Справа № 2а-3169/09
Суддя: Загородній А.Ф.
Дата ухвалення: 2014-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" січня 2014 р. м. Київ
К/9991/81822/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого
Загороднього А.Ф.,

суддів
Білуги С.В.,

Гаманка О.І.,

та секретаря
Бруя О.Д.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 15 червня 2012
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 15 листопада 2012 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Полтавській області, Машівського
районного відділу Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Полтавській області, третя особа -
Головне управління Державної
казначейської служби України у
Полтавській області про скасування
наказів, поновлення на посаді,
стягнення моральної шкоди та грошового
забезпечення, -

встановила:

У червні 2008 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Полтавській області, Машівського
районного відділу Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Полтавській області, третя особа:
Головне управління Державної
казначейської служби України у
Полтавській області про скасування
наказів, поновлення на посаді,
стягнення моральної шкоди та грошового
забезпечення.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 24 листопада
2009 року, залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 21 вересня
2010 року, в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 27 березня 2012 року скасовано
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій, а справу направлено на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 15 червня 2012
року, залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 15 листопада
2012 року, в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій,
ОСОБА_2 подав касаційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення судів першої
та апеляційної інстанції, ухвалити
нове рішення про задоволення позовних
вимог.

Колегія суддів, перевіривши доводи
касаційної скарги та заперечення на
неї, рішення судів щодо правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі, не
вбачає порушень судами першої та
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права
при прийнятті рішення, і тому вважає, що
касаційну скаргу слід залишити без
задоволення, а рішення судів першої та
апеляційної інстанцій без змін, з
наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що з грудня 1992 року ОСОБА_2
проходив службу в органах внутрішніх
справ, з 23 вересня 2001 року позивач
призначений на посаду начальника
відділення карного розшуку
Машівського РВ УМВС України в
Полтавській області, а з 23 вересня 2002
року на посаду першого заступника
відділу - начальника кримінальної
міліції Машівського РВ УМВС України в
Полтавській області.

Наказом УМВС України в Полтавській
області від 27 вересня 2004 року №370
заступника начальника - начальника
кримінальної міліції Машівського РВ
УМВС України в Полтавській області
майора міліції ОСОБА_2 понижено в
посаді, за суттєві прорахунки в
організації роботи підпорядкованого
підрозділу з розкриття злочинів
минулих років загально кримінальної
спрямованості, низький рівень
організації роботи з розшуку злочинців
та безвісти зниклих осіб, відсутність
показників по вилученню із незаконного
обігу зброї, низький контроль за станом
обліково-реєстраційної дисципліни.

Наказом УМВС України в Полтавській
області від 27 вересня 2004 року № 90о/с
позивача призначено на посаду
дільничного інспектора міліції
відділення дільничних інспекторів
міліції Машівського районного відділу
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Полтавській області.
Від запропонованих посад старшого
оперуповноваженого ВКР Карлівського
та Новосанжарського РВ УМВС, що
найближче розташовані до смт. Машівка
Полтавської області, ОСОБА_2 відмовився
та висловив бажання проходити службу в
Машівському РВ УМВСУ в Полтавській
області.

Постановою Октябрського районного
суду м.Полтави від 20 вересня 2007 року,
залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 04 березня
2008 року, позов ОСОБА_2 задоволено
частково, визнано незаконним і
скасовано наказ УМВС України в
Полтавській області від 27 вересня 2004
року №90 в частині призначення ОСОБА_2
на посаду дільничного інспектора
відділення ДІМ Машівського РВ УМВС,
увільнивши його від посади першого
заступника начальника відділу -
начальника кримінальної міліції цього
ж районного відділу. У визнанні
незаконним наказу УМВС України в
Полтавській області від 27 вересня 2004
року № 370 відмовлено.

