Справа № 817/4391/13-а
Суддя: Щербаков В. В.
Дата ухвалення: 2014-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/4391/13-а

03 лютого 2014 року 15год. 10хв. м.
РівнеРівненський окружний
адміністративний суд у складі судді
Щербакова В. В. за участю секретаря
судового засідання Таргоній А.В. та
сторін і інших осіб, які беруть участь у
справі:

позивача: ОСОБА_2

відповідача: представник Скіданова О.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

ОСОБА_2 до Рівненська
митниця Міндоходів про стягнення
заборгованості із невиплаченої
заробітної плати за час вимушеного
прогулу та компенсації ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до
Рівненського окружного
адміністративного суду з позовом до з
адміністративним позовом до
Рівненської митниці Міндоходів про
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу з 07 серпня 2012 року
по 12 березня 2013 року та компенсації за 54
календарних дні невикористаної
відпустки в сумі 39 619,86 грн.

В обґрунтування заявленого позову
зазначає, що з 17.08.1992 по день звільнення
14.03.2013 року працював у митних органах.
Наказом Державної митної служби
України від 30.12.2011 року №2761-к припинено
перебування ОСОБА_2 на державній службі
в митних органах відповідно до пункту 6
частини 1 статті 30 закону України «Про
державну митну службу». Наказом
Державної митної служби України №372-к
від 13.03.2013 року та наказом Рівненської
митниці №87-к від 13.03.2013 року поновлено
ОСОБА_2 на посаді старшого інспектора
сектору митного оформлення №1 відділу
митного оформлення №1 Рівненської
митниці, зобов'язано нарахувати та
виплатити йому заробітну плату за час
вимушеного прогулу. Водночас, позивач
вважає, що розрахунок заробітної плати
та компенсацію за дні невикористаної
відпустки було проведено частково, в
результаті чого виникла
заборгованість по заробітній платі та
компенсації за 54 дні невикористаної
відпустки у сумі 39 619,86 грн.

В судовому засіданні позивач позов
підтримав з підстав викладених у
позовній заяві, вважає, що зазначена у
позові сума підлягає до стягнення з
Рівненської митниці Міндоходів.

Представник відповідача Рівненської
митниці Міндоходів адміністративний
позов не визнала з підстав, викладених
в письмових запереченнях.

В судовому засіданні представник
відповідача пояснила суду, що наказом
Державної митної служби України від
30.12.2011 року №2761-к дійсно було припинено
перебування ОСОБА_2 на державній службі
в митних органах відповідно до пункту 6
частини 1 статті 30 закону України «Про
державну митну службу». Наказом
Державної митної служби України №372-к
від 13.03.2013 року та наказом Рівненської
митниці №87-к від 13.03.2013 року поновлено
ОСОБА_2 на посаді старшого інспектора
сектору митного оформлення №1 відділу
митного оформлення №1 Рівненської
митниці, зобов'язано нарахувати та
виплатити позивачу заробітну плату за
час вимушеного прогулу.

14.03.2013 року ОСОБА_2 звернувся в
Рівненську митницю Міндоходів з заявою
про звільнення його з посади старшого
інспектора митного оформлення №1
відділу митного оформлення №1 за
угодою сторін, відповідно до п.1 статті
36 Кодексу законів про працю.

Відповідно до наказу Рівненської
митниці Державної митної служби
України №88-к від 14.03.2013 року звільнено
ОСОБА_2 з посади старшого інспектора
митного оформлення №1 відділу митного
оформлення №1 за угодою сторін. Пунктом
2 даного наказу зобов'язано відділ
фінансів, бухгалтерського обліку та
звітності забезпечити проведення
розрахунку із ОСОБА_2 станом на 14
березня 2013 року та виплати йому
компенсації за невикористану частину
щорічної відпустки за період роботи з
31.12.2011 по 30.12.2012 року тривалістю 45
календарних днів, за період роботи з
31.12.2012 по 14.03.2013 року, тривалістю 9
календарних днів.

