, що суд першої інстанції вірно
виходив з наступного.

Статтями 49, 50 Митного кодексу України
визначено, що митною вартістю товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.
Відомості про митну вартість товарів
використовуються, зокрема, для
нарахування митних платежів.

Частинами четвертою та п'ятою статті 58
Митного кодексу України також
передбачено, що митною вартістю
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є ціна, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті
за товари, якщо вони продаються на
експорт в Україну, скоригована в разі
потреби з урахуванням положень частини
десятої цієї статті. При цьому, ціна, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті, - це загальна сума всіх
платежів, які були здійснені або
повинні бути здійснені покупцем
оцінюваних товарів продавцю або на
користь продавця через третіх осіб
та/або на пов'язаних із продавцем осіб
для виконання зобов'язань продавця.

Згідно із статтею 51 Митного кодексу
України митна вартість товарів, що
переміщуються через митний кордон
України, визначається декларантом
відповідно до норм цього Кодексу.

Заявлення митної вартості товарів
здійснюється декларантом. При цьому,
декларант зобов'язаний: заявляти митну
вартість, визначену ними самостійно, у
тому числі за результатами
консультацій з митним органом;
подавати митному органу достовірні
відомості про визначення митної
вартості, які повинні базуватися на
об'єктивних, документально
підтверджених даних, що піддаються
обчисленню; нести всі додаткові
витрати, пов'язані з коригуванням
митної вартості або наданням митному
органу додаткової інформації (стаття 52
Митного кодексу України).

Статтею 53 Митного кодексу України
встановлено, що у випадках,
передбачених цим Кодексом, одночасно з
митною декларацією декларант подає
митному органу документи, що
підтверджують заявлену митну вартість
товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну
вартість товарів, зокрема, є:
декларація митної вартості та
документи, що підтверджують числові
значення складових митної вартості, на
підставі яких проводився розрахунок
митної вартості; зовнішньоекономічний
договір (контракт) або документ, який
його замінює, та додатки до нього у разі
їх наявності; рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок
сплачено - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару.

У разі якщо документи, зазначені у
частині другій цієї статті, містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, декларант або уповноважена ним
особа на письмову вимогу митного
органу зобов'язані протягом 10
календарних днів надати (за наявності)
такі додаткові документи: договір
(угоду, контракт) із третіми особами,
пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); рахунки
про сплату комісійних, посередницьких
послуг, пов'язаних із виконанням умов
договору (угоди, контракту); виписку з
бухгалтерської документації;
ліцензійний чи авторський договір
покупця, що стосується оцінюваних
товарів та є умовою продажу оцінюваних
товарів; каталоги, специфікації,
прейскуранти (прайс-листи) виробника
товару; копію митної декларації країни
відправлення; висновки про якісні та
вартісні характеристики товарів,
підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями, та/або
інформація біржових організацій про
вартість товару або сировини.

Суд першої інстанції, виходячи із
аналізу ч.ч. 1, 2 ст. 53 Митного кодексу
України, вірно зазначив, що Митним
кодексом передбачено вичерпний
перелік документів, що подається
декларантом митному органу для
підтвердження заявленої митної
вартості товарів та обраного методу її
визначення.

В силу частини п'ятої статті 53 Митного
кодексу України забороняється
вимагати від декларанта або
уповноваженої ним особи будь-які інші
документи, відмінні від тих, що
зазначені в цій статті.

Відповідно до частин 2-7 статті 54
Митного кодексу України контроль
правильності визначення митної
вартості товарів за основним методом -
за ціною договору (контракту) щодо
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється митним органом
шляхом перевірки розрахунку,
здійсненого декларантом, за
відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 цього Кодексу
(ч. 2).

За результатами здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості товарів митний орган визнає
заявлену декларантом або
уповноваженою ним особою митну
вартість чи приймає письмове рішення
про її коригування відповідно до
положень статті 55 цього Кодексу (ч. 3).

