Справа № 2а-14253/11/1370
Суддя: Бухтіярова І.О.
Дата ухвалення: 2014-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2014 року м. Київ
К/800/11259/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі Бухтіярової І.О., Костенка М.І.,
Приходько І.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Городоцької міжрайонної державної
податкової інспекції Львівської
області Державної податкової служби

на постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 23.05.2012 року

та ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 24.01.2013 року

у справі № 2а-14253/11/1370 (9104/129206/12)

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Ельпласт-Тепло»
(далі - позивач, ТОВ «Ельпласт-Тепло»)

до Городоцької міжрайонної державної
податкової інспекції Львівської
області Державної податкової служби
(далі - відповідач, Городоцької МДПІ
Львівської області ДПС)

про скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИЛА:

ТОВ «Ельпласт-Тепло» звернулось у
грудні 2011 року до суду з
адміністративним позовом до
Городоцької МДПІ Львівської області
ДПС про скасування податкових
повідомлень-рішень № та №
від 31.03.2011 року.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 23.05.2012 року,
залишеною без змін ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 24.01.2013 року, позов задоволено
повністю.

Не погоджуючись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, відповідач подав
касаційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення судів попередніх
інстанцій та прийняти нове рішення,
яким у задоволенні позову відмовити.
Вважає, що рішення судів першої та
апеляційної інстанцій були прийняті з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Позивач в своїх запереченнях на
касаційну скаргу зазначає, що рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
прийняті з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
а тому просить залишити касаційну
скаргу без задоволення, а рішення судів
першої та апеляційної інстанцій без
змін.

Справу розглянуто у попередньому
судовому засіданні відповідно до
статті 220-1 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача
про обставини, необхідні для ухвалення
судового рішення судом касаційної
інстанції, дослідивши доводи
касаційної скарги, матеріали справи,
судові рішення, суд касаційної
інстанції дійшов висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідачем у період з
25.10.2010 року по 27.10.2010 року проведено
планову виїзну перевірку позивача з
питань дотримання вимог податкового та
іншого законодавства за період з 01.10.2008
року по 30.06.2010 року, про що 03.11.2010 року
складено акт № 83/23-35009379.

За результатами перевірки та на
підставі складеного акту, відповідачем
прийнято податкове
повідомлення-рішення № від 31.03.2011
року про збільшення позивачу грошового
зобов'язання за платежем податок на
прибуток приватних підприємств на
загальну суму 560 043,25 гривні, у тому
числі 342 998,00 гривень основного платежу
і 217 045,25 гривень штрафних санкцій та
податкове повідомлення-рішення форми
№ про зменшення позивачу суми
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість на суму 164 486,00 гривень
та застосовано штрафну санкцію в сумі
5214,50 гривень.

За висновками відповідача, викладеними
у акті перевірки, позивачем не
здійснювалися господарські операції з
ТзОВ «НВФ «Техприлад», ТзОВ
«Укроборонсервіс», ТзОВ «Альтоніка»,
ТзОВ «Терміна-Трейд», ПП ОСОБА_4 та
невключено до складу валового доходу
безнадійну заборгованість перед ТзОВ
«ІК Укртрансбуд» та ТзОВ
«Індустріальна компанія «Укрнеобуд».

Крім цього, судами попередніх
інстанцій встановлено, що між
позивачем та ТзОВ «НВФ «Техприлад»
укладено договір від 02.09.2008 року на
сервісне та інженерно-технічне
обслуговування обладнання, перелік
якого вказаний в додатку № 1 до
договору.

На виконання вказаного договору
зазначений контрагент у перевіряємому
періоді виконав роботи, передбачені
вказаним договором, видав податкову
накладну, а позивач здійснив оплату цих
робіт.

Крім цього, судами встановлено, що між
позивачем та ТзОВ «Альтоніка» укладено
договір поставки від 01.10.2008 року № 1008/2,
предметом якого є поставка продукції,
визначеної у накладних, що є
невід'ємною частиною договору.

На виконання вказаного договору
зазначений контрагент у перевіряємому
періоді поставив позивачу товар, видав
податкову накладну, а позивач здійснив
оплату цього товару.

