Справа № 2а-16152/10/2070
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2014 року м.
Київ К/9991/31779/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Рибченка А.О.

суддів:
Голубєвої Г.К.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Червонозаводському районі м. Харкова

на постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 02 лютого
2011 року

та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 17 травня 2011
року

у справі № 2а-16152/10/2070

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3

до Державної податкової інспекції у
Червонозаводському районі м. Харкова

про скасування податкового
повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Харківського
окружного адміністративного суду від 02
лютого 2011 року, залишеною без
змін ухвалою Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 17 травня 2011 року, адміністративний
позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3
(позивач) до Державної податкової
інспекції у Червонозаводському районі
м. Харкова (відповідач) задоволено в
повному обсязі. Скасовано податкове
повідомлення-рішення № /0 від 08
листопада 2010 року.

Не погоджуючись із зазначеними
судовими рішеннями у справі,
відповідач звернувся до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій, з підстав
порушення судами першої та апеляційної
інстанцій норм матеріального права,
просить скасувати постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 02 лютого 2011
року, ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 17 травня 2011
року та прийняти нове рішення, яким
відмовити в задоволенні позовних
вимог.

В запереченні на касаційну скаргу
позивач просить залишити її без
задоволення, а постановлені у справі
судові рішення - без змін.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
правильність застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що касаційну скаргу слід
відхилити, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної
інстанцій встановлено, що відповідачем
проведено документальну невиїзну
перевірку податкових декларацій
ФОП ОСОБА_3 з податку на
додану вартість за березень - квітень
2010 року, червень - липень
2010 року, за результатами якої складено
акт № 6809/172/НОМЕР_1 від 24
вересня 2010 року.

На підставі зазначеного акту
перевірки відповідачем прийнято
податкове повідомлення-рішення №
/0 від 08 листопада 2010 року, яким
позивачу визначено суму податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 2 643 570,00 грн.
(1 762 380,00 грн. - основний платіж, 881 190,00
грн. - штрафні (фінансові) санкції).

Перевіркою встановлено порушення
позивачем підпункту 7.2.3 пункту 7.2,
підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону
України від 03 квітня 1997 року
№ 168/97-ВР «Про податок на додану
вартість» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин; далі
- Закон № 168/97-ВР) у зв'язку з
неправомірним віднесенням до складу
податкового кредиту сум податку на
додану вартість на підставі податкових
накладних, виписаних на його адресу
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Зетта-фін» та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Фароза Інтер-Інвест
Ком», з підстав невідповідності сум
нарахованого податкового кредиту
сумам податкових зобов'язань
контрагентів.

Вказаний висновок контролюючим
органом зроблено з огляду на
невизнання поданої ТОВ «Зетта-фін»
декларації з податку на додану
вартість за березень 2010 року
як податкової звітності та неподання
підприємством декларації з податку на
додану вартість за квітень 2010 року, а
також неподання ТОВ «Фароза
Інтер-Інвест Ком» до органу державної
податкової служби за місцем реєстрації
декларацій з податку на додану
вартість за червень та липень 2010 року.

Задовольняючи адміністративний
позов в повному обсязі, суди попередніх
інстанцій виходили з наступних
мотивів, з якими погоджується суд
касаційної інстанції.

Пунктом 1.7 статті 1 Закону № 168/97-ВР
визначено, що податковий кредит - це
сума, на яку платник податку має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного періоду, визначена згідно з
цим Законом.

Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті
7 Закону № 168/97-ВР податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до підпункту 7.5.1 пункту 7.5
статті 7 Закону № 168/97-ВР датою
виникнення права платника податку на
податковий кредит вважається дата
здійснення першої з подій: або дата
списання коштів з банківського
рахунку платника податку в оплату
товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків
з використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків; або дата
отримання податкової накладної, що
засвідчує факт придбання платником
податку товарів (робіт, послуг).

