Справа № 816/7205/13-а
Суддя: О.О. Кукоба
Дата ухвалення: 2014-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

05 лютого 2014 рокум. ПолтаваСправа
№816/7205/13-а

Полтавський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Кукоби О.О.,

за участю:

секретаря судового засідання -
Марченко О.Є.,

та представників сторін:

від позивача - Губарькова Н.Л.,

від відповідача - Решетнік М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Приватного акціонерного
товариства "Страхова компанія
"Залізничні шляхи" до Державної
податкової інспекції у м. Полтаві
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області про визнання
нечинним (протиправним) та скасування
податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство
"Страхова компанія "Залізничні шляхи"
(далі по тексту - позивач, ПрАТ "СК
"Залізничні шляхи") звернулося до суду з
позовом до Державної податкової
інспекції у м. Полтаві Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області (далі по тексту - відповідач,
ДПІ у м. Полтаві) про визнання нечинним
(протиправним) та скасування
податкового повідомлення-рішення від 21
листопада 2013 року №, яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем: "Податок на
прибуток страхових організацій,
включаючи філії аналогічних
організацій, розташовані на території
України" загалом в розмірі 290 683 грн. 06
коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що контролюючим органом
порушено права та інтереси ПрАТ "СК
"Залізничні шляхи" у сфері
публічно-правових відносин через
безпідставне донарахування грошового
зобов'язання зі сплати податку на
прибуток. Стверджував про помилковість
доводів ДПІ у м. Полтаві про порушення
ПрАТ "СК "Залізничні шляхи" вимог
податкового законодавства в частині
укладених з ПАТ СК "Скайд" договорів
перестрахування страхових ризиків
(ковер-нотів).

Відповідач позов не визнав. У наданих
до суду письмових запереченнях проти
позову просив суд відмовити у
задоволенні позовних вимог ПрАТ "СК
"Залізничні шляхи" повністю. При цьому,
посилався на обставини, встановлені в
ході проведення позапланової виїзної
документальної перевірки позивача з
питань дотримання вимог податкового
законодавства по взаємовідносинах з
ПАТ СК "Скайд" за період з 01 липня 2010
року по 31 грудня 2012 року, викладені в
акті перевірки від 06 листопада 2013 року
№1581/16-01-22-02/22523595.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримала та
просила їх задовольнити з підстав,
наведених у позовні заяві і додаткових
поясненнях відносно спірних
господарських операцій.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти задоволення позовних
вимог заперечувала, наполягала на
відмові у задоволенні позову з мотивів,
викладених у письмових запереченнях
ДПІ у м. Полтаві.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд встановив наступні факти та
відповідні до них правовідносини.

ПрАТ "СК "Залізничні шляхи" у
встановленому законодавством порядку
зареєстроване як юридична особа, /т. V, а.с. 248/.

Основним видом діяльності позивача за
КВЕД-2010 є інші види страхування, крім
страхування життя (65.12) /т. V, а.с. 247/.

Фахівцями ДПІ у м. Полтаві у період з 14
жовтня 2013 року по 01 листопада 2013 року
проведено позапланову виїзну
документальну перевірку ПрАТ "СК
"Залізничні шляхи" з питань дотримання
вимог податкового законодавства по
взаємовідносинах з ПАТ СК "Скайд" за
період з 01 липня 2010 року по 31 грудня 2012
року.

За результатами перевірки складено акт
від 06 листопада 2013 року №1581/16-01-22-02/22523595
(далі по тексту - Акт перевірки), в якому
вказано на порушення платником
податків вимог підпункту 4.1.6 пункту 4.1
статті 4 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств",
підпункту 135.5.4 пункту 135.5 статті 135
Податкового кодексу України, наслідком
чого визначено заниження платником
суми податку на прибуток за ІІІ
квартал 2010 року - IV квартал 2012 року
загалом в розмірі 229 386 грн. 30 коп. /т. V,
а.с. 136-168/.