Також, судами попередніх інстанцій
встановлено, що між позивачем та ТзОВ
«Терміна-Трейд» укладено договір
оренди обладнання № 7 від 01.04.2008 року,
предметом якого є оренда обладнання
для дробиструйної очистки сталевих
труб.

На виконання вказаного договору
зазначений контрагент у перевіряємому
періоді надав в оренду обладнання,
передбачене вказаним договором, видав
податкову накладну, а позивач здійснив
оплату за оренду обладнання.

Судами попередніх інстанцій також було
встановлено отримання позивачем від ПП
ОСОБА_4 транспортно-експедиційних
послуг згідно актів прийому виконаних
робіт, оплата вартості яких
підтверджується випискою по рахунку, а
ПП ОСОБА_4 виписано податкові накладні.

Крім того, судами встановлено, що між
позивачем та ТзОВ «Укроборонсервіс»
укладено договір оренди обладнання № 5
від 05.02.2009 року, предметом якого є
оренда машини дробиструменевої
очистки труб типу Q034-630.

На виконання вказаного договору
зазначений контрагент у перевіряємому
періоді надав в оренду обладнання,
передбачене вказаним договором, видав
податкову накладну, а позивач здійснив
оплату за оренду обладнання.

Також, судами встановлено, що позивач
отримав від ПП «НАТА-ВАР» стальні труби
та комплекти ізоляції стиків згідно
видаткової накладної, за що сплатив ПП
«НАТА-ВАР» згідно банківської виписки
54 186,48 гривень, у тому числі ПДВ - 9031,08
гривня.

Суди попередніх інстанцій, вирішуючи
спір по суті та задовольняючи позовні
вимоги повністю, виходили з наступного,
з чим погоджується суд касаційної
інстанції.

Пунктом 5.1. ст. 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств» у
редакції на час здійснення
господарських операцій, валові витрати
виробництва та обігу - сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Згідно із пп. 11.2.1 п. 11.2 ст. 11 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств», датою збільшення валових
витрат виробництва (обігу) вважається
дата, яка припадає на податковий
період, протягом якого відбувається
будь-яка з подій, що сталася раніше: або
дата списання коштів з банківських
рахунків платника податку на оплату
товарів (робіт, послуг), а в разі їх
придбання за готівку - день їх видачі з
каси платника податку; або дата
оприбуткування платником податку
товарів, а для робіт (послуг) - дата
фактичного отримання платником
податку результатів робіт (послуг).

Судами вірно зазначено, що виходячи із
вищезазначеного, валові витрати можуть
підтверджуватися: документами, які
підтверджують списання коштів в оплату
товарів (робіт, послуг), або придбання
їх за готівку; документами, які
підтверджують оприбуткування товарів
або фактичне отримання результатів
робіт (послуг).

Відповідно до частини 1, 2 статті 9
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Первинні і зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати
обов'язкові реквізити: назва документа;
дату і місце складання; назва
підприємства, від імені якого
складається документ; зміст і обсяг
господарської операції; одиницю виміру
господарської операції; посади осіб,
відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення; особистий підпис або
інші дані, що мають можливість
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції (п.
2 ст. 9 цього Закону).

Колегія суддів касаційної інстанції
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій, що визнання
юридичної особи банкрутом та подальше
скасування державної реєстрації і
анулювання свідоцтва платника ПДВ самі
по собі не можуть призвели до
недійсності всіх угод, укладених з
моменту державної реєстрації такої
особи до моменту виключення її з
державного реєстру, та не позбавляє
правового значення виданих за цими
господарськими операціями видаткові
та податкові накладні. Тому, покупець
не може нести відповідальність ані за
несплату податків продавцями, ані за
можливу недостовірність відомостей
про них, за умови необізнаності щодо
неї.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що згідно висновків,
викладених у акті перевірки,
безнадійна заборгованість в сумі 1 880
480,00 гривень перед ТзОВ «Індустріальна
компанія «Укртрансбуд» мала бути
включена позивачем у 1 кварталі 2009 року,
оскільки ТзОВ «Індустріальна компанія
«Укртрансбуд» визнано банкрутом 07.10.2008
року та скасовано державну реєстрацію
26.09.2009 року, а безнадійна
заборгованість в сумі 960 920,00 гривень
перед ТзОВ «Індустріальна компанія
«Укрнеобуд» мала бути включена
позивачем у 4 кварталі 2009 року, оскільки
ТзОВ «Індустріальна компанія
«Укрнеобуд» визнано банкрутом 20.10.2009
року та скасовано державну реєстрацію
28.10.2009 року.

