Справа № 816/6090/13-а
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2014-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2014 р.Справа № 816/6090/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Калиновського В.А.

Суддів: Бегунца А.О. , Бенедик А.П.

за участю секретаря судового засідання
Шалаєва І.Т.

Представник відповідача - Семенко Б.М.

Представник відповідача - Грицуняк А.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Державної фінансової
інспекції в Полтавській області на
постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 21.11.2013р.
по справі № 816/6090/13-а

за позовом Фінансового управління
Решетилівської районної державної
адміністрації

до Державної фінансової інспекції в
Полтавській області

про визнання протиправними та
скасування пунктів вимоги,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Фінансове управління
Решетилівської районної державної
адміністрації, звернувся до
Полтавського окружного
адміністративного суду з позовом до
Державної фінансової інспекції в
Полтавській області, в якому просив суд
визнати протиправними та скасувати
вимоги Державної фінансової інспекції
в Полтавській області, викладені в
листі від 20 вересня 2013 року № 16-08-3-14/6589 в
частині пунктів 2, 3, 4, 5.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначав, що чинними
нормативно-правовими актами фінансове
управління РДА не уповноважене
здійснювати контроль за зарахуванням
надходжень бюджету. Крім того, вимога
відповідача щодо забезпечення
надходження до загального фонду
районного бюджету коштів від оренди
майна спільної власності
територіальних громад в 100% розмірі
суперечить вимогам чинного
законодавства, оскільки зарахування
орендної плати проводилось у
відповідності із статтями 13 і 69
Бюджетного кодексу України, Закону
України «Про оренду державного і
комунального майна», рішення сесії
районної ради від 25 квітня 2003 року зі
змінами, внесеними рішенням сесії
районної ради від 24 квітня 2007 року.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 21.11.2013 року
зазначений адміністративний позов
було задоволено.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, відповідачем подано
апеляційну скаргу, в якій він просить
скасувати оскаржувану постанову та
прийняти нову, якою в задоволенні
позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги відповідач посилається на
порушення судом першої інстанції, при
прийнятті постанови, норм
матеріального та процесуального права,
а саме: Закону України "Про місцеве
самоврядування", Закону України "Про
оренду державного та комунального
майна", Господарського кодексу України,
Бюджетного кодексу України, Порядку
передачі в оренду майна спільної
власності територіальних громад
Решетилівського району, ст.ст. 7, 9, 159
Кодексу адміністративного судочинства
України, з обставин і обґрунтувань,
викладених в апеляційній скарзі.

В судовому засіданні суду апеляційної
інстанції представники відповідача,
наполягаючи на порушенні судом першої
інстанції, при прийнятті постанови,
норм матеріального права, просили
скасувати оскаржувану постанову та
прийняти нову, якою в задоволенні
позову відмовити, з обставин і
обґрунтувань, викладених в апеляційній
скарзі.

В судове засідання представник
позивача не прибув, про дату, час та
місце апеляційного розгляду
повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України,
справа розглядається за відсутності
представника позивача.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення
представників відповідача,
перевіривши рішення суду та доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено у суді апеляційної
інстанції, що з 29 липня 2013 року по 23
серпня 2013 року Державною фінансовою
інспекцією в Полтавській області було
проведено планову виїзну ревізію
дотримання вимог бюджетного
законодавства фінансовим управління
Решетилівської РДА за період з 01 липня
2010 року по 30 червня 2013 року.

