Справа № 2а/2470/2745/11
Суддя: Брезіна Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2014-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

07 лютого 2014 року м.
Чернівці Справа № 2а/2470/2745/11

10:45

Чернівецький окружний
адміністративний суд в складі колегії
суддів:

головуючого судді - Брезіної Т.М.;

судді - Боднарюка О.В.;

судді - Ковтюк В.О.;

секретаря судового засідання - Хміля
С.Р.;

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1;

представника відповідача - Іліки Р.І. ;

прокурора - Балук О.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом приватного підприємця ОСОБА_3
до Державної податкової інспекції у м.
Чернівцях Головного управління
Міндоходів у Чернівецькій області про
скасування рішення,-

СУТЬ СПОРУ:

Позиція позивача. Фізична особа
підприємець ОСОБА_3 звернувся до суду
із адміністративним позовом до ДПІ у м.
Чернівці із вимогою про скасування
податкового повідомлення-рішення
№ від 23.06.2011р. про визначення
податкового зобов'язання по податку з
доходів фізичних осіб, що є суб'єктами
підприємницької діяльності від
підприємницької діяльності - 6 743
370,42,грн., а висновки акта перевірки
№1341/17-121/НОМЕР_1 від 06.06.2011 року не брати
до уваги.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач
посилається на те, що за результатами
проведеної перевірки оформленої Актом
№1341/17-121/НОМЕР_1, 30.06.2011 року ним
отримано оскаржуване податкове
повідомлення-рішення № від
23.06.2011р. про визначення податкового
зобов'язання по податку з доходів
фізичних осіб, що є суб'єктами
підприємницької діяльності від
підприємницької діяльності.

В зв'язку із незгодою висновків акта
перевірки та відповідно із прийнятим
податковим повідомленням-рішенням,
07.07.2011 року позивачем до ДПА в
Чернівецькій області була подана
первинна скарга (вхід. № Б-104 від
07.07.2011р). Рішенням про результати
розгляду первинної скарги від 21.07.2011р.
вих. №4641/10/25-008, ДПА в Чернівецькій
області залишило скаргу без
задоволення, а податкове
повідомлення-рішення ДПІ у м. Чернівці
від 23.06.2011р. № про сплату 6 743 370,42
грн. податку з доходів фізичних осіб,
без змін.

В свою чергу, 29.07.2011 року на адресу ДПА
України була направлена повторна
скарга (вхід. №К/4700 від 02.08.2011 року).
Рішенням про результати розгляду
повторної скарги від 27.09.2011 року вих.
№338/Б/10-2315 Державна податкова служба
України залишила повторну скаргу без
задоволення, а податкове
повідомлення-рішення ДПІ у м. Чернівці
від 23.06.2011р. № про сплату 6 743 370,42
грн. податку з доходів фізичних осіб та
Рішення про результати розгляду
первинної скарги від 21.07.2011р. вих.
№4641/10/25-008, без змін.

Проте, позивач не погоджується із актом
перевірки, прийнятим податковим
повідомленням-рішенням та Рішеннями
про результати розгляду первинної і
повторної скарги, в зв'язку з тим, що
текстова частина акту і вказані
порушення суперечать діючому
податковому, валютному та іншому
законодавству. Перевірка проведена
упереджено, а висновки акта перевірки,
якими обвинувачують в порушенні
законодавства, наведені без будь яких
доказів та на підставі тільки
припущень (міркувань) працівників ДПІ у
м. Чернівці.

В описовій частині акта перевірки та у
висновку (сторінка 10, 11 акта) визначено,
що ним допущено порушення ст. 13 розділу
IV Декрету Кабінету Міністрів України
№13-92 від 26.12.1992 року "Про прибутковий
податок з громадян" (із відповідними
змінами та доповненнями) в частині
невірного визначення суми валових
витрат за період з 01.10.2010р. по 31.12.2010р. та
їх завищення на 44 955 802,79 грн.