Вказані висновки відповідач мотивував
відомостями, викладеними в акті ДПІ у
Вишгородському районі Київської
області від 15 липня 2013 року №746/22-00/16295210
"Про результати планової виїзної
перевірки ПАТ СК "Скайд" () з питань дотримання вимог
податкового законодавства за період з
01 липня 2010 року по 31 грудня 2012 року,
валютного та іншого законодавства за
період з 01 липня 2010 року по 31 грудня 2012
року". Зокрема, посилався на те, що ПАТ
СК "Скайд" у спірний період здійснило
перестрахування страхових ризиків у
суб'єктів господарювання, діяльність
яких спрямована на здійснення
операцій, пов'язаних з наданням вигоди
третім особам. Викладене стало
підставою для відображення
відповідачем у Акті перевірки
твердження про те, що позивач не мав
можливості здійснювати захист
майнових інтересів страхувальників,
здійснювати операції із страхування
та, в подальшому, операції з
перестрахування ризиків. При цьому,
контролюючим органом не
заперечувалося виконання
контрагентами умов Генерального
договору від 29 березня 2006 року №343 про
співробітництво в області
перестрахування і ретроцесії,
укладеного між ПрАТ "СК "Залізничні
шляхи" та ПАТ СК "Скайд" та фактичне
здійснення сторонами страхових виплат
за договорами, по яким настав страховий
випадок.

На підставі зазначеного вище висновку
Акта перевірки ДПІ у м. Полтаві 21
листопада 2013 року винесено податкове
повідомлення-рішення №, яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем: "Податок на
прибуток страхових організацій,
включаючи філії аналогічних
організацій, розташовані на території
України" загалом в розмірі 290 683 грн. 06
коп. (в т.ч., 229 386 грн. 30 коп. - основний
платіж, 61 296 грн. 76 коп. - штрафні
(фінансові) санкції) /т. V, а.с. 214-215/.

Не погоджуючись із даним податковим
повідомленням-рішенням, позивач
звернувся до суду з вимогою про
визнання його протиправним та
скасування.

Надаючи правову оцінку спірному
рішенню, суд виходить з критеріїв
правомірності такого рішення, що
встановлені частиною третьою статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, у зв'язку з чим перевіряє чи
прийнято дане рішення: на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України; з використанням повноваження
з метою, з якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення; безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення;
з урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення; своєчасно,
тобто протягом розумного строку.

Як встановлено позаплановою виїзною
документальною перевіркою ПрАТ "СК
"Залізничні шляхи", зазначено у Акті
перевірки та не заперечувалось
представником відповідача, у період, що
підлягав перевірці, позивач мав право
здійснювати діяльність зі страхування
(добровільного страхування наземного
транспорту (крім залізничного), майна
(крім залізничного наземного,
повітряного, водного транспорту
(морського внутрішнього та інших видів
водного транспорту), вантажів та багажу
(вантажобагажу) на підставі отриманих
ліцензій.

При цьому, частину відповідальності за
укладеними договорами страхування
ПрАТ "СК "Залізничні шляхи" передавало
ПАТ СК "Скайд" на підставі договорів
факультативного перестрахування.

Так, матеріалами справи підтверджено,
що між ПрАТ "СК "Залізничні шляхи" та
ПАТ СК "Скайд" 29 березня 2006 року
укладено Генеральний договір №349 про
співробітництво в області
перестрахування і ретроцесії (далі по
тексту - Генеральний договір), яким
визначено порядок та умови співпраці
сторін в галузі факультативного
перестрахування (ретроцесії) ризиків
/т. V, а.с. 110-116/.

Пунктом 1.2 Генерального договору
визначено, що він є основним
документом, який регулює та визначає
принципи взаємодії сторін у сфері
факультативного перестрахування
(ретроцесії), а також права та обов'язки
при укладанні та виконанні договорів
факультативного перестрахування,
взаємну відповідальність сторін,
порядок врегулювання збитків та
вирішення спірних питань.

