Справа № 801/6783/13-а
Суддя: Дадінська Тамара Вікторівна
Дата ухвалення: 2014-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Ухвала

Іменем України

Справа № 801/6783/13-а

30.01.14 м. Севастополь

Севастопольський
апеляційний адміністративний суд у
складі колегії суддів:

головуючого судді Дадінської Т.В.,

суддів Омельченка В. А. ,

Дудкіної Т.М.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Євпаторійської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів в АР Крим на
постанову Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим (
Кірєєв Д.В. ) від 21.10.2013 по справі №
801/6783/13-а

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 (АДРЕСА_1)

до Євпаторійської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів в АР Крим (вул.
Дм. Ульянова, 2 Б, м. Євпаторія, Автономна
Республіка Крим,97408)

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного
адміністративного суду АР Крим від 21
жовтня 2013 року у справі № 801/6783/13-а
адміністративний позов Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 до
Євпаторійської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів в АР Крим про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень було
задоволено частково. Визнано
протиправним та скасовано податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у м. Євпаторії АР
Крим Державної податкової служби №
від 24.05.2013 року. В задоволенні
решти позовних вимог було відмовлено.
Судом також вирішено питання щодо
розподілу судових витрат по справі.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, відповідач звернувся
з апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати постанову Окружного
адміністративного суду АР Крим від 21
жовтня 2013 року в частині визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
24.05.2013 року № на загальну суму 5440,
30 грн., прийняти нову постанову, якою
відмовити у задоволенні
адміністративного позову у повному
обсязі.

Апеляційна скарга мотивована
завищенням позивачем валових витрат на
загальну суму 29014,94 грн., що
безпосередньо не пов'язані з
одержанням позивачем доходу, а саме:
витрати по оплаті оренди приміщення
(магазину) та відшкодування
комунальних послуг (електроенергія,
вода) за січень 2012 року, оскільки
отримання позивачем доходу за
договорами суборенди з фізичними
особами-підприємцями позивачем
почалося у лютому 2012 року.

У судове засідання представник
відповідача не з'явився, надав
клопотання про відкладення розгляду
справи у зв'язку із неможливістю
забезпечення явки представника у
судове засідання внаслідок складних
погодних умов.

Вказане клопотання про відкладення
розгляду справи залишено судовою
колегією без задоволення, оскільки
доводи апеляційної скарги є для суду
зрозумілими та зводяться до вирішення
судом правового питання, в матеріалах
справи є у наявності усі необхідні
докази для вирішення судом спору.

Позивач у судове засідання не з'явився.
Про дату, час і місце апеляційного
розгляду справи позивач сповіщений
належним чином.

Відповідно до частини 4 статті 196
Кодексу адміністративного судочинства
України неприбуття у судове засідання
сторін або інших осіб, які беруть
участь у справі, належним чином
повідомлених про дату, час і місце
апеляційного розгляду, не перешкоджає
судовому розгляду справи.

Відповідно до пункту 2 частини першої
статті 197 Кодексу адміністративного
судочинства України суд апеляційної
інстанції може розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами, якщо
справу може бути вирішено на основі
наявних у ній доказів, у разі
неприбуття жодної з осіб, які беруть
участь у справі, у судове засідання,
хоча вони були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового засідання.

Суд, керуючись положеннями пункту 2
частини першої статті 197 Кодексу
адміністративного судочинства
України, визнав за можливе перейти до
письмового провадження по справі.

Колегія суддів, обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Порядок оподаткування доходів,
отриманих фізичною особою -
підприємцем від провадження
господарської діяльності, крім осіб, що
обрали спрощену систему оподаткування,
регулюється статтею 177 Податкового
кодексу України.

Матеріалами справи встановлено, що з
01.01.2012 року позивач здійснював
господарську діяльність на загальній
системі оподаткування.

Відповідно до пунктів 177.1, 177.2, 177.4
статті 177 Податкового кодексу України
доходи фізичних осіб - підприємців,
отримані протягом календарного року
від провадження господарської
діяльності, оподатковуються за
ставками, визначеними в пункті 167.1
статті 167 цього Кодексу.

Об'єктом оподаткування є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та негрошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної особи -
підприємця.

До переліку витрат, безпосередньо
пов'язаних з отриманням доходів,
належать документально підтверджені
витрати, що включаються до витрат
операційної діяльності згідно з
розділом III цього Кодексу.