Позивач зазначає, що із такими
висновками не погоджуюється, оскільки
вони не є обґрунтованими, не доведені
та не містять фактичних доказів його
вини. Зазначає, що впродовж 2010 року, ним
здійснювалась діяльність по
посередництву в торгівлі товарами
широкого асортименту. Для здійснення
даної діяльності, він заключив
контракти: №01-2010 від 10.10.2010 року з
фірмою "SEK TOR DIS ТІКАRЕТ А.S." (Туреччина);
№2-2010 від 12.10.2010 року з фірмою "RVA DIS
TIС.А.S." (Туреччина); №3-2010 від 28.10.2010 року
з фірмою "SMR TEKSTIL DERI INS OYO. SAN.veTIC.LTD.STI."
(Туреччина).

Підтверджуючими документами про
оплату є розрахункові документи про
сплату-квитанції, які були надані
працівникам ДПІ для перевірки.
Працівники ДПІ не заперечують, що
розрахунки були фактично проведені і
підтвердженням цього є розрахункові
документи. Але не приймають до уваги
щодо включення у витратну частину при
вирахуванні валових витрат пов'язаних
із здійсненням ним підприємницької
діяльності. Позивач вказує на те, що є
незрозумілим як можна одночасно
підтверджувати факт уплати та не
приймати до витрат дані документи.

Також позивач не погоджується із
інформацією наведеною на стор. 13 акта
перевірки, де зазначено, що до
перевірки не надано доручення від
імені ОСОБА_3 на вчинення дій довіреною
особою ОСОБА_8, оскільки під час
перевірки дане питання не підіймалось.

Позивач звертає увагу на те, що
працівники ДПІ у м. Чернівці,
посилаючись на абз.1 ст. 7 Декрету
Кабінету Міністрів України від 19.02.1993
року №15-93 «Про систему валютного
регулювання і валютного контролю» (із
відповідними змінами та доповненнями),
констатує те, що у розрахунках між
резидентами і не нерезидентами в межах
торгівельного обороту
використовується як засіб платежу
іноземна валюта. Такі розрахунки
здійснюються лише через уповноважені
банки.

Однак позивач зазначає, що Декрет
Кабінету Міністрів України "Про
систему валютного регулювання і
валютного контролю" від 19.02.1993 року №15-93
установлює режим здійснення валютних
операцій на території України Державна
податкова інспекція України здійснює
фінансовий контроль за валютними
операціями, що проводяться резидентами
і не резидентами на території України,
а не за її межами. Так як за межами
України діє законодавство певної
Держави.

При цьому позивач стверджує, що Акт
перевірки не містить жодної
інформації, що первинний
бухгалтерський (фінансовий) документ -
квитанція про оплату-чек складений у
невідповідній формі та в ньому
відсутня будь яка інформація, яка б
ставила під сумнів проведений
розрахунок. Таким чином працівники ДПІ
у м. Чернівці не заперечують той факт,
що квитанції про оплату-чеки містять
вичерпний перелік інформації для
ідентифікації як платника так і
отримувача готівкових коштів. Але в
супереч цьому не приймають до уваги, як
документ підтверджуючий проведення
розрахунків за імпортовані товари та
підтвердження понесених витрат.

Квитанції про оплату - чеки, що були
надані для перевірки, як доказ про
сплату в валюті за межами України (на
території Туреччини) - є аналогом
прибуткового касового ордеру, що
використовується на території України.
Сутність операції не міняється, а
тільки підтверджує факт оплати. Для
здійснення господарської діяльності,
19.07.2010 року він заключив договір з ТОВ
«Родничок» про оренду частини
складського приміщення загальною
площею 162 м2.

З урахуванням наведеного позивач
просив задовольнити позов та скасувати
оскаржуване податкове
повідомлення-рішенння.

Позиція відповідача. Відповідач позов
не визнав подав заперечення на нього в
яких посилається на те, що в ході
проведення перевірки встановлено, що
фізичною особою- підприємцем ОСОБА_3
безпідставно включено до складу
валових витрат суму 44955802,79 грн.