За результатами ревізії складено акт №
08-21/376 від 23 серпня 2013 року. На підставі
даного акту позивачу направлено
лист-вимогу від 20 вересня 2013 року №
16-08-3-14/6589, в якому пред'явлені наступні
вимоги, зокрема, п.2: здійснювати
контроль за правильністю зарахування
коштів до районного бюджету від оренди
майна, яке перебуває у спільній
власності територіальних громад
Решетилівського району. При
зарахуванні доходів до місцевих
бюджетів дотримуватись вимог ч.1 п. 14 ст.
69 Бюджетного кодексу України від 08
липня 2010 року № 2456-VI та Законів України
про державний бюджет України на
відповідні роки. П.3 - забезпечити
надходження до загального фонду
районного бюджету коштів від оренди
майна спільної власності
територіальних громад Решетилівського
району на загальну суму 181 153, 84 грн., що
з порушенням законодавства надійшли у
ревізійному періоді на спеціальні
рахунки Відділу освіти, сім`ї, молоді та
спорту Решетилівської РДА в сумі 15 696, 80
грн., Відділу культури, туризму та
архівної справи Решетилівської РДА - 128
192, 46 грн., Решетилівської центральної
районної лікарні - 8 988, 94 грн. та
фінансового управління Решетилівської
РДА - 28 275, 64 грн. П.4 - звернутися до
Решетилівської районної ради з
питанням щодо внесення змін до
Методики розрахунку та порядку
використання плати за оренду майна
спільної власності територіальних
громад району, затвердженої рішенням
сесії Решетилівської районної ради від
25 квітня 2003 року «Про затвердження
типових документів щодо управління
спільною власністю територіальних
громад району» (із змінами), в частині
перерахування балансоутримувачами
коштів за оренду майна спільної
власності територіальних громад
Решетилівського району до загального
фонду районного бюджету в повному
обсязі згідно вимог ч.1 п. 14 ст. 69
Бюджетного кодексу України від 08 липня
2010 року № 2456-VI. П.5 - Здійснювати
контроль за правильністю зарахування
коштів до цільового фонду районного
бюджету у відповідності до Бюджетного
кодексу України від 08 липня 2010 року №
2456-VI.

Не погоджуючись з висновками,
викладеними а акті перевірки, а також, з
п.п. 2, 3, 4, 5 вимоги від 20 вересня 2013 року
№ 16-08-3-14/6589, Фінансове управління
Решетилівської районної державної
адміністрації звернулося до суду з
позовом про скасування даних пунктів
вимоги.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги, виходив з того, що
чинними нормативно-правовими актами
фінансове управління РДА не
уповноважене зараховувати та
здійснювати контроль за зарахуванням
надходжень бюджету та доказів на
підтвердження правомірності вчинених
дій відповідач до суду не надав.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції, з
огляду на наступне.

Як свідчать матеріали справи, пунктами
3 та 4 вимоги Державної фінансової
інспекції в Полтавській області від 20
вересня 2013 року № 16-08-3-14/6589 передбачено:
забезпечити надходження до загального
фонду районного бюджету коштів від
оренди майна спільної власності
територіальних громад Решетилівського
району на загальну суму 181 153, 84 грн., що
з порушенням законодавства надійшли у
ревізійному періоді на спеціальні
рахунки Відділу освіти, сім`ї, молоді та
спорту Решетилівської РДА в сумі 15 696, 80
грн., Відділу культури, туризму та
архівної справи Решетилівської РДА - 128
192, 46 грн., Решетилівської центральної
районної лікарні - 8 988, 94 грн. та
фінансового управління Решетилівської
РДА - 28 275, 64 грн., а також звернутися до
Решетилівської районної ради з
питанням щодо внесення змін до
Методики розрахунку та порядку
використання плати за оренду майна
спільної власності територіальних
громад району, затвердженої рішенням
сесії Решетилівської районної ради від
25 квітня 2003 року «Про затвердження
типових документів щодо управління
спільною власністю територіальних
громад району» (із змінами), в частині
перерахування балансоутримувачами
коштів за оренду майна спільної
власності територіальних громад
Решетилівського району до загального
фонду районного бюджету в повному
обсязі згідно вимог ч.1 п. 14 ст. 69
Бюджетного кодексу України від 08 липня
2010 року № 2456-VI.

Орендні відносини щодо державного і
комунального майна регулюються
Законом України «Про оренду державного
і комунального майна».

Частиною 1 статті 1 даного Закону
передбачено, що цей Закон регулює,
зокрема, організаційні відносини,
пов'язані з передачею в оренду майна
державних підприємств, установ та
організацій, підприємств, заснованих
на майні, що належить Автономній
Республіці Крим або перебуває у
комунальній власності (далі -
підприємства), їх структурних
підрозділів та іншого окремого
індивідуально визначеного майна, що
перебуває в державній та комунальній
власності.

