Справа № 2а-6584/12/2070
Суддя: Загородній А.Ф.
Дата ухвалення: 2014-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" січня 2014 р. м. Київ
К/9991/68972/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого
Загороднього А.Ф.,

суддів
Білуги С.В.,

Гаманка О.І.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 13 липня 2012
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 09 жовтня 2012 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до Головного управління
Державної міграційної служби в
Харківській області про визнання
протиправним та скасування наказу, -

в с т а н о в и л а
:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
Головного управління Державної
міграційної служби в Харківській
області про визнання протиправним та
скасування наказу від 28 травня 2012 року
№ 123-о про відмову в оформленні
документів для вирішення питання щодо
визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту та
зобов'язання відповідача прийняти
рішення про оформлення документів для
вирішення питання щодо надання статусу
біженця в Україні.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 13 липня 2012
року, залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 09 жовтня 2012
року, в задоволенні позовних вимог
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись
на порушення судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати вказані судові
рішення та ухвалити нове рішення, яким
позовні вимоги задовольнити повністю.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального й
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі колегія суддів
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню, з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_1 громадянин
Сирійської Арабської Республіки, у
травні 2012 року звернувся до Головного
управління Державної міграційної
служби України в Харківській області
із заявою про надання статусу біженця
або особи, яка потребує додаткового
захисту в Україні.

Наказом управління міграції України у
Харківській області 28 травня 2012 року №
123-о позивачу було відмовлено в
оформленні документів для вирішення
питання щодо надання статусу біженця
або особи, яка потребує додаткового
захисту в Україні та 28 травня 2012 року
повідомлено позивача про дане рішення.

Згідно з письмовими висновками щодо
прийняття рішення про відмову в
оформленні документів для вирішення
питання щодо надання статусу біженця
Алнакаву Мохнад Абрахем покладеними в
основу оскаржуваного наказу
управління міграції України у
Харківській області 28 травня 2012 року №
123-о, заява ОСОБА_1 є очевидно
необґрунтованою і не містить
суб'єктивного елементу
обґрунтованості побоювань. Зокрема,
заявник не обґрунтував неможливості
повернення до країни громадянської
належності через індивідуальні
побоювання стати жертвою
переслідувань за критерієм
національної ознаки, водночас аналіз
матеріалів особової справи з точки
зору оцінки тверджень заявника в
контексті ситуації в країні його
громадянської належності свідчить про
те, що реальними підставами виїзду з
Сирійської Арабської Республіки було
отримання роботи та заробітку в
Україні, тобто знайти країну кращу для
життя, а не пошук міжнародного захисту.

Відповідно до пунктів 1 і 13 частини
першої статті 1 Закону України «Про
біженців та осіб, які потребують
додаткового або тимчасового захисту»
біженець - це особа, яка не є
громадянином України і внаслідок
обґрунтованих побоювань стати жертвою
переслідувань за ознаками раси,
віросповідання, національності,
громадянства (підданства), належності
до певної соціальної групи або
політичних переконань перебуває за
межами країни своєї громадянської
належності та не може користуватися
захистом цієї країни або не бажає
користуватися цим захистом внаслідок
таких побоювань, або, не маючи
громадянства (підданства) і
перебуваючи за межами країни свого
попереднього постійного проживання, не
може чи не бажає повернутися до неї
внаслідок зазначених побоювань; особа,
яка потребує додаткового захисту - це
особа, яка не є біженцем відповідно до
Конвенції про статус біженців 1951 року і
Протоколу щодо статусу біженців 1967
року та цього Закону, але потребує
захисту, оскільки така особа змушена
була прибути в Україну або залишитися в
Україні внаслідок загрози її життю,
безпеці чи свободі в країні походження
через побоювання застосування щодо неї
смертної кари або виконання вироку про
смертну кару чи тортур, нелюдського або
такого, що принижує гідність,
поводження чи покарання.

Згідно абзаців 4, 6 частини 1 статті 6
Закону України «Про біженців та осіб,
які потребують додаткового або
тимчасового захисту» не може бути
визнана біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту, особа
стосовно якої встановлено, що умови,
передбачені пунктами 1 чи 13 частини
першої статті 1 цього Закону відсутні, а
також така, яка до прибуття в Україну з
наміром бути визнаною біженцем або
особою, яка потребує додаткового
захисту, перебувала в третій безпечній
країні.

Разом з тим, обґрунтоване побоювання
стати жертвою переслідувань є
визначальним у переліку критеріїв щодо
визначення біженця, оскільки під
впливом цієї суб'єктивної оцінки особа
вирішує покинути країну і стала
біженцем, а тому з'ясування
суб'єктивних обставин є першочерговим
завданням судів під час вирішення
таких спорів.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що у ході співбесід із
заявником було з'ясовано, що у 2007 року
позивач виїхав з країни походження до
України з метою навчання за
студентською візою та у період з 2006 по
2010 рік перебував на території України
де навчався на підготовчих курсах ХПІ
після чого був зарахований студентом
ХАІ.

Більш того, позивач у протоколі
співбесіди підтвердив, що в Сирії він
був прихильником «Армії вільної
Сирії», яка є діючою опозицією
правлячій партії, що очолює президент,
проте позивач не дав чітких пояснень
щодо статусу вказаної організації,
зазначивши, що вона з одного боку є
політичною організацією, проте
політикою не займається. Він вказував,
що у рідному місті позивача Дараа
проходять військові дії (війна),
війська президента Сирії вбивають
політичних опонентів, громадян, дітей
без суду та слідства, але вказані
відомості нічим не підтвердив та не
довів достовірності таких тверджень.

Також, судами встановлено, що позивач
звернувся до міграційної служби
виключно за порадою адвоката для
продовження терміну реєстрації
перебування на території України,
подальшої легалізації на території
країни з метою працевлаштування та
можливого подальшого переїзду до іншої
країни Європи.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції, з рішенням якого
погодився і суд апеляційної інстанції,
дійшов правомірного висновку про те, що
ОСОБА_1 не було надано жодних
переконливих доказів, які б свідчили
про його переслідування на батьківщині
або наявність будь-яких підстав щодо
побоювань за своє життя та життя своїх
рідних на батьківщині, а тому дії
Головного управління Державної
міграційної служби в Харківській
області щодо відмови у прийнятті заяви
про визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту в
Україні, є правомірними.

Враховуючи викладене, доводи
касаційної скарги не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального чи процесуального
права, що призвело або могло б
призвести до невірного вирішення
спору, а тому оскаржувані судові
рішення є законними та обґрунтованими
і підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову Харківського
окружного адміністративного суду від 13
липня 2012 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 09 жовтня 2012 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до Головного управління
Державної міграційної служби в
Харківській області про визнання
протиправним та скасування наказу - без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: А.Ф. Загородній
С.В. Білуга О.І. Гаманко