Згідно ст.13 розділу ІУ Декрету Кабінету
Міністрів України № 13-92 від 26.12.1992р. "Про
прибутковий податок з громадян" (зі
змінами та доповненнями) до складу
витрат, безпосередньо пов'язаних з
одержанням доходів, належать витрати,
які включаються до складу валових
витрат обігу згідно з Законом України
"Про оподаткування прибутку
підприємств".

Будь-які суми витрат фізичної особи -
суб'єкта підприємницької діяльності до
моменту одержання доходу від
результату такої діяльності є його
власним ризиком відповідно до статті 1
Закону України "Про підприємництво".
Тобто, виключно факт одержання доходу
може бути підставою для включення до
валових витрат звітного періоду не
всіх підряд видатків, а тільки тієї їх
частини, яка прямо цьому доходу
відповідає та підтверджена
документально тільки в частині
оплачених витрат.

ОСОБА_3 обрав спосіб визначення суми
валових витрат згідно ст.13 розділу IV
Декрету Кабінету Міністрів України №
13-92 від 26.12.1992р. "Про прибутковий податок
з громадян" (зі змінами та
доповненнями), а саме по документам, що
підтверджують витрати.

Перевіркою правильності визначення
витрат задекларованими в декларації
про доходи приватним підприємцем
ОСОБА_3 з даними про суми витрат,
визначеними в ході перевірки,
встановлено розбіжність в сумі 44955802,79
грн., чим порушено ст.13 розділу ІV
Декрету Кабінету Міністрів України №
13-92 від 26.12.1992р. "Про прибутковий податок
з громадян" (зі змінами та
доповненнями). Так, валові витрати
склали: за даними декларації про доходи
- 60 056 396,35 грн., за даними перевірки - 15 100
593,56 грн.

Під час проведення перевірки не було
надано документів, що засвідчують
джерела придбання іноземної валюти, в
тому числі факти придбання іноземної
валюти через установу банку (пункти
обміну).

В ході проведення перевірки
встановлено, що ФОП ОСОБА_3 за
перевірений період через РРО МЕЧІ 500.02
МЕ (Заводський № ПБ57516571, Фіскальний №
) оприбуткував готівкові кошти в
сумі 60124412,49 тис. грн. При цьому на
розрахунковий рахунок НОМЕР_2,
відкритий в Чернівецькій обласній
дирекції ПАТ "Райффайзен банк Аваль",
надійшли кошти в сумі 11896,66 тис. грн., які
направлені на сплату ПДВ митним
органам при імпорті товарів та митних
платежів що підтверджується
відповідними вантажно-митними
деклараціями.

На валютному рахунку НОМЕР_3,
відкритому в Чернівецькій обласній
дирекції ПАТ "Райффайзен банк Аваль", за
перевірений період рух коштів
відсутній.

Як свідчать матеріали перевірки, на
виконання умов контрактів №1-2010 від
10.10.10 року, №2-2010 від 12.10.10 року, № 3-2010 від
28.10.10 року розрахунки по квитанціям про
оплату - чекам були проведені в
готівковій іноземній валюті - доларах
США, без участі уповноваженого банку в
межах торговельного обороту в сумі 5 674
811,45 дол. США. або 44981080,69 грн.

Згідно додатку №7 до Інструкції про
прибутковий податок з громадян від
14.02.2001 року №53 зазначено що положення
статті 5 («Валові витрати»)
застосовується в частині
підтвердження первинними документами
витрачених сум згідно з операціями (які
відповідають переліку статті 5), за
результатами або за участю яких у
податковому періоді (у звітному
кварталі) безпосередньо отриманий
дохід.

Необхідність підтвердження
господарських операції первинними
документами визначена п.1.2 ст.1, п.2.1 ст.2
Положення про документальне
забезпечення записів бухгалтерському
обліку, затвердженого наказом
Міністерства фінансів України від
24.05.1995 року №88 і зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України від 05.06.1995
року №168/704 (далі Положення №88), первині
документи - це письмові свідоцтва, що
фіксуються та підтверджують
господарські операції, включаючи
розпорядження та дозволи
адміністрації на їх проведення.