Митний орган під час здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості товарів зобов'язаний: 1)
здійснювати контроль заявленої
декларантом або уповноваженою ним
особою митної вартості товарів шляхом
перевірки числового значення
заявленої митної вартості, наявності в
поданих зазначеними особами
документах усіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари; 2) надавати декларанту або
уповноваженій ним особі письмову
інформацію про причини, за яких
заявлена ними митна вартість не може
бути визнана; 3) надавати декларанту або
уповноваженій ним особі письмову
інформацію щодо порядку і методу
визначення митної вартості,
застосованих у разі коригування митної
вартості, а також щодо підстав
здійснення такого коригування; 4)
випускати у вільний обіг товари, що
декларуються: у разі визнання митним
органом заявленої митної вартості
товарів - за умови сплати митних
платежів згідно із заявленою митною
вартістю; у разі згоди декларанта або
уповноваженої ним особи з рішенням
митного органу про коригування митної
вартості товарів - за умови сплати
митних платежів згідно з митною
вартістю, визначеною митним органом; у
разі незгоди декларанта або
уповноваженої ним особи з рішенням
митного органу про коригування
заявленої митної вартості товарів - за
умови сплати митних платежів згідно із
заявленою митною вартістю товарів та
надання гарантій відповідно до розділу
Х цього Кодексу в розмірі, визначеному
митним органом відповідно до частини
сьомої статті 55 цього Кодексу (ч. 4).

Митний орган з метою здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості товарів має право: 1)
упевнюватися в достовірності або
точності будь-якої заяви, документа чи
розрахунку, поданих для цілей
визначення митної вартості; 2) у
випадках, встановлених цим Кодексом,
письмово запитувати від декларанта або
уповноваженої ним особи встановлені
статтею 53 цього Кодексу додаткові
документи та відомості, якщо це
необхідно для прийняття рішення про
визнання заявленої митної вартості; 3) у
випадках, встановлених цим Кодексом,
здійснювати коригування заявленої
митної вартості товарів; 4) проводити в
порядку, визначеному статтями 345-354
цього Кодексу, перевірки правильності
визначення митної вартості товарів
після їх випуску; 5) звертатися до
митних органів інших країн із запитами
щодо надання відомостей, необхідних
для підтвердження достовірності
заявленої митної вартості; 6)
застосовувати інші передбачені цим
Кодексом форми митного контролю (ч. 5).

Митний орган може відмовити у митному
оформленні товарів за заявленою
декларантом або уповноваженою ним
особою митною вартістю виключно за
наявності обґрунтованих підстав
вважати, що заявлено неповні та/або
недостовірні відомості про митну
вартість товарів, у тому числі невірно
визначено митну вартість товарів, у
разі: 1) невірно проведеного
декларантом або уповноваженою ним
особою розрахунку митної вартості; 2)
неподання декларантом або
уповноваженою ним особою документів
згідно з переліком та відповідно до
умов, зазначених у частинах другій -
четвертій статті 53 цього Кодексу, або
відсутності у цих документах всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари; 3) невідповідності
обраного декларантом або
уповноваженою ним особою методу
визначення митної вартості товару
умовам, наведеним у главі 9 цього
Кодексу; 4) надходження до митного
органу документально підтвердженої
офіційної інформації митних органів
інших країн щодо недостовірності
заявленої митної вартості (ч. 6).

У разі якщо під час проведення митного
контролю митний орган не може
аргументовано довести, що заявлено
неповні та/або недостовірні відомості
про митну вартість товарів, у тому
числі невірно визначено митну вартість
товарів, заявлена декларантом або
уповноваженою ним особою митна
вартість вважається визнаною
автоматично (ч. 7).

За правилами частин 1 - 2 статті 54
Митного кодексу України рішення про
коригування заявленої митної вартості
товарів, які ввозяться на митну
територію України з поміщенням у
митний режим імпорту, приймається
митним органом у письмовій формі під
час здійснення контролю правильності
визначення митної вартості цих товарів
як до, так і після їх випуску, якщо
митним органом у випадках,
передбачених частиною шостою статті 54
цього Кодексу, виявлено, що заявлено
неповні та/або недостовірні відомості
про митну вартість товарів, у тому
числі невірно визначено митну вартість
товарів.