Пропозиція конкретного ризику у
перестрахування здійснюється шляхом
направлення Перестраховику за
допомогою поштового, факсимільного,
електронного зв'язку ковер-ноти, що
містить умови прийому-передачі частини
відповідальності, порядок
взаєморозрахунків, порядок надання
інформації сторонами, якщо умови та
порядок відрізняються від положень
даного договору, інші умови /пункт 2.1
Генерального договору/.

Якщо Перестраховик згоден з умовами,
викладеними у ковер-ноті, він підписує
такий документ в обумовлений даним
договором термін, завіряє круглою
печаткою та направляє
Перестрахувальнику /пункт 2.2
Генерального договору/.

Суд зазначає, що за змістом статті 1
Закону України "Про страхування" від 07
березня 1996 року №85/96-ВР страхування
визначено як вид цивільно-правових
відносин щодо захисту майнових
інтересів фізичних осіб та юридичних
осіб у разі настання певних подій
(страхових випадків), визначених
договором страхування або чинним
законодавством, за рахунок грошових
фондів, що формуються шляхом сплати
фізичними особами та юридичними
особами страхових платежів (страхових
внесків, страхових премій) та доходів
від розміщення коштів цих фондів.

Положеннями статті 12 названого Закону
встановлено, що перестрахуванням є
страхування одним страховиком
(цедентом, перестрахувальником) на
визначених договором умовах ризику
виконання частини своїх обов'язків
перед страхувальником у іншого
страховика (перестраховика) резидента
або нерезидента, який має статус
страховика або перестраховика, згідно
з законодавством країни, в якій він
зареєстрований.

Згідно із частиною чотирнадцятою
статті 30 Закону України "Про
страхування", якщо страхова сума за
окремим предметом договору
страхування перевищує 10 відсотків суми
сплаченого статутного капіталу і
сформованих вільних резервів та
страхових резервів, страховик
зобов'язаний укласти договір
перестрахування.

Частиною п'ятою статті 12 вказаного
Закону визначено, що страховик (цедент,
перестрахувальник), який уклав з
перестраховиком договір про
перестрахування, залишається
відповідальним перед страхувальником
у повному обсязі згідно з договором
страхування.

Судом встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що ПрАТ "СК
"Залізничні шляхи" у період з 01 липня 2010
року по 31 грудня 2012 року укладено з ПАТ
СК "Скайд" договори факультативного
пропорційного перестрахування
(ковер-ноти) загалом на суму в розмірі 323
452 грн. 01 коп.

Оригінали ковер-нотів позивачем
надавалися на перевірку та були
предметом дослідження податкових
ревізорів-інспекторів ДПІ у м. Полтаві.
Зауваження з приводу форми та змісту
зазначених договорів у Акті перевірки,
а також письмових запереченнях
відповідача проти позову - відсутні.

Копії згаданих договорів долучено до
матеріалів справи разом з копіями
договорів добровільного страхування
наземного транспорту (крім
залізничного) /т. І - т. V/ та досліджено в
судовому засіданні. Невідповідності
вказаних договорів вимогам чинного
законодавства судом не виявлено.

На виконання вимог ухвали суду від 24
січня 2014 року про витребування доказів
позивач надав до матеріалів справи
докази отримання страхових платежів
від страхувальників за договорами
добровільного страхування наземного
транспорту разом з доказами
перерахування коштів
(перестрахувальної премії) на
виконання умов договорів
факультативного пропорційного
перестрахування (ковер-нотів) та
відповідними письмовими поясненнями
/т. VI, а.с. 43 - т. ХІ, а.с. 21/.

Дослідивши в судовому засіданні копії
платіжних доручень, банківських
виписок та видаткових касових ордерів
суд погоджується з доводами
представника позивача про те, що ПрАТ
"СК "Залізничні шляхи" у повному обсязі
та у строки, визначені договорами
факультативного пропорційного
перестрахування, перераховано ПАТ СК
"Скайд" перестрахувальну премію. Дана
обставина відповідачем не
заперечується.