Абз.1 ст.7 Декрету Кабінету Міністрів
від 19 лютого 1993 року N 15-93 „Про систему
валютного регулювання і валютного
контролю" (із змінами і доповненнями)
передбачено, що у розрахунках між
резидентами і нерезидентами в межах
торговельного обороту
використовується як засіб платежу
іноземна валюта, такі розрахунки
здійснюються виключно через
уповноважені банки.

В зв'язку з вищевикладеним, вказані
„чеки" не можуть слугувати
документами, які підтверджують факти
проведення розрахунків за імпортовані
товари та не можуть бути документами,
що підтверджують понесені витрати.

Беручи до уваги те, що для визначення
оподатковуваного доходу за період з
01.10.2010 року по 31.12.2010 року беруться до
уваги тільки документально
підтвердженні витрати, які
безпосередньо пов'язані з одержанням
доходу, податковим органом при
визначені фактичних витрат було взято
до уваги фактично понесені витрати в
сумі 15 100 593. 56 грн. Таким чином,
приватним підприємцем ОСОБА_3
безпідставно включено до складу
валових витрат вартість проведених
розрахунків із іноземними фірмами
Туреччини на суму 44 975 443, 50 грн.

У зв'язку із наведеним, відповідач
просив суд відмовити у задоволенні
адміністративного позову повністю.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав з
підстав наведених у позові.

Представник відповідача позов не
визнав із підстав зазначених у
запереченнях на позов.

Прокурор просив відмовити у
задоволенні позову із підстав
наведених представником відповідача.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши
матеріали справи, перевіривши докази,
проаналізувавши законодавство із
вказаних правовідносин, суд вважає, що
у задоволенні позову слід відмовити із
наступних підстав.

Судом встановлено наступні обставини
та відповідні їм правовідносини.

Працівниками податкового органу
проведена планова виїзна
документальна перевірка
фінансово-господарської діяльності з
питань дотримання фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_3 вимог податкового,
валютного та іншого законодавства
України за період з 01.07.2008 року по 31.12.2010
року (акт перевірки №1341/17-121/НОМЕР_1 від
06.06.2011 року). Перевіркою встановлено
порушення: пп. б) 4.1.4 пп. 4.1 ст. 14 Закону
України від 21.12.2000р. № 2181 "Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами" (із змінами та
доповненнями) та ст.14 п.4 Декрету
Кабінету Міністрів України „Про
прибутковий податок з громадян" №13-92
від 26.12.1992р. (зі змінами та доповненнями)
- не подання декларацій про доходи за І
квартал 2008р., за II квартал 2008р. та за III
квартал 2008р.; ст.13 розділу IV Декрету
Кабінету Міністрів України № 13-92 від
06.12.1992р. "Про прибутковий податок з
громадян" (зі змінами та доповненнями),
п.п.5.3.3 п.5.3 ст.5 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств" №
283/97-ВР від 22.05.1997 року (зі змінами та
доповненнями) та п.4.1 та п.4.2 ст.

Закону України №889 - IV від 22.05.2003р. "Про
податок з доходів фізичних осіб" (зі
змінами та доповненнями), в результаті
чого донараховано податок з
доходів фізичних осіб від
підприємницької діяльності в сумі 6 743
370,42 грн.; п.6.ст.128 Господарського
Кодексу України №436 - IV від 16.01.2003 року
та п.п. а) п.19.1. ст.19. Закону України №889 -
IV від 22.05.2003р. "Про податок з доходів
фізичних осіб" (зі змінами та
доповненнями), в результаті чого
встановлено не ведення обліку доходів
та витрат в період з 01.07.2008 року по 31.12.2010
року (для перевірки фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_3 не
представлено журнали обліку доходів і
витрат) (а.с. 11-24).