Таким чином, суди попередніх інстанцій
дійшли вірного висновку, що у разі
виникнення обставин, які позбавляють
зустрічного виконання зобов'язання з
оплати придбаних товарів платника
перед контрагентом, то відповідна
заборгованість платника
перетворюється у безповоротну
фінансову допомогу, яка відповідно до
підпункту 4.1.6 пункту 4.1 статті 4
названого Закону підлягає включенню до
валового доходу як дохід з інших
джерел.

Відтак, оскільки з моменту ліквідації
ТзОВ «Індустріальна компанія
«Укртрансбуд» та ТзОВ «Індустріальна
компанія «Укрнеобуд» борг позивача
перед цими постачальниками набув ознак
безповоротної фінансової допомоги, то
позивачем несвоєчасно збільшено
валовий дохід.

Проте згідно з підпунктом «б»
підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» контролюючий орган
зобов'язаний самостійно визначити суму
податкового зобов'язання платника
податків у разі якщо дані
документальних перевірок результатів
діяльності платника податків свідчать
про заниження або завищення суми його
податкових зобов'язань, заявлених у
податкових деклараціях.

Суди попередніх інстанцій дійшли
вірного висновку, що порушення
платником податкової дисципліни, які
не вплинули на порядок розрахунків з
бюджетом, не є підставою для
донарахування платникові податкового
зобов'язання, а тому, заборгованість в
сумі 1 880 480,00 гривень перед ТзОВ
«Індустріальна компанія «Укртрансбуд»
була включена позивачем до валового
доходу у 4 кварталі 2009 року замість 1
кварталу 2009 року, а заборгованість в
сумі 960 920,00 гривень перед ТзОВ
«Індустріальна компанія «Укрнеобуд»
була включена позивачем у 1 кварталі 2010
року, замість 4 кварталу 2009 року. Тому,
це не призвело до виникнення у позивача
недоїмки з цього податку, тому підстави
для донарахування позивачеві
відповідної суми податку на прибуток
відсутні.

Доводи податкового органу щодо
нікчемності вчинених позивачем
господарських зобов'язань є
необґрунтованими, оскільки для цього
необхідно встановити наявність у
платника податку при вчинення таких
зобов'язань мети, суперечної інтересам
держави і суспільства. Про наявність
такої мети у платника податку (покупця)
не можуть свідчили лише факти певних
порушень правил ведення господарської
діяльності чи оподаткування
постачальниками товару.

Таким чином, колегія суддів касаційної
інстанції погоджується з судами
попередніх інстанцій, що факт
здійснення позивачем господарських
операцій з ТзОВ «НВФ «Техприлад», ТзОВ
«Укроборонсервіс», ТзОВ «Альтоніка»,
ТзОВ «Терміна-Трейд», ПП ОСОБА_4
підтверджується первинними
документами, що складені відповідно до
вимог чинного законодавства.

За таких обставин та з урахуванням
вимог ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суди попередніх інстанцій
дійшли обґрунтованого висновку щодо
наявності підстав для задоволення
позовних вимог.

Відповідно до п. 3 ст. 220-1 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах
касаційної скарги порушень судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено.
Правова оцінка обставин у справі дана
вірно, а тому касаційну скаргу слід
відхилити, а оскаржувані судові
рішення залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 220-231 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Городоцької
міжрайонної державної податкової
інспекції Львівської області
Державної податкової служби -
відхилити.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 23.05.2012 року
та ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 24.01.2013 року
у справі № 2а-14253/11/1370 (9104/129206/12) -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути
переглянута з підстав, у порядку та в
строки, встановлені статтями 236-238
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:
І.О. Бухтіярова

Судді:
М.І. Костенко

І.В. Приходько