Крім того, відповідачем безпосередньо
у Акті перевірки відображено випадки
коригування позивачем
оподатковуваного доходу від страхової
діяльності, що мали місце у зв'язку з
достроковим розірванням договорів
страхування за ініціативою ПрАТ "СК
"Залізничні шляхи" у зв'язку з
невиконанням страхувальниками своїх
обов'язків щодо сплати страхових
платежів /т. V, а.с. 161-162/.

Також, суд звертає увагу на те, що ДПІ у
м. Полтаві не заперечуються факти
проведення ПрАТ "СК "Залізничні шляхи"
страхового відшкодування на користь
фізичних та юридичних осіб за
договорами страхування, частина
відповідальності за якими передана ПАТ
СК "Скайд", та відповідно до умов яких
настав страховий випадок. Перелік
зазначених договорів наведено у
додатку №1 до Акта перевірки /т. V, а.с.
169-176/. Як зазначено у Акті перевірки та
пояснено в судовому засіданні
представником відповідача,
донарахування грошового зобов'язання
за даними договорами не здійснювалося,
оскільки сторонами виконано свої
зобов'язання.

Водночас, як встановлено судом,
підставою для спірного донарахування
позивачу грошового зобов'язання зі
сплати податку на прибуток є
твердження відповідача про подальшу
передачу ПАТ СК "Скайд" страхових
ризиків за договорами факультативного
пропорційного перестрахування
(ковер-нотами), укладеними з ПрАТ "СК
"Залізничні шляхи", страховим
компаніям, що задіяні у схемах
мінімізації податкових зобов'язань та
не забезпечують реальний захист
прийнятих ризиків. При цьому, єдиним
документальним обґрунтуванням даних
тверджень є акт ДПІ у Вишгородському
районі Київської області від 15 липня 2013
року №746/22-00/16295210 "Про результати
планової виїзної перевірки ПАТ СК
"Скайд" () з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01 липня 2010
року по 31 грудня 2012 року, валютного та
іншого законодавства за період з 01
липня 2010 року по 31 грудня 2012 року".
Зокрема, посилаючись на відомості,
викладені у зазначеному акті,
відповідач дійшов висновку про те, що
договори страхування, за якими позивач
здійснив перестрахування ризиків у ПАТ
СК "Скайд", містять недостовірні
відомості, адже контрагент позивача не
мав фактичної можливості здійснити
захист майнових інтересів
страхувальників. За таких обставин, на
думку контролюючого органу, зазначені
договори є удаваними правочинами, адже
зміст, мета та динаміка правовідносин
сторін виходить за межі правової форми
договорів страхування. Як наслідок,
відповідач прийшов до судження про те,
що грошові кошти в розмірі 1 186 848 грн. 52
коп., отримані позивачем у якості
страхових платежів, насправді є
безповоротною фінансовою допомогою, а
оподаткування даної суми коштів має
бути здійснено відповідно до положень
підпункту 4.1.6 пункту 4.1 статті 4 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств" та підпункту 135.5.4 пункту
135.5 статті 135 Податкового кодексу
України як інші доходи платника
податків за звітний податковий період.

Однак, суд не погоджується з такими
твердженнями з огляду на наступне.

Умови оподаткування страхової
діяльності до 31 березня 2011 року включно
було врегульовано приписами пункту 7.2
статті 7 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств"
від 28 грудня 1994 року №334/94-ВР.

Зокрема, відповідно до положень абзацу
4 підпункту 7.2.1 пункту 7.2 статті 7
зазначеного Закону для цілей
оподаткування страхової діяльності
під оподатковуваним доходом слід
розуміти суму страхових платежів,
страхових внесків, страхових премій,
одержаних (нарахованих)
страховиками-резидентами протягом
звітного періоду за договорами
страхування і перестрахування ризиків
на території України або за її межами,
зменшених на суму страхових платежів
(страхових внесків, страхових премій),
сплачених страховиком за договорами
перестрахування з резидентом.

З 01 квітня 2011 року дане питання
врегульовано положеннями статті 156
Податкового кодексу України.