23.06.2011 року податковим органом винесено
податкове повідомлення-рішення №
про визначення податкового
зобов'язання по податку з доходів
фізичних осіб, що є суб'єктами
підприємницької діяльності від
підприємницької діяльності на суму - 6
743 370,42 грн. (а.с. 27).

07.07.2011 року приватний підприємець
ОСОБА_3 оскаржив вказане податкове
повідомлення - рішення до голови ДПА в
Чернівецькій області за результатами
розгляду скарги податковим органом
винесено рішення від 21.07.2011 року
№4641/10/25-008 про залишення без змін
податкового повідомлення-рішення ДПІ у
м. Чернівці від 23.06.2011 року №, а
скаргу без задоволення. (а.с. 33-38).

У зв'язку із незгодою із рішенням ДПА У
Чернівецькій області 29.07.2011 року
приватним підприємцем ОСОБА_3
надіслано скаргу до Державної
податкової адміністрації України щодо
оскарження податкового
повідомлення-рішення ДПІ у м. Чернівці
від 23.06.2011 року № про визначення
податкового зобов'язання по податку з
доходів фізичних осіб, що є суб'єктами
підприємницької діяльності від
підприємницької діяльності на суму - 6
743 370,42 грн. Рішенням Державної
податкової служби України від 27.09.2011
року №338/Б/10-2315 залишено без змін
податкове повідомлення рішення ДПІ м.
Чернівці від 23.06.2011 року № про
сплату визначеної суми податкового
зобов'язання по податку з доходів
фізичних осіб та рішення ДПА у
Чернівецькій області від 21.07.2011 року
№4641/10/25-008, прийняте за результатами
розгляду первинної скарги, а скаргу
фізичної особи підприємця ОСОБА_3 - без
задоволення. (а.с. 44-46).

Судом досліджено копії контрактів:
№1-2010 від 10.10.2010 р. укладеного з фірмою
"SEKTOR DIS TIKARET A.S." (Продавець) та приватним
підприємцем ОСОБА_3 (Покупець); №2-2010 від
12.10.2010 р. укладеного з фірмою "RVA DIS TIC.A.S."
(Продавець) та приватним підприємцем
ОСОБА_3 (Покупець); №3-2010 від 28.10.2010 року
укладеного з фірмою "SMR TEKSTIL DERI INS OТO.
SAN.veTIC.LTD.STI." та приватним підприємцем
ОСОБА_3 Відповідно до умов цих
контрактів продавці - турецькі фірми і
покупець підприємець ОСОБА_3 заключили
контракти за яким покупець
зобов'язується поставити на умовах
("Инкотермс-2000), а покупець оплатити і
прийняти товар по ціні, в асортименті, у
відповідності до специфікації і
інвойсів, які є невід'ємною частиною
контракту на суму 10 000 000 USD кожний. (а.с.
51-52).

Ціна товару встановлюється в доларах
США. Покупець здійснює оплату за
поставлений товар готівкою у вигляді
попередньої оплати самостійно, або
через будь-яких представників, діючих в
інтересах покупця. За умовами
контракту, місце розрахунків за товар
обумовлюється попередньо та може бути
в любому місці території Сирії, або
Туреччини, або Румунії. Здійснення
оплати товару підтверджується
документом (чеком, квитанцією,
накладною, інвойсом), виданим Продавцем
після отримання коштів. Всього
приватним підприємцем ОСОБА_3 було
отримано товар згідно зазначених
контрактів на загальну суму 5 671 911,45 дол.
США, або 44 975 443,50 грн. (а.с.53-54, 86-92). Згідно
документів - квитанцій про оплату
чеків, загальна сума оплати іноземним
фірмам за отриманий товар становить 5 674
811, 45 USD, або 44981080, 69 грн.

Вантажно - митні декларації по
контрактами стосовно перетину кордону
товару від турецьких фірм до
приватного підприємця ОСОБА_3 у період
з жовтня по грудень 2010 року на суму 44 975
443,5 грн. (а.с. 53-59, 101-102).