Рівненською митницею Міндоходів було
виплачено позивачеві заробіток на
загальну суму 47 262,73 грн., а саме:

- в січні 2012 року, згідно наказу
Рівненської митниці №663-к від 30.12.2011,
виплачено заробіток за 1 робочий день
(30.12.2011р.) та компенсацію за
невикористану щорічну відпустку
тривалістю 24 календарні дні за період з
18.06.2011 по 30.12.2011 роки на загальну суму
3611,52грн. За вирахуванням податків, на
особовий рахунок було перераховано
2811,53грн.;

- в липні 2012 року, згідно постанови про
відкриття виконавчого провадження
№33298756 від 06.07.2012, виплачено заробіток
за час вимушеного прогулу за період з
10.10.2011 року по 10.11.2011 року на суму
4649,91грн. За вирахуванням податків, на
особовий рахунок було перераховано
3711,33грн.;

- в лютому 2013 року, згідно постанови про
відкриття виконавчого провадження
№36321957 від 30.01.2013, виплачено заробіток
за час вимушеного прогулу за період з
11.10.2011 року по 06.08.2012 року на суму
36794,94грн. За вирахуванням податків, на
особовий рахунок було перераховано
29447,58грн.;

- в березні 2013 року, згідно наказу
Рівненської митниці №88-к від 14.03.2013,
виплачено заробіток за 2 робочих дні
(13.03.2013-14.03.2013рр..) та компенсацію за
невикористану щорічну відпустку
тривалістю 45 календарних днів за
період з 31.12.2011 по 30.12.2011, 9 календарних
днів за період з 31.12.2012 по 14.03.2013 на
загальну суму 2206,36грн. За вирахуванням
податків, на особовий рахунок було
перераховано 1716,88грн.

Таким чином, представник Відповідача
пояснила суду, що позивачу було
виплачено заробітну плату за час
вимушеного прогулу у повному обсязі, що
підтверджується і розрахунковими
листами, доданими самим позивачем до
позовної заяви. Вимоги ОСОБА_2 про
виплату заробітної плати та
компенсацію за дні невикористаної
відпустки є неправомірними та такими,
що на думку митниці Міндоходів не
підлягають до задоволення.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши письмові докази, суд
дійшов до висновку, що
адміністративний позов підлягає до
задоволення частково з наступних
підстав.

Судом встановлено.

Наказом Державної митної служби
України від 30.12.2011 року №2761-к припинено
його перебування на державній службі в
митних органах відповідно до пункту 6
частини 1 статті 30 закону України «Про
державну митну службу».

Не погоджуючись із звільненням,
позивач оскаржив зазначений наказ у
судовому порядку. В результаті
розгляду справи, Рівненським окружним
адміністративним судом 09.04.2012р. було
винесено постанову про задоволення
позовних вимог ОСОБА_2 та поновлення
його на посаді. 06.08.2012 року Житомирським
апеляційним адміністративним судом
вказане рішення було залишено в силі.

Водночас, рішення суду від 09.04.2013 року в
частині поновлення ОСОБА_2 на посаді
старшого інспектора сектору митного
оформлення №1 відділу митного
оформлення №1 Рівненської митниці
фактично було виконано лише 13.03.2013 року
шляхом видання наказу Державної митної
служби України №372-к. Згідно наказу
Рівненської митниці №87-к від 13.03.2013
року зобов'язано нарахувати та
виплатити позивачу заробітну плату за
час вимушеного прогулу.

У позовній заяві Позивач ствердив, що
йому було сплачено вимушений прогул
лише за період з 31 грудня 2011 року по 06
серпня 2012 року (дата постановлення
рішення судом апеляційної інстанції). А
вимушений прогул з 07 серпня 2012 року по 13
березня 2013 року оплачено не було.

У зв'язку із наведеним, ОСОБА_2
звернувся до суду із адміністративним
позовом про стягнення недоплачених
коштів.

Відповідно до ч.2 статті 14 КАС України,
постанови та ухвали суду в
адміністративних справах, що набрали
законної сили, є обов'язковими до
виконання на всі й території України.
Згідно ч.1 статті 255 КАС України
постанова або ухвала суду, яка набрала
законної сили, є обов'язковою для осіб,
які беруть участь у справі, для їхніх
правонаступників, а також для всіх
органів, підприємств, установ та
організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України.

Вимогами ч.5 статті 124 Конституції
України встановлено, що судові рішення
ухвалюються судами іменем України і є
обо'язковими до виконання на всій
території України.

Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.256 КАС
України постанови суду про поновлення
на посаді у відносинах публічної
служби виконуються негайно.

В силу вимог ч.2 ст.257 КАС України судове
рішення, яке набрало законної сили або
яке належить виконати негайно є
підставою для його виконання. Тобто,
постанова Рівненського окружного
адміністративного суду від 09.04.2012 року
підлягала виконанню незалежно від
наявності або відсутності виконавчого
провадження.

Відповідно до вимог ст.235 КЗпП України у
разі звільнення без законної підстави
працівник повинен бути поновлений на
попередній роботі органом, який
розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення
на роботі, орган, який розглядає
трудовий спір, одночасно приймає
рішення про виплату працівникові
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу або різниці в заробітку за час
виконання нижче оплачуваної роботи,
але не більш як за один рік. Якщо заява
про поновлення на роботі розглядається
більше одного року, не з вини
працівника, орган, який розглядає
трудовий спір, виносить рішення про
виплату середнього заробітку за весь
час вимушеного прогулу.