Так, згідно з пунктом 156.1 статті 156
Податкового кодексу України до доходів
страховика, крім доходів, передбачених
статтями 135 і 136 цього Кодексу, належать
також доходи від страхової діяльності.

Для цілей оподаткування під доходом
від страхової діяльності розуміється
сума доходів страховика, нарахована
протягом звітного періоду, у тому числі
(але не виключно) у вигляді страхових
платежів, страхових внесків, страхових
премій, нарахованих страховиком за
договорами страхування,
співстрахування і перестрахування
ризиків на території України або за її
межами протягом звітного періоду,
зменшених з урахуванням вимог цього
підпункту на суму страхових платежів,
страхових внесків, страхових премій,
нарахованих страховиком за договорами
перестрахування. При цьому страхові
платежі, страхові внески, страхові
премії за договорами співстрахування
включаються до складу доходів
страховика (співстраховика) тільки в
розмірі його частки страхової премії,
передбаченої договором
співстрахування /абзац 1 підпункту 156.1.1
пункту 156.1 статті 156 Податкового
кодексу України/.

Ставки податку на прибуток від
страхової діяльності визначено
пунктом 156.2 статті 156 Податкового
кодексу України, що містить бланкетні
норми з посиланням на приписи статті 151
вказаного Кодексу.

Судом встановлено, що позивач відніс
страхові платежі, отримані від
страхувальників за договорами
страхування, про які зазначено вище, на
доходи від страхової діяльності та
здійснив їх оподаткування відповідно
до вимог закону, чинного на момент
виникнення зобов'язання (підпункт 7.2.1
пункту 7.2 статті 7 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств" та
підпункт 156.2.1 пункту 156.2 статті 156
Податкового кодексу України
відповідно).

Твердження ДПІ у м. Полтаві про
неможливість виконання позивачем умов
договорів страхування не підтверджені
документально, а базуються на
висновках іншого контролюючого органу
(ДПІ у Вишгородському районі Київської
області) про нікчемність правочинів, що
укладались ПАТ СК "Скайд" з ТДВ
"Страховик", ПАТ "СК "Прогрес-Фонд", ТДВ
"СК "Відродження України" та ТДВ "СПК
"Впевненість-Безпека".

Дані твердження є протиправними,
оскільки при дослідженні факту
здійснення господарської операції
оцінюватися повинні відносини
безпосередньо між учасниками тієї
операції, на підставі якої сформовані
дані податкового обліку. Не є
обов'язковою передумовою для
визначення контролюючими органами
грошових зобов'язань визнання
недійсними (у тому числі нікчемними)
правочинів, які укладалися за ланцюгом
між попередніми посередниками, через
ланцюг яких декларувався рух товарів
чи послуг, нібито придбаних останнім у
такому ланцюгу платником податку. При
цьому відносини між учасниками
попередніх ланцюгів постачань товарів
та послуг не мають безпосереднього
впливу на дослідження факту реальності
господарської операції, вчиненої між
останнім у ланцюгу постачань платником
податків та його безпосереднім
контрагентом.

Отже, допущені контрагентами, по
ланцюгу постачання послуг, порушення
податкового законодавства спричиняють
негативні наслідки саме для таких
контрагентів.

Викладеного висновку суд дійшов
зважаючи на принцип персональної
відповідальності платника податку,
закріплений у частині другій статті 61
Конституції України та частині першій
статті 218 Господарського кодексу
України.

Суд відхиляє доводи відповідача про
удаваність договорів страхування,
укладених позивачем із
страхувальниками (фізичними та
юридичними особами), з огляду на
наступне.

У відповідності до положень статті 235
Цивільного кодексу України удаваним є
правочин, який вчинено сторонами для
приховання іншого правочину, який вони
насправді вчинили. Якщо буде
встановлено, що правочин був вчинений
сторонами для приховання іншого
правочину, який вони насправді вчинили,
відносини сторін регулюються
правилами щодо правочину, який сторони
насправді вчинили.