Судом досліджено договір оренди
складських приміщень від 19.07.2010 року
укладений між ТзОВ "Роднічок" в особі
генерального директора Семенюка І.В.
"Орендодавець" та фізичної особи
підприємця ОСОБА_3, "Орендар", уклали
договір про оренду частини приміщення
складу загальною площею 162 кв.м. , що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1
строком дії договору до 15.07.2013 року,
розмір орендної плати складає 2304 грн.
на місяць. (а.с. 47-48).

Відповідно до книги обліку
розрахункових операцій № -р/1, що
належить ОСОБА_3 за жовтень 2010 року
здійснено розрахунків на суму 10 580493, 50
грн. за листопад 2010 року на суму 36 453 930, 62
грн. за грудень 2010 року на суму 13 089988,37
грн. (а.с.93-100).

До вказаних правовідносин судом
застосовано наступні положення
законодавства чинні на момент
виникнення правовідносин та зроблено
висновки по суті спору.

Частиною другою статті 13 розділу IV
Декрету Міністрів України «Про
прибутковий податок з громадян» від 26
грудня 1992 року №13-92 (в редакції чинній
на момент виникнення правовідносин)
визначено, що оподатковуваним доходом
вважається сукупний чистий дохід,
тобто різниця між валовим доходом
(виручки у грошовій та натуральній
формі) і документально підтвердженими
витратами, безпосередньо пов'язаними з
отриманням доходу.

Згідно частини третьої цієї статті до
складу витрат, безпосередньо
пов'язаних з одержанням доходів,
належать витрати, які включаються до
складу валових витрат виробництва
(обігу) або підлягають амортизації
згідно з Законом України «Про
оподаткування прибутку підприємств».

Таким чином, факт одержання доходу можу
бути підставою для включення до
валових витрат звітного періоду у
випадку, якщо такі витрати прямо
відповідають доходу та підтверджені
документально.

Пунктами 4.1, 4.2. ст. 4 Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб» від 22
травня 2003 року №889- IV (далі - Закон №889-
IV), в редакції чинній на момент
виникнення правовідносин, загальний
річний оподатковуваний дохід
складається з суми загальних місячних
оподатковуваних доходів звітного року,
а також іноземних доходів, одержаних
протягом такого звітного року. До
складу загального місячного
оподатковуваного доходу включаються:
доходи у вигляді заробітної плати, інші
виплати та винагороди, нараховані
(виплачені) платнику податку
відповідно до умов трудового або
цивільно-правового договору.

Згідно положень п. 7.1. ст. 7 Закону №889- IV
ставка податку становить 15 відсотків
від об'єкта оподаткування.

Частинами другою та третьою статті 9
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» від 16 липня 1999 року №996-XIV
передбачено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факт здійснення
господарської операції. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 з
08.10.2008 року по 31.12.2008 року перебував на
загальній системі оподаткування
шляхом сплати фіксованого податку, а у
період із 01.10.2010 року по 31.12.2010 року
здійснював діяльність на загальній
системі оподаткування та був платником
податку з доходів фізичних осіб від
здійснення підприємницької діяльності
та податку на додану вартість.

Згідно декларації №222039 від 21.01.2010 року
позивача валовий дохід (обсяг виручки)
складав 60 124412,49 грн. витрати
безпосередньо пов'язанні із одержанням
доходу - 60 056396, 35 грн.

Однак, в акті перевірки на стор. 14
зазначається, що для визначення
оподатковуваного доходу за період з
01.10.2010 року по 31.12.2010 року беруться до
уваги тільки документально
підтвердженні витрати, які
безпосередньо пов'язані з одержанням
доходу, податковим органом при
визначені фактичних витрат було взято
до уваги фактично понесені витрати в
сумі 15 100593, 56 грн., а саме: сплата
податків, оплата за митне оформлення,
оплата за надані послуги відповідно до
представлених документів (ватажно -
митні декларації, щоденні банківські
виписки по розрахункових рахунках), які
засвідчують фактично понесені витрати.
Перевіркою встановлено, що фізичною
особою підприємцем ОСОБА_3
безпідставно включено до складу
валових витрат вартість проведених
розрахунків з іноземними фірмами
Туреччини в сумі 44 955 802, 79 грн. у зв'язку
з чим донараховано податок з доходів
фізичних осіб за здійснення
господарської діяльності за 2010 рік на
суму 6 743 370, 42 грн. (а.с. 17-18).