Згідно з підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті
7 Закону № 168/97-ВР не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Як встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій, позивачем
включено до складу податкового кредиту
суми податку на додану вартість,
сплачені в ціні придбаних у ТОВ
«Зетта-фін» та ТОВ «Фароза Інтер-Інвест
Ком» товарно-матеріальних цінностей
(одягу, взуття та аксесуарів), на
підставі належним чином оформлених
податкових накладних, виписаних на
його адресу особами, які мають статус
платників податку на додану вартість.

При цьому фактичне здійснення
господарських операцій з придбання
позивачем товарів у контрагентів
підтверджується дослідженими судовими
інстанціям первинними та платіжними
документами, які надавались
податковому органу під час
проведення перевірки, що засвідчується
даними акту №
6809/172/НОМЕР_1 від 24 вересня 2010 року.

Факт використання придбаних у ТОВ
«Зетта-фін» та ТОВ «Фароза Інтер-Інвест
Ком» товарно-матеріальних цінностей у
власній господарській діяльності
засвідчується долученими ФОП ОСОБА_3 до
матеріалів справи звітами з продажу
товарів.

В свою чергу, слід враховувати, що
податкове законодавство не ставить в
залежність податковий облік (стан)
певного платника податку від інших
осіб, зокрема, від фактичної сплати
контрагентами податку до бюджету, а
відтак, якщо останні не виконали своїх
зобов'язань щодо сплати податку або
мінімізували свої податкові
зобов'язання, то це тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме щодо цих осіб. Проте,
вказана обставина не є підставою для
позбавлення платника податку-покупця
права на формування податкового
кредиту з податку на додану вартість за
наявності факту реального вчинення
господарських операцій та у разі, якщо
такий платник має всі документальні
підтвердження розміру свого
податкового кредиту.

Відповідно до пунктів 1.6, 1.7
Порядку оформлення результатів
невиїзних документальних, виїзних
планових та позапланових перевірок з
питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства,
затвердженого наказом Державної
податкової адміністрації України від 10
серпня 2005 року № 327, (в редакції, чинній
на час виникнення спірних
правовідносин; далі - Порядок) за
результатами невиїзної
документальної, виїзної планової чи
позапланової перевірок в акті
викладаються всі суттєві обставини
фінансово-господарської діяльності
суб'єкта господарювання, які мають
відношення до фактів виявлених
порушень податкового, валютного та
іншого законодавства.

Факти виявлених порушень податкового,
валютного та іншого законодавства
викладаються в акті невиїзної
документальної, виїзної планової чи
позапланової перевірок чітко,
об'єктивно та в повній мірі, із
посиланням на первинні або інші
документи, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку,
що підтверджують наявність зазначених
фактів.

Підпунктом 2.3.4 пункту 2.3 Порядку
передбачено, що не допускається
відображення в акті перевірки
необґрунтованих даних, а також
суб'єктивних припущень перевіряючими,
які не мають підтверджених доказів, та
різного роду висновків щодо дій
посадових осіб суб'єкта господарювання
(наприклад, «приховування об'єкта
оподаткування», «розкрадання»,
«привласнення», «описка» тощо).

Однак, в розглядуваній ситуації
під час проведення документальної
перевірки відповідачем не
досліджувались надані ФОП ОСОБА_3
первинні документи, які стали
підставою для формування нею даних
податкового обліку, а всі висновки щодо
порушення позивачем податкової
дисципліни, викладені в акті,
ґрунтуються виключно на даних бази
«Система автоматизованого
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту в розрізі
контрагентів на рівні Державної
податкової адміністрації України»,
які, в свою чергу, не можуть бути
беззаперечним підтвердженням
порушення позивачем вимог Закону №
168/97-ВР.

За наведених обставин та з урахуванням
викладеного, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 02 лютого 2011
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 17 травня 2011 року такими, що прийняті
з правильним застосуванням норм
матеріального та процесуального права,
а тому суд касаційної інстанції не
знаходить підстав, які могли б
призвести до їх зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Червонозаводському районі м. Харкова
відхилити, а постанову Харківського
окружного адміністративного суду від 02
лютого 2011 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 17 травня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав і в
порядку, встановленими главою 3
розділу IV Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий
Рибченко А.О.

Судді
Голубєва Г.К.

Цвіркун Ю.І.