Тобто, удавані правочини можуть бути
вчинені як без будь-яких протиправних
намірів, так і з метою приховання
незаконного правочину.

При цьому, у разі встановлення факту
неправомірності насправді вчиненого
правочину удаваний правочин може бути
визнаний недійсним на підставі частини
першої статті 215 Цивільного кодексу
України, оскільки в ньому зовнішнє
волевиявлення сторін не узгоджується з
їх внутрішньою волею.

Водночас, оскільки відповідно до
приписів частини першої статті 202,
частини третьої статті 203 Цивільного
кодексу України головним елементом
договору (правочину) є вільне
волевиявлення та його відповідність
внутрішній волі сторін, які спрямовані
на настання певних наслідків, то
основним юридичним фактом, який
підлягає встановленню судом є дійсна
спрямованість волі сторін при
укладенні договору страхування та
з'ясування питання про те, чи не
укладено цей договір з метою
приховання іншого договору та якого
саме.

Відповідач не надав суду доказів та не
навів обґрунтування того, що майже 300
юридичних та фізичних осіб -
страхувальників вступили у змову із
позивачем та уклали удавані договори
страхування з метою приховання
договорів безповоротної фінансової
допомоги на користь позивача.

Окрім того, як підтверджено
матеріалами справи та не заперечується
відповідачем, за окремими договорами
страхування та, відповідно,
перестрахування страхувальникам
(всього 94 особи) виплачено страхове
відшкодування, що спростовує доводи
контролюючого органу про те, що
договори страхування були укладені з
метою надання безповоротної
фінансової допомоги позивачу.

З урахуванням вищевикладеного, доводи
відповідача, що суми страхових
платежів в розмірі 1 186 848 грн. 52 коп. мали
бути оподатковані позивачем за
правилами підпункту 4.1.6 пункту 4.1
статті 4 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств" та
підпункту 135.5.4 пункту 135.5 статті 135
Податкового кодексу України як інші
доходи платника податків за звітний
податковий період (як безповоротна
фінансова допомога) є необґрунтованими
та суперечать положенням
законодавства.

Як наслідок, донарахування позивачу
грошового зобов'язання за платежем:
"Податок на прибуток страхових
організацій, включаючи філії
аналогічних організацій, розташовані
на території України" за основним
платежем в розмірі 229 386 грн. 30 коп. є
безпідставним, оскільки не ґрунтується
на вимогах чинного законодавства.

Так само, виходячи з визначення поняття
штрафна санкція, що міститься в
підпункті 14.1.265 пункту 14.1 статті 14
Податкового кодексу України,
відповідно до якого дана санкція може
бути застосована до платника податків
лише у разі вчинення останнім
порушення вимог податкового
законодавства, а такі порушення в діях
позивача відсутні, суд дійшов висновку,
що контролюючим органом неправомірно
застосовано до ПрАТ "СК "Залізничні
шляхи" штрафні (фінансові) санкції в
розмірі 61 296 грн. 76 коп.

В силу частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до підпункту 21.1.1 пункту 21.1
статті 21 Податкового кодексу України
посадові особи контролюючих органів
зобов'язані дотримуватися Конституції
України та діяти виключно у
відповідності з цим Кодексом та іншими
законами України, іншими нормативними
актами.

Згідно із частиною першою статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Як визначено частиною першою статті 70
Кодексу адміністративного судочинства
України, належними є докази, які
містять інформацію щодо предмету
доказування. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмету
доказування.

У відповідності до частини другої
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Отже, обов'язок доведення обставин, які
стали підставою для прийняття
оскарженого податкового
повідомлення-рішення покладено на
контролюючий орган.

Однак, відповідачем суду таких доказів
не надано. Разом з тим, зібраними по
справі доказами спростовано доводи
контролюючого органу про заниження
позивачем податку на прибуток за
період з ІІІ кварталу 2010 року по IV
квартал 2012 року загалом в розмірі
229 386 грн. 30 коп.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає
доведеним належними та допустимими
доказами той факт, що при прийнятті
оскарженого податкового
повідомлення-рішення суб'єкт владних
повноважень діяв всупереч
встановленому законом порядку,
необґрунтовано, упереджено, без
з'ясування необхідних обставин, що мали
значення для прийняття рішення, без
дотримання необхідного балансу між
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів позивача і цілями,
на досягнення яких спрямовано це
рішення, чим порушено законні інтереси
позивача.