Суд погоджується із висновком
податкового органу з огляду на те, що
господарські операції повинні бути
підтвердженні первинними документами,
при цьому необхідно враховувати те, що
відповідні наслідки у податковому
обліку платників податків створює не
саме собою укладення договорів, а
вчинювані платником податків операції.
Обов'язковою ознакою господарської
операції є те, що вона повинна
спричиняти реальні зміни майнового
стану платника податків. При цьому,
суду необхідно дослідити реальність
господарських операції.

Згідно ст. 1 Закону України "Про
зовнішньоекономічну діяльність" від
16.04.1991 року № 959-XII зовнішньоекономічна
діяльність - діяльність суб'єктів
господарської діяльності України та
іноземних суб'єктів господарської
діяльності, побудована на
взаємовідносинах між ними, що має місце
як на території України, так і за її
межами

Статтею 6 цього Закону визначено, що
суб'єкти, які є сторонами
зовнішньоекономічного договору
(контракту), мають бути здатними до
укладання договору (контракту)
відповідно до цього та інших законів
України та/або закону місця укладання
договору (контракту).
Зовнішньоекономічний договір
(контракт) складається відповідно до
цього та інших законів України з
урахуванням міжнародних договорів
України. Суб'єкти зовнішньоекономічної
діяльності при складанні тексту
зовнішньоекономічного договору
(контракту) мають право
використовувати відомі міжнародні
звичаї, рекомендації, правила
міжнародних органів та організацій,
якщо це не заборонено прямо та у
виключній формі цим та іншими законами
України.

Зовнішньоекономічний договір
(контракт) укладається суб'єктом
зовнішньоекономічної діяльності або
його представником у простій письмовій
формі, якщо інше не передбачено
міжнародним договором України чи
законом.

Дослідивши укладені контракти між
Турецькими фірмами і приватним
підприємцем ОСОБА_3, можна зробити
висновок, що вони відповідають вимогам
які предявляться до таких документів
за своєю формою, змістом, однак не
відповідають суті фактично здійснених
господарських операцій.

Так, відповідно до довіреності виданої
підприємцем ОСОБА_3 громадянину
Туреччини Хакану Хадиру Кадрие бути
представником на території Туреччини
по питаннях підприємницької
діяльності і надає йому повноваження:
виконувати всі дії, які необхідні для
ведення підприємницької діяльності на
території Туреччини, приймати
замовлення в клієнтів, зацікавлених у
покупці товару, приймати попередню
оплату від клієнтів, здійснювати
оплату за товар, виконувати інші дії
від його імені на території Туреччини.
Місце складення довіреності Чернівці,
Україна. (а.с.31).

Документ, зазначений вище, має бути
нотаріально засвідчений за місцем його
видачі. Слід звернути увагу на те, що
вказана довіреність складена на
території України проте не завірена
нотаріально.

Приватним підприємцем ОСОБА_3 було
отримано товар згідно зазначених
контрактів на загальну суму 5 671 911,45 дол.
США, або 44 975 443,50 грн. Згідно документів -
квитанцій про оплату чеків, загальна
сума оплати іноземним фірмам за
отриманий товар становить по
контрактах № 01-2010, № 2-2010, 3-2010 становить
5 674 811, 45 USD, або 44981080, 69 грн.