Наказом ГУМВС України в Полтавській
області від 18 червня 2008 року №120 о/с «По
особовому складу» скасовано пункт
наказу УМВС України в Полтавській
області від 27 вересня 2004 року № 90 о/с, та
призначено ОСОБА_2 на посаду
дільничного інспектора міліції
відділення ДІМ Машівського районного
відділу, увільнивши його (у порядку
дисциплінарного стягнення) від посади
першого заступника начальника відділу
- начальника кримінальної міліції
цього ж районного відділу, з 15
листопада 2004 року. Наказом ГУ МВС
України в Полтавській області від 06
жовтня 2009 року №220 о/с було внесено
зміни щодо дати призначення ОСОБА_2 на
посаду дільничного, а саме: з 15
листопада 2004 року на 30 листопада 2004
року.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 99
Кодексу адміністративного судочинства
України (в редакції, яка діяла на момент
звернення до суду) адміністративний
позов може бути подано в межах строку
звернення до адміністративного суду,
встановленого цим Кодексом або іншими
законами. Для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк, який, якщо
не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення своїх
прав, свобод чи інтересів.

Статтею 100 вищенаведеного Кодексу (в
редакції, яка діяла на момент звернення
до суду) передбачено, що пропущення
строку звернення до адміністративного
суду є підставою для відмови у
задоволенні адміністративного позову
за умови, якщо на цьому наполягає одна
із сторін.

Згідно частини 2 статті 5 Кодексу
адміністративного судочинства України
провадження в адміністративних
справах здійснюється відповідно до
закону, чинного на час вчинення окремої
процесуальної дії, розгляду і
вирішення справи.

Вимогами частини 4 статті 43
Дисциплінарного статуту органів
внутрішніх справ Української РСР,
скарги на необґрунтоване притягнення
до дисциплінарної відповідальності,
подані після закінчення
трьохмісячного строку з дня, коли
притягнутому до відповідальності
оголошено про стягнення, розгляду не
підлягають.

Відповідно до частини 1 статті 233
Кодексу законів про працю України,
працівник може звернутися з заявою про
вирішення трудового спору
безпосередньо до районного, районного
у місті, міського чи міськрайонного
суду в тримісячний строк з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права, а у справах про
звільнення - в місячний строк з дня
вручення копії наказу про звільнення
або з дня видачі трудової книжки.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що про факт пониження на
посаді, тобто про порушення свого права
ОСОБА_2 дізнався 27 жовтня 2004 року,
ознайомившись зі змістом наказу УМВС
України в Полтавській області від 27
вересня 2004 року № 90 о/с під підпис.
Однак з позовом до суду про поновлення
на раніше займаній посаді ОСОБА_2
звернувся 12 червня 2008 року, тобто з
пропуском строку звернення до суду.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
суди першої та апеляційної інстанцій
дійшли вірного висновку про відмову в
задоволенні позову в цій частині,
оскільки саме з 27 жовтня 2004 року
починається перебіг строку звернення
до суду з відповідним позовом про
захист порушених прав, свобод чи
інтересу позивача.

Крім того, суди попередніх інстанцій
дійшли вірного висновку про відмову у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 щодо
визнання неправомірними пунктів
наказів від 18 червня 2008 року №120 о/с, від
06 жовтня 2009 року №220 о/с, оскільки
останні винесені відповідачем після
дати звернення позивача до суду з
позовом, тобто після 12 червня 2008 року
отже на момент звернення позивача до
суду факт порушення його прав
відсутній.

Відповідно до статті 15 Дисциплінарного
статуту органів внутрішніх справ
Української РСР, на осіб рядового і
начальницького складу можуть
накладатися стягнення, зокрема,
пониження в посаді.

Відповідно до підпункту «д» пункту 45
вищевказаного Положення, переміщення
осіб середнього, старшого і вищого
начальницького складу з вищих посад на
нижчі провадиться: у порядку
дисциплінарного стягнення відповідно
до Дисциплінарного статуту органів
внутрішніх справ Української РСР або
за клопотанням товариського суду честі
середнього і старшого начальницького
складу.