Отже, податкове повідомлення-рішення
ДПІ у м. Полтаві від 21 листопада 2013 року
№ підлягає визнанню протиправним
та скасуванню.

За таких обставин, суд дійшов висновку
про задоволення адміністративного
позову ПрАТ "СК "Залізничні шляхи" у
повному обсязі.

У відповідності до частини першої
статті 94 Кодексу адміністративного
судочинства України, якщо судове
рішення ухвалене на користь сторони,
яка не є суб'єктом владних повноважень,
суд присуджує всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України.

Згідно з підпунктом 3 пункту 9 розділу VI
"Прикінцеві та перехідні положення"
Бюджетного кодексу України у разі
безспірного списання коштів
державного бюджету (місцевих бюджетів)
центральний орган виконавчої влади, що
реалізує державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, відображає в обліку
відповідні бюджетні зобов'язання
розпорядника бюджетних коштів, з вини
якого виникли такі зобов'язання.
Погашення таких бюджетних зобов'язань
здійснюється виключно за рахунок
бюджетних асигнувань цього
розпорядника бюджетних коштів.
Одночасно розпорядник бюджетних
коштів зобов'язаний привести у
відповідність з бюджетними
асигнуваннями інші взяті бюджетні
зобов'язання.

Таким чином, понесені позивачем судові
витрати зі сплати судового збору в
розмірі 458 грн. 80 коп. необхідно
стягнути з Державного бюджету України
за рахунок бюджетних асигнувань за
зобов'язаннями ДПІ у м. Полтаві.

Водночас, суд враховує, що при
зверненні до суду з даним позовом
позивачем надміру сплачено судовий
збір в розмірі 4129 грн. 20 коп. Дана сума
судового збору підлягає поверненню
позивачу відповідно до приписів пункту
1 частини першої статті 7 Закону України
"Про судовий збір" від 08 липня 2011 року
№3674-VI.

Крім того, зважаючи на те, що відповідно
до положень пункту 21 частини першої
статті 5 Закону України "Про судовий
збір" органи доходів і зборів звільнені
від сплати судового збору, сума
судового збору пропорційно
задоволеної частини позовних вимог (90%)
з відповідача до Державного бюджету
стягненню не підлягає.

Керуючись статтями 2, 7-11, 69-71, 86, 94, 158-163
Кодексу адміністративного судочинства
України,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Залізничні шляхи" до
Державної податкової інспекції у м.
Полтаві Головного управління
Міндоходів у Полтавській області про
визнання нечинним (протиправним) та
скасування податкового
повідомлення-рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у м.
Полтаві Головного управління
Міндоходів у Полтавській області від
21 листопада 2013 року №.

Стягнути з Державного бюджету України
за рахунок бюджетних асигнувань за
зобов'язаннями Державної податкової
інспекції у м. Полтаві Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області () на користь
Приватного акціонерного товариства
"Страхова компанія "Залізничні шляхи"
() витрати зі сплати
судового збору в розмірі 458 (чотириста
п'ятдесят вісім) гривень 80 (вісімдесят)
копійок.

Повернути Приватному акціонерному
товариству "Страхова компанія
"Залізничні шляхи" () з
Державного бюджету України надміру
сплачений платіжним дорученням від 16
грудня 2013 року №556 судовий збір в
розмірі 4129 (чотири тисячі сто двадцять
дев'ять) гривень 20 (двадцять) копійок.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Полтавський окружний адміністративний
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня отримання її
копії з одночасним надісланням копії
апеляційної скарги до суду апеляційної
інстанції.

Повний текст постанови складено 10
лютого 2014 року.

Суддя
О.О. Кукоба