Прийняте митним органом письмове
рішення про коригування заявленої
митної вартості товарів має містити: 1)
обґрунтування причин, через які
заявлену декларантом митну вартість не
може бути визнано; 2) наявну в митного
органу інформацію (у тому числі щодо
числових значень складових митної
вартості, митної вартості ідентичних
або подібних (аналогічних) товарів,
інших умов, що могли вплинути на ціну
товарів), яка призвела до виникнення
сумнівів у правильності визначення
митної вартості та до прийняття
рішення про коригування митної
вартості, заявленої декларантом; 3)
вичерпний перелік вимог щодо надання
додаткових документів, передбачених
частиною третьою статті 53 цього
Кодексу, за умови надання яких митна
вартість може бути визнана митним
органом; 4) обґрунтування числового
значення митної вартості товарів,
скоригованої митним органом, та фактів,
які вплинули на таке коригування; 5)
інформацію про: а) право декларанта або
уповноваженої ним особи на випуск у
вільний обіг товарів, що декларуються:
у разі згоди декларанта або
уповноваженої ним особи з рішенням
митного органу про коригування митної
вартості товарів - за умови сплати
митних платежів згідно з митною
вартістю, визначеною митним органом; у
разі незгоди декларанта або
уповноваженої ним особи з рішенням
митного органу про коригування
заявленої митної вартості товарів - за
умови сплати митних платежів згідно із
заявленою митною вартістю товарів та
надання гарантій відповідно до розділу
Х цього Кодексу в розмірі, визначеному
митним органом відповідно до частини
сьомої цієї статті; б) право декларанта
або уповноваженої ним особи оскаржити
рішення про коригування заявленої
митної вартості у митному органі
вищого рівня відповідно до глави 4
цього Кодексу або до суду.

Відповідно до частини 5 ст. 55 Митного
кодексу України декларант може
провести консультації з митним органом
з метою обґрунтованого вибору методу
визначення митної вартості на підставі
інформації, яка наявна в митному
органі.

Частинами 7 та 8 тієї ж статті вказаного
кодексу встановлено, що у випадку
незгоди декларанта або уповноваженої
ним особи з рішенням митного органу про
коригування заявленої митної вартості
товарів митний орган за зверненням
декларанта або уповноваженої ним особи
випускає товари, що декларуються, у
вільний обіг за умови сплати митних
платежів згідно з митною вартістю цих
товарів, визначеною декларантом або
уповноваженою ним особою, та
забезпечення сплати різниці між сумою
митних платежів, обчисленою згідно з
митною вартістю товарів, визначеною
декларантом або уповноваженою ним
особою, та сумою митних платежів,
обчисленою згідно з митною вартістю
товарів, визначеною митним органом,
шляхом надання гарантій відповідно до
розділу Х цього Кодексу. Строк дії
таких гарантій не може перевищувати 90
календарних днів з дня випуску товарів.

Аналізуючи наведені правові положення
з питань митної справи суд першої
інстанції вірно зауважив, що право
митного органу на витребування від
декларанта додаткових документів
виникає лише у разі наявності
обґрунтованого сумніву у повноті
та/або достовірності відомостей про
митну вартість товарів, однією з
підстав виникнення якого є виявлення
розбіжностей у поданих декларантом
документах і такі розбіжності мають
впливати саме на числове значення
складових митної вартості товарів.

Згідно ч.2 ст.58 МК України метод
визначення митної вартості товарів за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні.

У разі якщо митна вартість не може бути
визначена за основним методом,
застосовуються другорядні методи,
зазначені у пункті 2 частини першої
статті 57 цього Кодексу (ч.3 ст.58 МК
України).

Із вищенаведеного слідує, що основним
методом визначення митної вартості
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є метод
визначення митної вартості товарів за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються (вартість
операції) і єдиною підставою його
незастосування є, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірно та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні.

