Справа № 803/56/14
Суддя: Андрусенко Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2014-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2014 року Справа № 803/56/14

Волинський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого - судді Андрусенко О. О.,

при секретарі судового засідання
Брудовській Н. В.,

за участю представника позивача
Супрунюка С. М.,

представника відповідача Остапюка С.
П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку
адміністративну справу за позовом
Приватного підприємства «Продвест» до
Луцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Волинській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

позивач - Приватне підприємство
«Продвест» (далі - ПП «Продвест») у
позовній заяві просить суд визнати
протиправним та скасувати податкове
повідомлення-рішення Луцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Волинській області (далі -
Луцька ОДПІ) від 17.07.2013 року № про
збільшення суми грошового зобов'язання
по податку на додану вартість у розмірі
300004,50 грн., у тому числі за основним
платежем 200003,00 грн., за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами)
100001,50 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідач безпідставно вважає
нікчемним договір купівлі-продажу олії
української нерафінованої
соняшникової, укладений товариством із
ТзОВ «Саноіл Торг», оскільки сторонами
зобов'язання по договору виконані,
товар оплачено повністю та в
подальшому експортовано.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав із
наведених вище підстав, просив позов
задовольнити повністю.

Відповідач у письмових запереченнях на
адміністративний позов вимог
товариства не визнав, посилаючись на
правомірність висновків податкового
органу, зроблених при проведенні
перевірки, вважає, що оскаржуване
податкове повідомлення-рішення
винесене відповідно до вимог чинного
законодавства, просить у задоволенні
позовних вимог відмовити.

У судовому засіданні представник
Луцької ОДПІ проти позову заперечив,
просив у задоволенні позовних вимог
відмовити.

Заслухавши пояснення представників
сторін та дослідивши подані суду
письмові докази, суд встановив
наступне.

З 19.04.2013 року по 17.05.2013 року службовими
особами Луцької ОДПІ проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку ПП «Продвест» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.01.2010 року по
01.04.2013 року, по фінансово-господарським
взаємовідносинах з ТзОВ «Саноіл Торг»
та подальшої реалізації придбаних ТзОВ
«Саноіл Торг» товарно-матеріальних
цінностей.

За результатами перевірки складено акт
від 23.05.2013 року № 2878/22.4/33755280, яким
встановлено такі порушення:

- п. 198.6 ст.198 Податкового кодексу
України, внаслідок чого ПП «Продвест»
занижено податок на додану вартість за
січень 2012 року у сумі 200002,83 грн.;

- п.п. 138.1.1 п. 138.1, п. 138.2, п. 138.4, п. 138.8 ст. 138
Податкового кодексу України, внаслідок
чого ПП «Продвест» занижено податок на
прибуток підприємств у сумі 210003,00 грн.
за 1 квартал 2012 року.

31.05.2013 року позивачем було подано
заперечення на акт від 23.05.2013 року
№ 2878/22.4/33755280. Листом від 05.06.2013 року №
10531/10/22.1-22 Луцька ОДПІ повідомила, що за
результатами розгляду заперечення
прийнято рішення про проведення
позапланової виїзної перевірки з
питань, що зазначені у запереченні.

З 06.06.2013 року по 19.06.2013 року на підставі
направлень, виданих Луцькою ОДПІ, від
05.06.2013 року № 001767, від 19.06.2013 року № 002126
та згідно із п. 75.1 ст. 75, пп. 78.1.5 п. 78.1 ст. 78
Податкового кодексу України проведена
документальна позапланова виїзна
перевірка ПП «Продвест» з питань
заперечення до акту позапланової
виїзної документальної перевірки від
23.05.2013 року № 2878/22.4/33755280.

За результатами перевірки складено акт
від 05.07.2013 року № 3/22.4/33755280, яким
встановлено порушення п. 198.6 ст.198
Податкового кодексу України,
внаслідок чого ПП «Продвест» занижено
податок на додану вартість за січень 2012
року у сумі 200002,83 грн.

17.07.2013 року Луцькою ОДПІ винесено
податкове повідомлення-рішення
№ , яким збільшено суму
грошового зобов'язання по податку на
додану вартість у розмірі 300004,50 грн., у
тому числі за основним платежем 200003
грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами) 100001,50 грн.