Відповідно до ст. 236 КЗпП України, у разі
затримки власником або уповноваженим
ним органом виконання рішення органу,
який розглядав трудовий спір про
поновлення на роботі незаконно
звільненого або переведеного на іншу
роботу працівника, цей орган виносить
ухвалу про виплату йому середнього
заробітку або різниці в заробітку за
час затримки.

Таким чином, підставою для виплати
незаконно звільненому працівнику
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу є затримка власником або
уповноваженим ним органом виконання
рішення про поновлення на роботі.
Враховуючи, що позивач був поновлений
на роботі лише 13.03.2013 року, суд
приходить до висновку, що позивачем
правомірно заявлено вимоги щодо
стягнення на його користь середнього
заробітку за час затримки виконання
рішення суду. Згідно з довідкою
Рівненської митниці від 23.06.2011 року
№05/64-01-704, середньоденна заробітна
плата позивача станом на 17.06.2011 року
складала 202, 17 грн. Кількість
неоплачених днів вимушеного прогулу
(за період з 07.08.2012 по 13.03.2013 року)
заявлена позивачем та перевірена судом
складає 152 дні.

Таким чином, середній заробіток за час
вимушеного прогулу, недоплачений
позивачеві, складає 30729,84 грн. (152 дні по
202,17 грн.)

За таких обставин, суд приходить до
висновку про обґрунтованість вимоги
позивача ОСОБА_2 про стягнення на його
користь середнього заробітку за час
вимушеного прогулу за період з 07.08.2012 по
13.03.2013 року.

Водночас, щодо позовної вимоги про
стягнення на користь позивача коштів
за 54 календарних дні невикористаної
відпустки, то суд дослідивши обставини
справи та наявні у справі докази,
приходить до висновку про її
безпідставність виходячи із
наступного.

Відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України №100 від 08.02.1995 року
«Про затвердження Порядку обчислення
середньої заробітної плати» (далі
Постанова) розраховується виплата
компенсації за невикористану
відпустку. Обчислення середньої
заробітної плати для оплати часу
щорічної відпустки, додаткових
відпусток у зв'язку з навчанням,
творчої відпустки, додаткової
відпустки працівникам, які мають дітей,
або для виплати компенсації за
невикористані відпустки провадиться
виходячи з виплат за останні 12
календарних місяців роботи, що
передують місяцю надання відпустки або
виплати компенсації за невикористані
відпустки.

Позивачеві виплачено Рівненською
митницею Міндоходів компенсацію, яка
розрахована відповідно до розділу 3,
пункту 4 Постанови: «В інших випадках,
коли нарахування проводяться виходячи
із середньої заробітної плати,
працівник не мав заробітку не з вини
працівника, розрахунки проводяться
виходячи з установлених йому в
трудовому договорі тарифної ставки,
посадового (місячного) окладу».

Відповідно до довідки відділу
фінансів, бухгалтерського обліку та
звітності Рівненської митниці
Міндоходів від 14.01.2014 року №05/49-0040, у
березні 2013 року позивачеві було
виплачено компенсацію за
невикористану щорічну відпустку у
кількості 54 днів у розмірі 2027,16 грн.
Дослідивши наведений у довідці
помісячний розрахунок виплат та їх
алгоритм, суд приходить до висновку, що
наявними у справі доказами
підтверджено, що Рівненською митницею
Міндоходів виплату за невикористані 54
дні відпустки було проведено
позивачеві у повному обсязі згідно
норм та порядку, визначених чинним
законодавством та
нормативно-правовими актами України.

Доводи позивача, викладені в позовній
заяві, щодо недоплати йому 8890,02 грн.
компенсації не підтверджуються
належними та допустимими доказами і є
необґрунтованими, у зв'язку з чим суд не
погоджується із ними та приходить до
висновку, що в частині позовних вимог
щодо сплати позивачеві різниці коштів
між сумою, що була виплачена митницею
(2027, 16 грн.) та сумою, яку розрахував
позивач на власний розсуд (10917,18 грн.), за
невикористані 54 дні щорічної
відпустки, слід відмовити за їх
безпідставністю.

За таких обставин, суд дійшов висновку
про часткове задоволення вимог
позивача.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Рівненської митниці
Міндоходів на користь ОСОБА_2
заборгованість із невиплаченої
заробітної плати в сумі 30729,84 грн.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Щербаков
В. В.