Як вбачається з матеріалів справи,
відмовляючи позивачу в митному
оформленні вторинного поліпропілену
регранулат ''Dipolen S.2 темно чорний'' за
першим методом, митний орган послався
на те, що декларантом заявлено неповні
відомості про митну вартість, а саме:
довідка підприємства - перевізника №
б/н від 23.10.2013 не містить інформації про
вартість навантаження, вивантаження
товару, що передбачено умовами
поставки EXW DE Niedergebra та не подано
позивачем всіх додатково витребуваних
документів. Наявна у митного органу
інформація щодо митної вартості
імпортованих товарів призвела до
виникнення сумнівів у правильності
визначення митної вартості товарів.
Так, рівень заявленої декларантом
митної вартості товару становить 0,93
дол. США, а рівень митної вартості
подібних товарів, оформлених за МД від
12.09.2013 року №806020000/2013/009277, що визнана
митним органом, становить 1,75 дол. США.

Дослідивши матеріали справи, оцінюючи
встановлені митним органом
розбіжності суд не вважає їх такими, що
впливають на визначення складових
митної вартості товарів та відповідно
дають право митному органу на
витребування додаткових документів,
виходячи з наступного.

Згідно оскаржуваного рішення
відповідача, визначена ним митна
вартість товару - вторинного
поліпропілену регранулат ''Dipolen S.2 темно
чорний'' ґрунтується на раніше визнаній
митній вартості товару, оформленого по
ВМД від 12.09.2013 року № 806020000/2013/009277,
згідно якої митна вартість, що визнана
митним органом, становить 1,75 дол. США.

Як вже зазначалося вище, для митного
оформлення позивачем було подано
наступні документи: договір поставки №
0711121 від 07.11.2012 року, додаток №1, №2 від
07.11.2012 року, №3 від 10.07.2013 року та
специфікацію №5 від 21.10.2013 року до
договору поставки № 0711121 від 07.11.2012
року, рахунок - проформу №2014-00013 від
16.09.2013, рахунок-фактуру (інвойс) №2014-10422
від 21.10.2013, прайс-лист виробника,
калькуляцію по виробництву, замовлення
№5-2013, відповідно до яких сторонами
договору поставки була визначена ціна
товару і складала 12510,68 євро із
розрахунку 0,637 євро за 1 кг
поліпропілену. До декларування, крім
вартості товару позивачем було
включено вартість транспортних витрат
по доставці вантажу з міста Niedergebra
(Німеччина) до митного кордону України,
які склали 14800,00 грн.

Відповідач не підтвердив належними
доказами наявність у поданих позивачем
документах розбіжностей, ознак
підробки або відсутність всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції з
приводу необґрунтованості стверджень
відповідача щодо необхідності
включення до ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за
оцінювані товари, витрат на
навантаження, вивантаження та обробку
оцінюваних товарів, пов'язані з їх
транспортуванням до аеропорту, порту
або іншого місця ввезення на митну
територію України, оскільки вони
спростовуються матеріалами справи,
крім цього, в самому оскаржуваному
рішенні посилання на це як на підставу
коригування вартості відсутнє.

Відповідно до п.1.1 договору поставки №
0711121 від 07.11.2012 поставка товару
здійснюється на умовах поставки EXW,
Niedergebra (D-99759) Німеччина, (вказаних також
у виставленому рахунку відповідно до
Міжнародних правил тлумачення
торгівельних термінів ІНКОТЕРМС 2000
року).

Як вбачається з положень Офіційних
правил тлумачення торговельних
термінів Міжнародної торгової палати
ІНКОТЕРМС (редакція 2000 року), EX WORKS (...
named place) ФРАНКО-ЗАВОД (... назва місця)
означає, що продавець вважається таким,
що виконав свої зобов'язання щодо
поставки, в момент, коли він надав товар
у розпорядження покупця на площах
свого підприємства чи в іншому
названому місці (наприклад, на заводі,
фабриці, складі і т. ін.), без здійснення
митного очищення товару для експорту
та завантаження його на будь-який
приймаючий транспортний засіб. Таким
чином, цей термін покладає мінімальні
обов'язки на продавця, а покупець
несе всі витрати і ризики у зв'язку з
перевезенням товару з площ продавця до
місця призначення.