Відповідно до частини 2 статті 2 цього
Закону державну політику у сфері
оренди здійснюють: Кабінет Міністрів
України, а також Фонд державного майна
України, його регіональні відділення
та представництва - щодо державного
майна; органи, уповноважені Верховною
Радою Автономної Республіки Крим, -
щодо майна, яке належить Автономній
Республіці Крим; органи місцевого
самоврядування - щодо майна, яке
перебуває в комунальній власності.

Частиною 2 статті 19 Закону передбачено,
що Методика розрахунку орендної
плати та пропорції її розподілу між
відповідним бюджетом,
орендодавцем і балансоутримувачем
визначаються для об'єктів, що
перебувають у державній власності,
Кабінетом Міністрів України.
Методика розрахунку орендної плати
та пропорції її розподілу між
відповідним бюджетом, орендодавцем
і балансоутримувачем визначаються
органами, уповноваженими Верховною
Радою Автономної Республіки Крим (для
об'єктів, що належать Автономній
Республіці Крим), та органами
місцевого самоврядування (для
об'єктів, що перебувають у комунальній
власності) на тих самих методологічних
засадах, як і для об'єктів, що
перебувають у державній власності.

Системний аналіз вищезазначених норм
права свідчить, що надання в оренду
бюджетною установою нерухомого майна,
яке належить до комунальної форми
власності, проводиться за рішенням
відповідно органу місцевого
самоврядування, який здійснює
управління нерухомим майном, що є
власністю територіальної громади.

Відповідно до п.5 статті 60 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» органи місцевого
самоврядування від імені та в
інтересах територіальних громад
відповідно до закону здійснюють
правомочності щодо володіння,
користування та розпорядження
об'єктами права комунальної власності,
в тому числі виконують усі майнові
операції, можуть передавати об'єкти
права комунальної власності у
постійне або тимчасове користування
юридичним та фізичним особам, здавати
їх в оренду, продавати і купувати,
використовувати як заставу, вирішувати
питання їхнього відчуження, визначати
в угодах та договорах умови
використання та фінансування об'єктів,
що приватизуються та передаються у
користування і оренду.

Тобто, орган місцевого самоврядування
самостійно визначає порядок та
механізм визначення і використання
орендної плати.

В судовому засіданні встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
порядок передачі в оренду майна
спільної власності територіальних
громад Решетилівського району (далі -
Порядок) і Методика розрахунку та
порядок використання плати за оренду
майна спільної власності
територіальних громад Решетилівського
району (далі - Методика) затверджено
рішенням сесії районної ради від 25
квітня 2003 року (6 сесія 4 скликання) «Про
затвердження типових документів щодо
управління спільною власністю
територіальних громад району» зі
змінами внесеними рішенням сесії
районної ради від 24 квітня 2007 року (8
сесія 5 скликання).

Відповідно до цього Порядку
орендодавцями є: орган уповноважений
районною радою управляти майном
районної ради, щодо майна, переданого
йому в управління; підприємства,
установи, в господарському віданні та в
оперативному управлінні яких
перебуває майно спільної власності
територіальних громад району (будівлі,
споруди, приміщення; окреме,
індивідуально визначене майно).

Орендна плата відповідно до Методики
спрямовується і використовується у
разі, коли орендодавцем майна є
підприємство, установа, організація за
нерухоме та окреме індивідуально
визначене майно - 50% залишається
підприємству, установі, організації, а
50% - підприємство, установа, організація
перераховує до районного бюджету.

Відповідно до частини 1 статті 13
Бюджетного кодексу України бюджет
може складатися із загального та
спеціального фондів.

Частиною 2 даної статті передбачено
складові частини загального фонду
бюджету, якими є: 1) всі доходи бюджету,
крім тих, що призначені для зарахування
до спеціального фонду бюджету; 2) всі
видатки бюджету, що здійснюються за
рахунок надходжень загального фонду
бюджету; 3) кредитування бюджету
(повернення кредитів до бюджету без
визначення цільового спрямування та
надання кредитів з бюджету, що
здійснюється за рахунок надходжень
загального фонду бюджету); 4)
фінансування загального фонду бюджету.