У наказах по особовому складу про
переміщення осіб середнього, старшого
і вищого начальницького складу на
нижчі посади зазначаються підстави
переміщення, передбачені цим пунктом.

Відмовляючи в задоволенні позову,
судами першої та апеляційної інстанцій
обґрунтовано взято до уваги, що рішення
оперативної наради від 27 вересня 2004
року №68 о/с, яке затверджене наказом
УМВС України в Полтавській області від
27 вересня 2004 року №370, яким фактично
вирішено понизити в посаді ОСОБА_2, є
чинним. Наказ №370 від 27 вересня 2004 року
був оскаржений позивачем, однак
постановою Октябрського районного
суду м. Полтави від 20 вересня 2007 року,
залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 04 березня
2008 року, у визнанні незаконним наказу
відмовлено за недоведеністю.

Як вірно зазначено судами першої та
апеляційної інстанцій, оскаржувані
позивачем накази УМВС України в
Полтавській області, зокрема: наказ від
18 червня 2008 року №120 о/с, відповідно до
якого майора міліції ОСОБА_2 призначено
на посаду дільничного інспектора
міліції відділення ДІМ Машівського
районного відділу, увільнивши (у
порядку дисциплінарного стягнення) від
посади першого заступника начальника
відділу - начальника кримінальної
міліції цього ж районного відділу з 15
листопада 2004 року; наказ від 06 жовтня 2009
року №220 о/с «Про внесення змін до
пунктів наказів», яким пункт наказу
УМВС України в Полтавській області від
15 листопада 2004 року №110 о/с «Призначити
майора міліції ОСОБА_2 на посаду
дільничного інспектора міліції
відділення ДІМ Машівського районного
відділу, увільнивши (у порядку
дисциплінарного стягнення) від посади
першого заступника начальника відділу
- начальника кримінальної міліції
цього ж районного відділу з 15 листопада
2004 року» змінено в частині дати
призначення - уважати призначеним з 30
листопада 2004 року; наказ від 21 грудня 2007
року №214 о/с в частині призначення
ОСОБА_2 на посаду дільничного
інспектора міліції сектору ДІМ
Машівського районного відділу з 12
листопада 2007 року, є похідними від
наказу УМВС України в Полтавській
області від 27 вересня 2004 року №370, яким
фактично вирішено питання про
притягнення позивача до
дисциплінарної відповідальності у
вигляді пониження в посаді, в
скасуванні якого Октябрським районним
судом м. Полтава позивачу було
відмовлено.

При цьому, наказом УМВС України в
Полтавській області від 15 листопада 2004
року №110 о/с про призначення майора
міліції ОСОБА_2 на посаду дільничного
інспектора міліції відділення ДІМ
Машівського районного відділу,
увільнивши (у порядку дисциплінарного
стягнення) від посади першого
заступника начальника відділу -
начальника кримінальної міліції цього
ж районного відділу з 15 листопада 2004
року, зміненого наказом ГУМВС України в
Полтавській області від 06 жовтня 2009
року №220о/с в частині дати призначення
з 30 листопада 2004 року, дисциплінарне
стягнення на ОСОБА_2 у вигляді
пониження в посаді виконане 30
листопада 2004 року, тобто в строк,
визначений Дисциплінарним статутом
органів внутрішніх справ Української
РСР, з урахуванням часу перебування
позивача на лікарняному.

Враховуючи викладене, доводи
касаційної скарги не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального чи процесуального
права, що призвело або могло б
призвести до невірного вирішення
спору, а тому оскаржувані судові
рішення є законними та обґрунтованими,
і підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів -

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а постанову Полтавського
окружного адміністративного суду від 15
червня 2012 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 15 листопада 2012 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Полтавській області, Машівського
районного відділу Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Полтавській області, третя особа -
Головне управління Державної
казначейської служби України у
Полтавській області про поновлення на
роботі - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.Ф. Загородній

Судді
С.В. Білуга

О.І. Гаманко