У відповідності до п. 9.1 Інкотермс 2000 "E" -
термін покладає на продавця мінімальні
зобов'язання: продавець повинен лише
надати товар у розпорядження покупця в
узгодженому місці - звичайно на власних
площах продавця. З іншого боку, як часто
відбувається на практиці, продавець
може допомагати покупцю завантажити
товар на транспортний засіб, наданий
останнім. Хоча термін EXW краще
відображував би це явище, якби коло
зобов'язань продавця охоплювало й
відвантаження, автори визнали за
бажане збереження традиційного
принципу мінімальних зобов'язань
продавця за умовами терміна EXW, щоб їх
можна було застосовувати тоді, коли
продавець не хоче приймати ніяких
зобов'язань щодо відвантаження товару.
Якщо покупець бажає покласти на
продавця ці додаткові обов'язки, це має
бути обумовлено в договорі
купівлі-продажу.

Відповідно до п.3.3 договору поставки №
0711121 від 07.11.2012 всі витрати, пов'язані з
товаром, до моменту його поставки, а
також витрати на навантаження товару і
передачі його перевізнику несе
продавець.

Згідно пояснень представника позивача,
доставка вантажу здійснювалася ПП
"Л.В.С.", згідно укладеного між позивачем
та ПП "Л.В.С." договору
експортно-імпортних вантажів від 10.01.2013
№100113, на підставі заявки на
транспортно-експедиційні послуги.

Довідка підприємства - перевізника №
б/н від 23.10.2013 містить інформацію про
транспортні витрати по поставці
товару, а саме: від м. Niedergebra, Німеччина
до п/перех. Ягодин в розмірі 14800,00 грн.,
від п/перех. Ягодин - Україна до м.
Полтава - 12300,00 грн.

Відповідно до довідки перевізника від
23.10.2013 року
навантажувально-розвантажувальні
послуги силами та за рахунок ПП "Л.В.С."
не здійснювалися. Навантаження вантажу
проводилося вантажовідправником в м.
Niedergebra (Німеччина), розвантаження
вантажу здійснювалося в м. Полтава за
рахунок вантажоотримувача.

Пунктом 6 частини 10 статті 58 МК України
визначено, що при визначенні митної
вартості до ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за
оцінювані товари, додаються такі
витрати (складові митної вартості),
якщо вони не включалися до ціни, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті:
витрати на навантаження, вивантаження
та обробку оцінюваних товарів,
пов'язані з їх транспортуванням до
аеропорту, порту або іншого місця
ввезення на митну територію України.

Оскільки перевізник не ніс будь-яких
витрат по навантаженню та вивантаженню
оцінюваних товарів за митною
територією України та не мав підстав
зазначати вказані витрати до довідки
від 09.09.2013 про вартість транспортних
послуг, а відтак підстави для включення
ТОВ "Альянс Фурнітура" таких витрат до
митної вартості оцінюваних товарів
відсутні.

Крім того, згідно офіційної заяви МТМ
Plastics GmbH (Німеччина) від 08.10.2013 ціна
навантаження товару, який поставлено
позивачу відповідно до договору
поставки № 0711121 від 07.11.2012, включено до
виробничих витрат на товар.
Навантаження товару здійснювалося за
рахунок продавця (МТМ Plastics GmbH).

Частиною 2 статті 53 МК України
визначено вичерпний перелік
документів, які підтверджують митну
вартість товарів.

Відповідно ч. 3 цієї статті у разі якщо
документи, зазначені у частині другій
цієї статті, містять розбіжності,
наявні ознаки підробки або не містять
всіх відомостей, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості товарів, чи відомостей щодо
ціни, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті за ці товари, декларант
або уповноважена ним особа на письмову
вимогу митного органу зобов'язані
протягом 10 календарних днів надати (за
наявності) додаткові документи.

Як вбачається з графи 44 ВМД №
806020000/2013/010833, в підтвердження заявленої
митної вартості, крім документів
передбачених ч.2 ст. 53 МК України, до
митного органу додатково було надано
прайс-лист фірми виробника.