Також позивачем надано вантажно-митні
декларації на отримання товару від
контрагентів з додатками специфікації,
в яких вказано кількість та вартість
товару в доларах США, вартість товару
по фактурі відповідає вартості товару,
вказаної у ВМД в еквіваленті іноземної
валюти та гривні. Ці документи мають
відповідні відмітки Чернівецької
митниці, в тому числі і відмітку про
оплату.

При цьому, відповідно до ст. 14 Закону
України "Про зовнішньоекономічну
діяльність" всі суб'єкти
зовнішньоекономічної діяльності мають
право: - самостійно визначати форму
розрахунків по зовнішньоекономічних
операціях з-поміж тих, що не суперечать
законам України та відповідають
міжнародним правилам; - вільно обирати
банківсько-кредитні установи, які
будуть вести їх валютні рахунки та
розрахунки з іноземними суб'єктами
господарської діяльності,
користуватись їх послугами, з
додержанням при цьому вимог чинних
законів України.

Абз. 1 ст. 7 Декрету Кабінету Міністрів
України від 19.02.1993 р. №15-93 "Про систему
валютного регулювання і валютного
контролю" передбачено, що у розрахунках
між резидентами і нерезидентами в
межах торговельного обороту
використовуються як засіб платежу
іноземна валюта та грошова одиниця
України - гривня. Такі розрахунки
здійснюються лише через уповноважені
банки в порядку, установленому
Національним банком України.

Разом з цим позивачем ні при проведенні
перевірки відповідачем, ні в ході
судового розгляду справи
представниками позивача не було надано
жодних документів, які підтверджують
факт виїзду за межі митної території
України як представників приватного
підприємця ОСОБА_3, так і його особисто.

Не було й надано документів, що
засвідчують шляхи переміщення
іноземної валюти за кордон для
придбання довіреною особою ОСОБА_3 у
Туреччині Хакану Хадиру Кадрие товару,
як і не було надано доказів проведення
операцій у безготівковій формі через
установи банків.

Представник позивача у судовому
засіданні пояснив, що кошти передавали
у Туреччині на ім'я ОСОБА_3 інші суб'єкти
підприємницької діяльності для
здійснення закупівлі товарів. Крім
того позивач у позові сам зазначає, що
він здійснював посередництво у
торгівлі товарами широкого
асортименту. З цього слідує, що
фактично ОСОБА_3 не був власником
коштів за які придбавався товар,
відповідно позивач не мав права
декларувати доходи і витрати за
вказаними операціями як свої власні.

Згідно положень ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Представником відповідача доведено
суду належними засобами доказування
правомірність прийнятого рішення, а
тому у задоволенні позову слід
відмовити у повному обсязі.

Згідно ч. 2 ст. 94 КАС України, якщо судове
рішення ухвалене на користь сторони -
суб'єкта владних повноважень, суд
присуджує з іншої сторони всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати, пов'язані
із залученням свідків та проведенням
судових експертиз. У зв'язку із тим, що
вказаних витрат суб'єкт владних
повноважень не поніс, то судом не
вирішувалось питання щодо повернення
судових витрат.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 11, 71, 94, 160 КАС
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. В задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строків подання
апеляційної скарги, якщо вона не була
подана у встановлені строки. У разі
подання апеляційної скарги постанова,
якщо її не скасовано, набирає законної
сили після закінчення апеляційного
розгляду справи.

Відповідно до частини першої статті 185,
частин першої-другої статті 186 КАС
України сторони, які беруть участь у
справі, мають право оскаржити в
апеляційному порядку дану постанову
шляхом подання апеляційної скарги до
Вінницького апеляційного
адміністративного суду через
Чернівецький окружний
адміністративний суд. Скарга про
апеляційне оскарження даної постанови
подається протягом десяти днів з дня її
проголошення або в разі відсутності
сторони в судовому засіданні з дня
одержання її копії. У разі
проголошення судом вступної та
резолютивної частини рішення
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Постанову у повному обсязі сторони
можуть отримати після 12 лютого 2014 р.

Суддя
Т.М.
Брезіна

Суддя
О.В.
Боднарюк

Суддя
В.О.
Ковтюк