Не погоджуючись із вказаними
податковим повідомленням-рішенням,
позивачем було подано первину скаргу
від 05.08.2013 року за вих. № 172 Головному
управлінню Міндоходів у Волинській
області. Рішенням від 01.10.2013 року №
2116/10/10.2/06 Головне управління Міндоходів
у Волинській області податкове
повідомлення-рішення від 17.07.2013 року №
залишило без змін, а скаргу - без
задоволення.

15.10.2013 року ПП «Продвест» подано скаргу
Міністру доходів і зборів України на
податкове повідомлення-рішення від
17.07.2013 року № . Рішенням від 11.12.2013
року Міністерство доходів і зборів
України залишило без змін податкове
повідомлення-рішення від 17.07.2013 року №
та рішення, прийняте за розглядом
первинної скарги, а скаргу - без
задоволення.

Як вбачається з акту перевірки від
05.07.2013 року № 3/22.4/33755280 ПП «Продвест»
неправомірно включено до податкового
кредиту суми коштів, сплачених по
операції з придбання товару у ТзОВ
«Саноіл Торг», оскільки позивачем при
перевірці не надано
товаротранспортних документів (ТТН,
шляхові листи), документів, що
підтверджують зважування та
зберігання товару, а також не надано
технічної документації (сертифікатів
відповідності, паспортів якості, тощо)
на товар, що унеможливлює встановлення
походження товару, його виробника та
відповідність ГОСТ та ДСТУ. Луцька ОДПІ
вважає, що вказані обставини свідчать
про безтоварність господарської
операції між позивачем та ТзОВ «Саноіл
Торг». Як встановлено судом,
передумовою для формування позивачем
податкового кредиту за період,
охоплений перевіркою, слугували
правовідносини, що склалися у нього з
ТзОВ «Саноіл Торг».

Як вбачається з договору
купівлі-продажу від 09.11.2011 року № 09-11-11
ПП «Продвест» придбало у ТзОВ «Саноіл
Торг» товар - українську нерафіновану
соняшникову олію на суму 1200017,00 грн.

Факт придбання товару підтверджується
податковою накладною від 03.01.2012 року № 1
та видатковою накладною від 03.01.2012 року
№ РН-0000003, актом приймання-передачі
товару від 03.01.2012 року № 1.

Оплата за придбаний товар
підтверджується платіжними
дорученнями від 01.11.2012 року № 2477 на
суму 16443,71грн., від 12.03.2012 року № 1135 на
суму 76167,00 грн., від 05.03.2012 року № 1103 на
суму 75000,00 грн., від 26.01.2012 року № 24 на
суму 1032406,29 грн.

Згідно умов вищевказаного договору та
специфікації № 1 до нього місце
приймання-передачі товару - термінал
ТзОВ «Евері», м. Миколаїв, вул.
Громадянська, 117.

Згідно договору комісії від 09.10.2011 року
№ 09110 та додатку до договору № 1 від
03.01.2012 року, укладених між ПП «Продвест»
(комітент) та ТзОВ «Югекотоп»
(комісіонер), останній зобов'язувався
від свого імені та за рахунок комітента
за обумовлену винагороду здійснити
одну чи декілька зовнішньоекономічних
угод по реалізації української
соняшникової нерафінованої олії.

На виконання договору комісії ТзОВ
«Югекотоп» (продавець) уклало із
іноземним контрагентом - Company «OREXIM LIMITED»
(покупець) контракт від 19.12.2011 року №
0249/11, відповідно до умов якого покупець
купив 5000 тон української нерафінованої
соняшникової олії врожаю 2011 року, про
що складено звіт комісіонера від 07.02.2012
року. Експортна поставка товару
підтверджується вантажно-митною
декларацією від 17.01.2012 року №
504000018/2012/000170, а також іншими
супроводжуючими експорт документами
(санітарні сертифікати, сертифікат
якості, радіаційного контролю тощо).

Згідно підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті
14 ПК України податковий кредит - сума,
на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Пунктами 198.1, 198.2 статті 198 ПК України
передбачено, що право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з: придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України; ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу. Датою виникнення
права платника податку на віднесення
сум податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно із пунктом 198.3 статті 198 ПК
України податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК
України не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог статті
201 цього Кодексу) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу. У разі коли на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, попередньо включені до
складу податкового кредиту,
залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до цього Кодексу.