Право на витребування додаткових
документів виникає у митного органу
лише у разі наявності обґрунтованого
сумніву у повноті та/або достовірності
відомостей про митну вартість товарів,
підстав для якого в даному випадку
судом не встановлено.

Крім того, пунктами 3.16, 3.17 Загального
додатку до Міжнародної конвенції про
спрощення та гармонізацію митних
процедур встановлено стандартне
правило, що на підтвердження
декларації на товари митна служба
вимагає тільки ті документи, які є
необхідними для проведення контролю за
даною операцією та забезпечення
виконання усіх вимог щодо застосування
митного законодавства.

Відповідачем не доведено наявності
обґрунтованого сумніву щодо заявленої
митної вартості товару та необхідності
надання декларантом додаткових
документів, а також необґрунтована
неможливість застосування методу
визначення митної вартості товарів за
ціною договору.

Натомість при здійсненні митного
оформлення товару позивачем були
надані всі передбачені чинним
законодавством документи, необхідні
для митного оформлення товару за ціною
договору, і дотримані всі умови,
визначені ст. 53 Митного кодексу
України, перелік яких зазначено в графі
44 ВМД № 806020000/2013/010833.

Надані документи за своїм змістом не
суперечать один одному, оскільки
свідчать про незмінність ваги та ціни
товару протягом усього шляху
слідування, а тому таких документів
було цілком достатньо для визначення
митної вартості товарів за основним
методом.

Відповідно до ч. 22 ст. 58 МК України
банківські платіжні документи (якщо
рахунок сплачено), а також інші
платіжні та/або бухгалтерські
документи, що підтверджують вартість
товару, повинні містити реквізити,
необхідні для ідентифікації ввезеного
товару.

Подані при митному оформленні платіжні
документи (рахунок-проформа,
рахунок-фактура (інвойс), платіжне
доручення) надають можливість в повній
мірі ідентифікувати товар вказаний в
таких документах з оцінюваним товаром,
що ввозився на виконання договору
поставки № 0711121 від 07.11.2012.

Подані документи чітко ідентифікували
оцінюваний товар та містили об'єктивні
і достовірні дані, що піддавалися
обчисленню, які чітко підтверджували
ціну товарів, що підлягала сплаті
позивачем на користь продавця, тобто
підтверджували митну вартість товарів
за ціною договору згідно з вимогами ч.ч.
4, 5 ст. 58 МК.

Таким чином, правильність визначення
позивачем митної вартості товару за
ціною договору, а також об'єктивна
можливість застосування першого
методу не були спростовані
відповідачем.

Інших порушень проведеного позивачем
розрахунку митної вартості товару за
ціною договору, відповідачем не
наведено, а інших обставин, які б
впливали на рівень задекларованої
позивачем митної вартості товару судом
не встановлено.

Отже, аналізуючи фактичні обставини
справи та наведені вище норми, суд
апеляційної інстанції погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
позивачем подано відповідачу
достатній пакет документів на
підтвердження кількісних і вартісних
показників імпортованого товару,
повноти і достовірності митної
вартості товару, заявленої позивачем
за першим методом, тому заявлена
позивачем митна вартість товарів за
ціною договору відповідає вимогам ст. 58
МК України.

Відповідно до статті 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд згідно з
статтею 86 КАС України оцінює докази,
які є у справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

В той же час згідно з частини 2 статті 71
цього Кодексу в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності субєкта владних
повноважень обовязок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Отже, наведені в апеляційній скарзі
доводи не викликають сумнівів щодо
правильності висновків суду першої
інстанції та застосування норм
матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини
справи, колегія суддів дійшла висновку,
що постанова Полтавського окружного
адміністративного суду від 12.12.2013 року
по справі № 816/6283/13-а прийнята з
дотриманням норм чинного
процесуального та матеріального права
і підстав для її скасування не
виявлено.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Полтавської митниці
Міндоходів залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 12.12.2013р. по
справі № 816/6283/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя Катунов В.В.Судді
Ральченко І.М. Рєзнікова С.С. Повний
текст ухвали виготовлений 10.02.2014 р.