Складовими частинами спеціального
бюджету відповідно до частини 3 цієї
статі є: 1) доходи бюджету (включаючи
власні надходження бюджетних установ),
які мають цільове спрямування; 2)
видатки бюджету, що здійснюються за
рахунок конкретно визначених
надходжень спеціального фонду бюджету
(у тому числі власних надходжень
бюджетних установ); 3) кредитування
бюджету (повернення кредитів до
бюджету з визначенням цільового
спрямування та надання кредитів з
бюджету, що здійснюється за рахунок
конкретно визначених надходжень
спеціального фонду бюджету); 4)
фінансування спеціального фонду
бюджету.

Власні надходження бюджетних установ
отримуються додатково до коштів
загального фонду бюджету і включаються
до спеціального фонду бюджету.

Власні надходження бюджетних установ
поділяються на такі групи:

перша група - надходження від плати за
послуги, що надаються бюджетними
установами згідно із законодавством;
друга група - інші джерела власних
надходжень бюджетних установ.

У складі першої групи виділяються такі
підгрупи:

підгрупа 1 - плата за послуги, що
надаються бюджетними установами
згідно з їх основною діяльністю;
підгрупа 2 - надходження бюджетних
установ від додаткової (господарської)
діяльності; підгрупа 3 - плата за оренду
майна бюджетних установ; підгрупа 4 -
надходження бюджетних установ від
реалізації в установленому порядку
майна (крім нерухомого майна).

Таким чином, колегія суддів зазначає,
що орендна плата - один із видів плати
за послуги, що надаються бюджетними
установами і є складовою власних
надходжень бюджетних установ.

Стаття 69 Бюджетного кодексу України
визначає доходи місцевих бюджетів, що
не враховуються при визначенні обсягу
міжбюджетних трансфертів.

Частина перша цієї статті визначає
склад доходів загального фонду
місцевих бюджетів, що не враховуються
при визначенні обсягу міжбюджетних
трансфертів, частина друга - склад
надходжень спеціального фонду
місцевих бюджетів.

До доходів загального фонду місцевих
бюджетів, що не враховуються при
визначенні обсягу міжбюджетних
трансфертів належать, зокрема,
надходження від орендної плати за
користування майновим комплексом та
іншим майном, що перебуває в
комунальній власності (п.14 ст. 69 БК
України).

До надходжень спеціального фонду
місцевих бюджетів належать, зокрема,
власні надходження бюджетних установ,
що утримуються за рахунок відповідного
місцевого бюджету (п.9 ст. 69 БК України).

Колегія суддів не приймає до уваги
посилання апелянта на порушення
позивачем вимог ст.. 69 Бюджетного
кодексу України, в зв'язку з не
зарахуванням до загального фонду 100%
надходжень від орендної плати за
користування майновим комплексом та
іншим майно, що перебуває в комунальній
власності, оскільки у п. 14 ст. 69 не
визначений відсотковий розмір
зарахування надходжень, так як право
визначати відсоток мають органи
місцевого самоврядування відповідно
до своїх рішень, прийнятих у межах
повноважень, визначених Конституцією
та законами України.

Письмові докази свідчать, що
зарахування орендної плати у 2011, 2012 і у
І півріччі 2013 року проводилось у
відповідності із рішенням сесії
районної ради від 25 квітня 2003 року (6
сесія 4 скликання) «Про затвердження
типових документів щодо управління
спільною власністю територіальних
громад району» зі змінами внесеними
рішенням сесії районної ради від 24
квітня 2007 року (8 сесія 5 скликання).

Відповідно до статті 144 Конституції
України органи місцевого
самоврядування в межах повноважень,
визначених законом, приймають рішення,
які є обов'язковими до виконання на
відповідній території.

Рішення органів місцевого
самоврядування з мотивів їх
невідповідності Конституції чи
законам України зупиняються у
встановленому законом порядку з
одночасним зверненням до суду.

