Справа № 643/17662/13-а
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2014-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2014 р.Справа № 643/17662/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Спаскіна О.А.

Суддів: Сіренко О.І. , Любчич Л.В.

розглянувши в порядку
письмового провадження у приміщенні
Харківського апеляційного
адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на постанову
Московського районного суду м. Харкова
від 18.12.2013р. по справі № 643/17662/13-а

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління праці та
соціального захисту населення
Харківської обласної державної
адміністрації

про зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Московського районного
суду м. Харкова від 18.12.2013р. відмовлено в
позові ОСОБА_1 до Головного
управління праці та соціального
захисту населення Харківської
обласної державної адміністрації
про зобов'язання вчинити певні дії .

У апеляційній скарзі позивач просить
постанову суду першої інстанції
скасувати та постановити нове рішення
про задоволення позову в повному .
Скаржник зазначають, що приймаючи
зазначену постанову суд першої
інстанції дійшов до помилкових
висновків, які призвели до
неправильного вирішення справи,
неповно з'ясував всі обставини справи,
що мають значення при вирішенні спору,
не вірно застосував до спірних
правовідносин положення ст. 15 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» та
ст.159 Кодексу адміністративного
судочинства України щодо повноти та
об'єктивності розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає
справу в межах доводів апеляційної
скарги відповідно до вимог ст.195 КАС
України та керуючись ч.1 ст.41 КАС
України.

Суд апеляційної інстанції на підставі
п.3 ч.1 ст. 197 КАС України розглядає
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Колегія суддів, вивчивши матеріали
справи, доводи апеляційної скарги,
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач має статус члена сім*ї
загиблого учасника бойових дій,
відповідно до копії посвідчення серії
НОМЕР_1 (а.с.2), має право на пільги,
встановлені Законом України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту".

З матеріалів справи вбачається, що
разова грошова допомога до 5 травня
відповідно до Закону України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" позивачу була
нарахована та виплачена у розмірі 375
грн. (а.с.4-5).

Відповідно до ст. 15 Закону України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" від 22.10.1993, № 3551-XII
(в редакції від 09.07.2007 року) щорічно до 5
травня членам сімей, зазначеним у
пункті 1 статті 10 цього Закону, а також
дружинам (чоловікам) померлих
інвалідів війни, які не одружились
вдруге, виплачується разова грошова
допомога у розмірі п'яти мінімальних
пенсій за віком. Дружинам (чоловікам)
померлих учасників бойових дій,
учасників війни, визнаних за життя
інвалідами від загального
захворювання, трудового каліцтва та з
інших причин, які не одружились вдруге,
щорічна разова грошова допомога
виплачується в розмірі трьох
мінімальних пенсій за віком.

