Справа № 803/675/13-а
Суддя: Матковська З.М.
Дата ухвалення: 2014-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2014 р.

Справа № 876/6658/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі колегії
суддів:

головуючого судді:
Матковської З.М.,

суддів:
Затолочного В.С., Каралюса В.М.,

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в м. Ковелі та Ковельському
районі Волинської області на постанову
Волинського окружного
адміністративного суду від 03 квітня 2013
р. року у адміністративній справі
№803/675/13-а за позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Ковелі та Ковельському районі
Волинської області про визнання
недійсним рішення,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся з адміністративним
позовом до управління Пенсійного фонду
України в місті Ковелі та Ковельському
районі Волинської області про визнання
недійсними рішень №291 та №292 від 11
березня 2013 року про застосування
фінансових санкцій за неподання,
несвоєчасне подання, не подання за
встановленою формою звітності до
Пенсійного фонду України.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що
оскаржувані рішення винесені на
підставі пункту 5 частини дев'ятої
статті 106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», яка з прийняттям Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 08.07.2010 року
з 01.01.2011 року втратила чинність. Позивач
вважає, що відповідач не вправі був
накладати на нього фінансові санкції
на підставі закону, який втратив
чинність, а тому просить суд
вищезгадані рішення про накладення на
нього фінансових санкцій визнати
недійсними.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 03.04.2013 р.
позов задоволено повністю. Визнано
протиправними та скасовані рішення
управління Пенсійного фонду України в
місті Ковелі та Ковельському районі
Волинської області №291 та №292 від 11
березня 2013 року про застосування
фінансових санкцій до ОСОБА_1 на
загальну суму 340,00 грн. Стягнуто з
Державного бюджету України на користь
ОСОБА_1 судові витрати по справі в сумі
114,70 грн.

Не погоджуючись із постановою суду
першої інстанції, відповідачем подана
апеляційна скарга, в якій зазначає, що
постанова суду першої інстанції є
незаконною та необґрунтованою,
прийнятою з порушенням норм
матеріального права, зокрема
посилається на невірне застосування
судом Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування». Просить
постанову суду першої інстанції
скасувати та прийняти нову постанову
про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 197 КАС України,
суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі відсутності клопотань
від усіх осіб, які беруть участь у
справі, про розгляд справи за їх участю.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено наступне. Позивач
займається адвокатською діяльністю та
забезпечує себе роботою самостійно, а
тому відповідно до пункту 4 частини
першої статті 11 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV,
особи, які забезпечують себе роботою
самостійно - займаються адвокатською
діяльністю, пов'язаною з отриманням
доходу безпосередньо від цієї
діяльності, підлягають
загальнообов'язковому державному
пенсійному страхуванню, а за змістом
пункту 5 статті 14 Закону такі особи є
страхувальниками.

Проведеною перевіркою УПФ України в м.
Ковелі та Ковельському районі
встановлено факт несвоєчасного
подання відомостей позивачем, що
використовуються в системі
персоніфікованого обліку за 2004 - 2005
роки про що було складено акт № 454 від 11
березня 2013 року.

За несвоєчасне подання звітності до
органів Пенсійного фонду України
протягом 2004 рік, на підставі пункту 5
частини дев'ятої статті 106 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
начальником УПФ України в м. Ковелі та
Ковельському районі Самолюк І.П. були
винесені рішення № 291 та № 292 про
застосування до позивача фінансових
санкцій на загальну суму 340,00 грн.

Суд першої інстанції позов задовольнив
з тих підстав, що оскаржувані рішення №
291 та № 292 від 11 березня 2013 року були
винесені відповідачем щодо
правовідносин, які виникли протягом 2004
- 2005 років та після набрання чинності
Законом України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування», яким
було скасовано відповідальність
страхувальника за вчинення
відповідних дій (бездіяльності).

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується х висновками суду першої
інстанції та вважає їх вірними з
огляду на наступне.

Відповідно до п. 5 ч. дев'ятої статті 106
Закону України статті 11 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», за неподання,
несвоєчасне подання, подання не за
встановленою формою або подання
недостовірних відомостей, що
використовуються в системі
персоніфікованого обліку та іншої
звітності, передбаченої
законодавством, до територіальних
органів Пенсійного фонду накладається
штраф у розмірі 10 відсотків суми
страхових внесків, які були сплачені
або підлягали сплаті за відповідний
звітний період, за кожний повний або
неповний місяць затримки подання
відомостей, звітності, але не менше
десяти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян, а в разі повторного
протягом року такого порушення - у
розмірі 20 відсотків зазначених сум та
не менше 20 неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян.

Вказана норма права, як і стаття 17
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09.07.2003 року № 1058-ІУ,
яка регламентує вчинене
правопорушення, встановлене
відповідачем в акті, втратила чинність
з 1 січня 2011 року згідно із Законом
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 08.07.2010 року
№ 2464-ІV, тобто, не діяла на дату
прийняття УПФ України в м. Ковелі та
Ковельському районі оскаржуваних
рішень.

Згідно зі статтею 58 Конституції
України закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Застосування після 01.01.2011 року штрафних
санкцій передбачених приписами частин
1-9 статті 106 Закону № 1058-IV, які втратили
чинність 01.01.2011 року, є порушенням
принципу закріпленого частиною другою
статті 58 Конституції України,
відповідно до якого, закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Як було встановлено судом оскаржувані
рішення № 291 та № 292 від 11 березня 2013
року були винесені відповідачем щодо
правовідносин, які виникли протягом 2004
- 2005 років та після набрання чинності
Законом № 2464, яким було скасовано
відповідальність страхувальника за
вчинення відповідних дій
(бездіяльності).

Таким чином, оскаржувані рішення
винесені відповідачем в порушення
принципу зворотної дії в часі законів
та інших нормативно-правових актів,
оскільки не може бути притягнено до
відповідальності особу на підставі
норми, яка втратила чинність на момент
винесення рішення про притягнення до
відповідальності.

Вказане вище узгоджується із правовою
позицією Верховного Суду України,
викладеною у Постанові Верховного Суду
України від 20.11.2012 р. та відповідно до
ст. 244-2 КАС України рішення Верховного
Суду України є обов'язковим для усіх
суб'єктів владних повноважень та
судів.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції та вважає, що судом першої
інстанції правильно встановлені
обставини справи, судове рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
доводами апеляційної скарги висновки,
викладені в судовому рішенні, не
спростовуються і підстав для його
скасування не вбачається.

Приведені в апеляційні скарзі доводи,
висновку суду не спростовують, а
зводяться до переоцінки доказів та
незгоди з ними.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, підстав для
скасування постанови суду першої
інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись статтями 160, 167, 195, 197, 198, 200, 205,
206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скарги Управління
Пенсійного фонду України в м. Ковелі та
Ковельському районі Волинської
області - залишити без задоволення, а
постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 03 квітня 2013
р. року у адміністративній справі
№803/675/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після надіслання її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя З.М. Матковська

Судді В.С. Затолочний

В.М. Каралюс