Згідно пункту 177.5. статті 177 Податкового
кодексу України фізичні особи -
підприємці подають до контролюючого
органу податкову декларацію за місцем
своєї податкової адреси за
результатами календарного року у
строки, встановлені цим Кодексом для
річного звітного податкового періоду,
в якій також зазначаються авансові
платежі з податку на доходи.

Таким чином, за змістом вказаних
положень Податкового кодексу України
слідує, що оподаткуванню підлягає
чистий дохід фізичних
осіб-підприємців, отриманий протягом
календарного року, тобто різниця між
отриманим за календарний рік доходом
та документально підтвердженими
витратами, пов'язаними із
господарською діяльністю, що були
понесені фізичною особою-підприємцем
протягом календарного року.

З акту перевірки від 13.05.2013 року №
537/17.2-20-НОМЕР_1 «Про результати
документальної планової виїзної
перевірки дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3, рнокпп.НОМЕР_1
за період з 01.01.2010р. по 31.12.2012р.»
вбачається, що податок з доходів
фізичних осіб від підприємницької
діяльності донарахований позивачу у
сумі 4352,24 грн. саме за 2012 рік. При цьому
заниження оподатковуваного доходу за
2012 рік на суму 29014,94 грн. було визначено
податковою інспекцією саме за даними
річної декларації позивача № від
31.01.2013 року.

Так згідно відомостей вказаної
декларації позивачем за 2012 рік
отриманий валовий дохід у сумі 662583,50
грн. та понесені витрати, пов'язані з
одержанням доходу, за 2012 рік у сумі
647719,10 грн.

Заниження оподатковуваного доходу на
суму 29014,94 грн. визначено податковою
інспекцією внаслідок зменшення
понесених позивачем витрат у січні 2012
року за оренду приміщення (магазину) та
відшкодування комунальних послуг
(електроенергія, вода), оскільки доходи
від здачі орендованого майна у
суборенду отримувалися позивачем
починаючи з лютого 2012 року.

Судом першої інстанції було
встановлено, що 01.01.2012 між Товариством з
обмеженою відповідальністю
«АТБ-маркет» (Орендодавець) та Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_3 (Суборендар)
укладено договір № 35152 суборенди
нерухомого майна - торгівельного
приміщення загальною площею 1001,7 кв.м,
розташованого за адресою:АДРЕСА_2. Сума
орендної плати в місяць складає 121 500
грн., у тому числі ПДВ - 20 250,00 грн.

Додатковою угодою від 01.07.2012 до
договору суборенди № 35152 від 01.01.2012
змінено п. 3.1 договору, а саме: сума
орендної плати в місяць складає 60 000
грн., у тому числі ПДВ 10 000 грн.

Так між Товариством з обмеженою
відповідальністю «АТБ-маркет»
(Орендодавець) та Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_3 (Суборендар)
укладено договір № 39140 від 21.02.2013
суборенди нерухомого майна -
торгівельного приміщення загальною
площею 238,1 кв.м, розташованого за
адресою: АДРЕСА_3. Сума орендної плати в
період з 27.03.2012 по 31.05.2012 щомісячно
складає 5 000 грн., у тому числі ПДВ 833,33
грн.

Також між Товариством з обмеженою
відповідальністю «АТБ-маркет»
(Орендодавець) та Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_3 (Суборендар)
укладено договір № 41690 від 01.07.2012
суборенди нерухомого майна -
торгівельного приміщення загальною
площею 238,1 кв.м, розташованого за
адресою: АДРЕСА_3. Сума орендної плати
за місяць складає 15 500,00 грн., у тому
числі ПДВ - 2 583,33 грн.

Протягом 2012 року зазначені приміщення
надавались позивачем у суборенду
фізичним особам-підприємцям згідно
договорів суборенди.

Судова колегія зазначає, що у акті
перевірки податкової інспекції не
міститься взагалі розрахунок суми 29014,94
грн., на яку податкова інспекція
зменшила позивачу валові витрати за 2012
рік, не міститься доказів того, що саме
у січні 2012 року позивач поніс витрати у
сумі 29014,94 грн. з оренди нерухомого
майна та у акті перевірки не зазначено
на підставі яких первинних документів
бухгалтерського та податкового обліку
податкова інспекція дійшла висновку
про завищення позивачем валових витрат
у сумі 29014,94 грн. за січень 2012 року.