На даний час вищезазначені рішення є
чинними.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про те, що
зарахування орендної плати у 2011, 2012 і у
І півріччі 2013 року проводилось у
відповідності із чинним
законодавством, в зв'язку з чим позовні
вимоги підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що п.п.2, 5 вимоги
Державної фінансової інспекції в
Полтавській області від 20 вересня 2013
року № 16-08-3-14/6589, зобов'язано позивача
здійснити контроль за правильністю
зарахування коштів до районного
бюджету від оренди майна, яке перебуває
у спільній власності територіальних
громад Решетилівського району. При
зарахуванні доходів до місцевих
бюджетів дотримуватись вимог ч.1 п. 14 ст.
69 Бюджетного кодексу України від 08
липня 2010 року № 2456-VI та Законів України
про державний бюджет України на
відповідні роки, а також здійснити
контроль за правильністю зарахування
коштів до цільового фонду районного
бюджету у відповідності до Бюджетного
кодексу України від 08 липня 2010 року №
2456-VI.

Відповідно до статті 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Слід відзначити, що повноваження
позивача визначені у Бюджетному
кодексі України та Положенні про
фінансове управління Решетилівської
РА, яке затверджене розпорядженням
голови РДА від 10 липня 2013 року № 150.

Частиною 7 статті 45 Бюджетного кодексу
України передбачено, що перелік
податків і зборів (обов'язкових
платежів) та інших доходів бюджету
згідно з бюджетною класифікацією в
розрізі органів, що контролюють
справляння надходжень бюджету, а також
загальні вимоги щодо обліку доходів
бюджету визначаються Кабінетом
Міністрів України.

На виконання даної статті прийнята
постанова Кабінету Міністрів України
від 16 лютого 2011 року № 106 «Деякі питання
ведення обліку податків і зборів
(обов'язкових платежів) та інших
доходів бюджету, яка встановлює
перелік кодів бюджетної класифікації в
розрізі органів, що контролюють
справляння надходжень бюджету і де
визначено, що органами, які контролюють
справляння надходжень бюджету за кодом
доходів 22080400 «Надходження від орендної
плати за користування цілісним
майновим комплексом та іншим майном, що
перебуває в комунальній власності» є
держадміністрації та органи місцевого
самоврядування. Даною постановою також
визначено, що органами, які контролюють
справляння надходжень бюджету за кодом
доходів 50110000 «Цільові фонди, утворені
Верховною Радою Автономної Республіки
Крим, органами місцевого
самоврядування та місцевими органами
виконавчої влади» є держадміністрації
та органи місцевого самоврядування.

Пунктом 21 Положення про фінансове
управління Решетилівської РДА
передбачено, що фінансове управління
відповідно до покладених на нього
завдань здійснює за участю органів, що
контролюють справляння надходжень до
бюджету, прогнозування та аналіз стану
надходження доходів до районного
бюджету.

Зважаючи на викладене, колегія суддів
вважає вірним та обґрунтованим
висновок суду першої інстанції про те,
що чинними нормативно-правовими актами
фінансове управління РДА не
уповноважене зараховувати та
здійснювати контроль за зарахуванням
надходжень бюджету, а цей обов'язок
покладений на держадміністрацію.

Відповідно до ч.1 ст. 71 К Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Таким чином, особливістю
адміністративного судочинства є те, що
тягар доказування в спорі покладається
на відповідача, який повинен надати
докази, що свідчать про правомірність
його дій.

Суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про те, що
відповідач, в порушення приписів ч.2 ст.
71 Кодексу адміністративного
судочинства України, не надав належних
та допустимих доказів на підтвердження
обґрунтованості заперечень проти
позову та правомірності вчинених дій.

Таких доказів не надано апелянтом і до
суду апеляційної інстанції.

Натомість позивач, на виконання
приписів ч.1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, надав належні докази на
підтвердження обґрунтованості
заявлених позовних вимог.

Отже, колегія суддів переглянувши
рішення суду першої інстанції, вважає,
що при його прийнятті суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги з наведених
підстав висновків суду не
спростовують.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини
справи, колегія суддів дійшла висновку,
що постанова Полтавського окружного
адміністративного суду від 21.11.2013 року
по справі № 816/6090/13-а прийнята з
дотриманням норм чинного
процесуального та матеріального права
і підстав для її скасування не
виявлено.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 197, 198, 200, п. 1 ч.
1 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної
фінансової інспекції в Полтавській
області залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 21.11.2013р.
по справі № 816/6090/13-а залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Калиновський
В.А.Судді(підпис) (підпис) Бегунц А.О.
Бенедик А.П. Повний текст ухвали
виготовлений 27.01.2014 р.