Справа № 826/11823/13-а
Суддя: Бужак Н.П.
Дата ухвалення: 2014-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
1-й інстанції: Васильченко І.П.
Суддя-доповідач: Бужак Н.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Троян Н.М.

За участю секретаря Савін І.В.

розглянувши у судовому засіданні
апеляційну скаргу Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 14 серпня 2013 року в
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до Київської міжрегіональної
митниці Міністерства доходів і зборів
України про визнання протиправним та
скасування наказу, поновлення на
посаді, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до Київської міжрегіональної
митниці Міністерства доходів і зборів
України про визнання протиправним та
скасування наказу, поновлення на
посаді, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу.

Відповідно до постанови Окружного
адміністративного суду міста Києва від
14 серпня 2013 року позов задоволено
повністю.

Не погодившись із постановою суду
першої інстанції, Київська
міжрегіональна митниця Міністерства
доходів і зборів України подала
апеляційну скаргу в якій просить
скасувати постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва та
прийняти нову постанову, якою
відмовити в задоволені позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, заслухавши осіб, що
з»явились в судове засідання, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню виходячи з
наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_2 розпочав роботу в митних
органах з травня 2011 року на посаді
старшого інспектора митного поста
«Правобережний», з червня 2011 року -
старшого інспектора митного поста
«Київ-Центральний», з листопада 2012 року
- головного інспектора митного поста
«Столичний», з грудня 2012 року -
головного інспектора митного посту
«Західний», червня 2013 року - начальника
відділу митного оформлення №3 митного
поста «Західний» Київської
міжрегіональної митниці Мін доходів.

16.07.2013 року позивачем подана заява, якою
останній просив звільнити його із
займаної посади за власним бажанням.
Заява про звільнення подана позивачем
особисто до відділу персоналу
Київської міжрегіональної митниці
Міністерства доходів і зборів України.

В цей же день, а саме 16.07.2013 року
позивачем ОСОБА_2 направлена заява,
якою останній просив вважати
відкликаною заяву від 16.07.2013 року про
бажання звільнитись в зв'язку з тим, що
прийняв необґрунтоване рішення

Зазначена заява про відкликання заяви
про звільнення направлена позивачем
16.07.2013 року до відділу персоналу
Київської міжрегіональної митниці за
допомогою факсимільного зв'язку.

Одночасно, позивачем особисто подана
заява про відкликання заяви про
звільнення від 16.07.2013 року до відділу
персоналу Київської міжрегіональної
митниці Міністерства.

Не беручи до уваги заяву позивача про
відкликання заяви про звільнення,
відповідачем винесено наказ № 409-о від
16.07.2013 року «Про звільнення ОСОБА_2»,
яким звільнено ОСОБА_2 з посади
начальника відділу митного оформлення
№ 3 митного поста «Західний» із
займаної посади 16.07.2013 року за власним
бажанням відповідно до ст. 38 Кодексу
законів про працю України».

Колегія апеляційної інстанції
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо задоволення позовних
вимог позивача, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 38 Кодексу законів про
працю України, працівник має право
розірвати трудовий договір, укладений
на невизначений строк, попередивши про
це власника або уповноважений ним
орган письмово за два тижні. У разі,
коли заява працівника про звільнення з
роботи за власним бажанням зумовлена
неможливістю продовжувати роботу
(переїзд на нове місце проживання;
переведення чоловіка або дружини на
роботу в іншу місцевість; вступ до
навчального закладу; неможливість
проживання у даній місцевості,
підтверджена медичним висновком;
вагітність; догляд за дитиною до
досягнення нею чотирнадцятирічного
віку або дитиною-інвалідом; догляд за
хворим членом сім'ї відповідно до
медичного висновку або інвалідом I
групи; вихід на пенсію; прийняття на
роботу за конкурсом, а також з інших
поважних причин), власник або
уповноважений ним орган повинен
розірвати трудовий договір у строк, про
який просить працівник. Якщо працівник
після закінчення строку попередження
про звільнення не залишив роботи і не
вимагає розірвання трудового договору,
власник або уповноважений ним орган не
вправі звільнити його за поданою
раніше заявою, крім випадків, коли на
його місце запрошено іншого
працівника, якому відповідно до
законодавства не може бути відмовлено
в укладенні трудового договору.

В заяві про звільнення позивачем не
вказано причини звільнення, які
зумовлюють неможливість продовжувати
роботу на посаді до закінчення
двотижневого терміну попередження про
звільнення, які визначені ч. 1 ст. 38 КЗпП
України.

Крім того, працівникові дається право
відкликати раніше подану заяву про
звільнення за власним бажанням. Це -
безумовне право працівника.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач скористався своїм правом
відкликати раніше подану заяву про
звільнення.

При прийнятті наказу № 409-0 від 16.07.2013
року відповідач не врахував заяву
позивача про відкликання попередньо
поданої заяви про звільнення, що
безумовно є порушенням права позивача.

Посилання апелянта в апеляційній
скарзі на те, що на момент відкликання
позивачем раніше поданої заяви про
звільнення, вже був виданий наказ про
звільнення позивача, то колегія суддів
не приймає дане твердження до уваги,
оскільки при подачі позивачем заяви
про відкликання раніше поданої заяви
про звільнення, у відділі персоналу
Київської міжрегіональної митниці
позивача не було ознайомлено з наказом
про звільнення та не було видано
трудової книжки.

З урахуванням вищевикладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що
постанова суду є законною і
обґрунтованою, ухвалена з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права, а тому підстав для її скасування
не має.

Викладені в апеляційній скарзі
апелянтом доводи, висновків суду
першої інстанції не спростовують.

Відповідно до ст. 198,200 КАС України, суд
апеляційної інстанції має право за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга
підлягає залишенню без задоволення, а
постанова суду першої інстанції - без
змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 160,197,198,200,205,206,212,254 КАС України,
колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
залишити без задоволення, а постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 14 серпня 2013 року - без
змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення, проте на неї
може бути подано касаційну скаргу до
Вищого адміністративного суду України
у порядку та в строки, визначені ст. 212
КАС України.

Головуючий суддя:
Бужак Н.П.

судді:
Костюк Л.О.

Троян Н.М.

Повний текст виготовлено: 12 лютого 2014
року.

Головуючий суддя
Бужак Н.П.

Судді:
Костюк Л.О.

Троян Н.М.