Пунктом 20 Розділу ІІ Закону України
"Про Державний бюджет України на 2008 рік
та внесення змін до деяких
законодавчих актів України" була
змінена вище зазначена стаття Закону
України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту", а
саме зазначено, що щорічно до 5 травня
учасникам бойових дій виплачується
разова грошова допомога у розмірі, який
визначається Кабінетом Міністрів
України в межах бюджетних призначень,
встановлених законом про Державний
бюджет України.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22.05.2008 р. № 10-рп/2008 визнані такими, що
не відповідають Конституції України
положення п. 20 розділу ІІ Закону
України "Про Державний бюджет України
на 2008 рік та внесення змін до деяких
законодавчих актів України" стосовно
виплати щорічної разової допомоги.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції
України закони, інші правові акти або
їх окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Відповідно до п. 4 прикінцевих положень
Закону України"Про Державний бюджет
України на 2013 рік" від 06.12.2012 № 5515-VI
Установити, що у 2013 році норми і
положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50,
51, 52 та 54 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" (Відомості Верховної Ради
України, 1992 р., N 13, ст. 178 із наступними
змінами), статей 5 та 6 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни"
(Відомості Верховної Ради України, 2005
р., N 4, ст. 94 із наступними змінами),
статей 14, 22, 37 та 43 Закону України "Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб" (Відомості Верховної Ради
України, 1992 р., N 29, ст. 399 із наступними
змінами), статті 22 Закону України "Про
міліцію" (Відомості Верховної Ради
УРСР, 1991 р., N 4, ст. 20 із наступними
змінами), статті 49 Закону України "Про
прокуратуру" (Відомості Верховної Ради
України, 1991 р., N 53, ст. 793 із наступними
змінами), пунктів "ж" та "ї" частини
першої статті 77 Основ законодавства
України про охорону здоров'я (Відомості
Верховної Ради України, 1993 р., N 4, ст. 19 із
наступними змінами), статей 12, 13, 14, 15 та
16 Закону України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту"
(Відомості Верховної Ради України, 1993
р., N 45, ст. 425 із наступними змінами),
статті 9 Закону України "Про основні
засади соціального захисту ветеранів
праці та інших громадян похилого віку в
Україні" (Відомості Верховної Ради
України, 1994 р., N 4, ст. 18 із наступними
змінами), статті 22 Закону України "Про
пожежну безпеку" (Відомості Верховної
Ради України, 1994 р., N 5, ст. 21 із
наступними змінами), статті 20 Закону
України "Про захист рослин" (Відомості
Верховної Ради України, 1998 р., N 50 - 51, ст.
310 із наступними змінами), статті 43
Гірничого закону України (Відомості
Верховної Ради України, 1999 р., N 50, ст. 433
із наступними змінами), статей 61, 62, 63 та
64 Закону України "Про жертви
нацистських переслідувань" (Відомості
Верховної Ради України, 2000 р., N 24, ст. 182
із наступними змінами), статті 3 Закону
України "Про заходи, спрямовані на
забезпечення сталого функціонування
підприємств паливно-енергетичного
комплексу" (Відомості Верховної Ради
України, 2005 р., N 33, ст. 430 із наступними
змінами) застосовуються у порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України виходячи з наявних
фінансових ресурсів Державного
бюджету України та бюджету Пенсійного
фонду України на 2013 рік.

Зважаючи на такі обставини, в 2013 році
Законом України"Про Державний бюджет
України на 2013 рік" були внесені зміни до
ст. 15 Закону України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту".

Таким чином, відповідач у 2013 році
повинен був застосовувати
законодавство, яке діяло на час
проведення відповідних щорічних
виплат грошової допомоги до 5 травня, а
саме, Закону України"Про Державний
бюджет України на 2013 рік" , відповідно
до якого право на встановлення у 2013
році розміру разової грошової допомоги
до 5 травня надано Кабінету Міністрів
України законодавцем.

Отже, колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
разова грошова допомога за вказаний
період виплачується в розмірі,
встановленому пп. 4 п.1 постанови КМУ
від 13.03.2013р. № 149 з додержанням вимог
чинного законодавства.

Отже, доводи апеляційної скарги
позивача про порушення судом першої
інстанції під час розгляду справи
вимог ст. 15 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» та норм ст.159
Кодексу адміністративного судочинства
України щодо повноти та об'єктивності
розгляду справи висновків суду не
спростовують, оскільки при розгляді
справи суд першої інстанції,
відповідно до вимог ст. 159 КАС України
повно і всебічно, в межах заявлених
вимог, з'ясував дійсні обставини
справи, дав належну оцінку наявним у
справі доказам, правильно вирішив
питання щодо правовідносин, зумовлених
встановленими фактами, та вирішив
справу на підставі норм матеріального
права, які регулюють ці правовідносини.

З огляду на вищевикладене, постанова
суду першої інстанції ухвалена з
дотриманням норм процесуального права,
у відповідності до вимог норм
матеріального права, тому колегія
суддів вважає, що підстав для її
скасування немає.

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову чи ухвалу суду
- без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Постанову Московського районного суду
м. Харкова від 18.12.2013р. по справі №
643/17662/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Спаскін
О.А.Судді(підпис) (підпис) Сіренко О.І.
Любчич Л.В.