В матеріалах справи (т. 1 а.с.41-44)
міститься Перелік складу витрат ФОП
ОСОБА_3 за 2012 рік, з якого вбачається, що
у січні 2012 року позивачем понесені
документально підтверджені витрати у
сумі 895,22 грн., у т.ч.: 372,23 грн. - Пенсійний
фонд, 78,59 грн. - ПДФО, 404,8 грн. - Пенсійний
фонд, 39,6 грн. - ЄСВ.

Відшкодування послуг за оренду
АТБ-маркет за січень 2012 року здійснено
позивачем у лютому 2012 року на загальну
суму 3072,94 грн. та у березні 2012 року у
сумі 26000,00 грн., тобто під час, коли
орендовано майно було передано
позивачем у суборенду та позивач
отримував доходи від здачі нерухомого
майна у суборенду.

Як вказувалося вище, відповідно до
пункту 177.4 статті 177 Податкового
кодексу України до переліку витрат,
безпосередньо пов'язаних з отриманням
доходів, належать документально
підтверджені витрати, що включаються
до витрат операційної діяльності
згідно з розділом III цього Кодексу.

Згідно приписів п.п. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України витрати -
сума будь-яких витрат платника податку
у грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Згідно до пункту 138.1. статті 138
Податкового кодексу України витрати,
що враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із, зокрема:

витрат операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті:

інших витрат, визначених згідно з
пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 138.1.1. пункту 138.1
статті 138 Податкового кодексу України
витрати операційної діяльності
включають:

собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та інші
витрати беруться для визначення
об'єкта оподаткування з урахуванням
пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2
- 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших
статей цього Кодексу, які прямо
визначають особливості формування
витрат платника податку.

Згідно до пункту 138.2. статті 138
Податкового кодексу України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до пункту 138.4. статті 138
Податкового кодексу України витрати,
що формують собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг, крім нерозподільних постійних
загальновиробничих витрат, які
включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

Згідно пункту 138.5. статті 138 Податкового
кодексу України інші витрати
визнаються витратами того звітного
періоду, в якому вони були здійснені,
згідно з правилами ведення
бухгалтерського обліку.

Положенням пункту 138.8. статті 138
Податкового кодексу України
встановлено, що собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
складається з витрат, прямо пов'язаних
з виробництвом таких товарів,
виконанням робіт, наданням послуг, а
саме:

прямих матеріальних витрат;

прямих витрат на оплату праці;

амортизації виробничих основних
засобів та нематеріальних активів,
безпосередньо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг;

загальновиробничі витрати, які
відносяться на собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
відповідно до положень (стандартів)
бухгалтерського обліку;

вартості придбаних послуг, прямо
пов'язаних з виробництвом товарів,
виконанням робіт, наданням послуг;

інших прямих витрат, у тому числі
витрат з придбання електричної енергії
(включаючи реактивну).

Згідно пункту «в» підпункту 138.10.2
пункту 138.10. статті 138 Податкового
кодексу України до складу інших витрат
включаються: адміністративні витрати,
спрямовані на обслуговування та
управління підприємством: витрати на
утримання основних засобів, інших
необоротних матеріальних активів
загальногосподарського використання
(оперативна оренда (у тому числі оренда
легкових автомобілів), придбання
пально-мастильних матеріалів, стоянка,
паркування легкових автомобілів,
страхування майна, амортизація, ремонт,
опалення, освітлення, водопостачання,
водовідведення, охорона).

Таким чином, позивач з врахуванням
вищевказаних положень Податкового
кодексу України, що регулюють порядок
формування валових витрат, правильно
визначив понесені витрати з оренди
нерухомого майна та оплати комунальних
послуг (електроенергія, вода) у тому
звітному періоді, в якому вони були
здійснені та в якому визнано доходи від
наданих послуг (суборенди нерухомого
майна).

При таких обставинах справи судова
колегія не знаходить правових підставі
для задоволення апеляційної скарги та
скасування судового рішення суду
першої інстанції.

Керуючись статтями 195, 197, 198, 205, 206, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Євпаторійської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів в АР Крим залишити без
задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим від
21.10.2013 по справі № 801/6783/13-а залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення їх копій
особам, які беруть участь у справі.

Ухвалу може бути оскаржено до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя підпис
Т.В. Дадінська

Судді підпис
В.А.Омельченко

підпис Т.М. Дудкіна

З оригіналом згідно

Головуючий суддя
Т.В. Дадінська