Згідно пункту 201.10. статті 201 ПК України
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Статтею 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» визначено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Статтею 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» встановлено
вимоги до первинних документів, які є
підставою для бухгалтерського та
податкового обліку. Такі первинні
документи повинні мати обов'язкові
реквізити:

- назву документа (форми);

- дату і місце складання;

- назву підприємства, від імені якого
складено документ;

- зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції;

- посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення;

- особистий підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

Таким чином, будь-які документи (у тому
числі, договори, накладні, рахунки тощо)
мають силу первинних документів лише в
разі фактичного здійснення
господарської операції. Якщо ж
фактичного здійснення господарської
операції не було, відповідні документи
не можуть вважатися первинними
документами для цілей ведення
податкового обліку навіть за наявності
всіх формальних реквізитів таких
документів, що передбачені чинним
законодавством. З урахуванням
викладеного для підтвердження даних
податкового обліку можуть братися до
уваги лише ті первинні документи, які
складені в разі фактичного здійснення
господарської операції.

Згідно вищезазначених вимог договір,
укладений позивачем з ТзОВ «Саноіл
Торг», та документи на їх виконання
повністю відповідають вимогам
законодавства, оскільки містять усі
вищевказані реквізити.

Таким чином, досліджені у судовому
засіданні докази підтверджують
реальність здійснення позивачем
господарських операцій по придбанню
товарів ТзОВ «Саноіл Торг», а отже
податковий кредит у сумі 200002,83 грн. по
взаємовідносинах з ТзОВ «Саноіл Торг»
за січень 2012 року позивачем
сформований правомірно.

У акті перевірки від 05.07.2013 року №
3/22.4/33755280 та в запереченні на
адміністративний позов відповідач
посилається на те, що підставою для
викладення висновків в акті стали
відомості, отримані Луцькою ОДПІ від
ДПІ у Шевченківському районі м. Києва
ДПС. Актом від 04.04.2013 року № 895/22-20/37269136
«Про результати документальної
невиїзної позапланової перевірки ТзОВ
«Саноіл Торг» з питань дотримання
вимог податкового законодавства по
податку на прибуток та податку на
додану вартість за період з 01.01.2012 року
по 31.10.2012 року» встановлено, що
правочини укладені ТзОВ «Саноіл Торг»
з контрагентами порушують публічний
порядок, суперечать інтересам держави
та суспільства, вчинені удавано з метою
ухилення від сплати податків третіх
осіб.

Крім того, відповідно до висновків
Постанови Верховного Суду України від
31.01.2011 року, якщо контрагент не виконав
свого зобов'язання щодо сплати податку
до бюджету, то це тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме для цієї особи. Зазначені
обставини не є підставою для
позбавлення платника податку права на
відшкодування ПДВ у випадку, коли
останній виконав усі передбачені
законом умови стосовно отримання
такого відшкодування та має необхідні
документальні підтвердження розміру
свого податкового кредиту.

Рішення касаційного суду узгоджується
із практикою Європейського Суду з прав
людини. Так, у справі «БУЛВЕС» АД проти
Болгарії» (заява № 3991/03) Європейський
Суд з прав людини у своєму рішенні від 22
січня 2009 року зазначив, що платник
податку не повинен нести наслідків
невиконання постачальником його
зобов'язань зі сплати податку і в
результаті сплачувати ПДВ другий раз, а
також сплачувати пеню. На думку Суду,
такі вимоги стали надмірним тягарем
для платника податку, що порушило
справедливий баланс, який повинен
підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності.

Крім того, доводи Луцької ОДПІ відносно
безтоварності господарської операції,
вчиненої між позивачем та ТзОВ «Саноіл
Торг», спростовуються фактом експорту
придбаного товару і наявністю усіх
необхідних для експорту документів з
відмітками Миколаївської митниці про
вивезення товару.

Згідно з частиною другою статті 215
Цивільного кодексу України недійсним є
правочин, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний
правочин). У цьому разі визнання такого
правочину недійсним судом не
вимагається. Частиною першою статті 216
Цивільного кодексу України визначено,
що недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю.

Водночас відповідно до статті 207
Господарського кодексу України
господарське зобов'язання, що не
відповідає вимогам закону, або вчинено
з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, або
укладено учасниками господарських
відносин з порушенням хоча б одним з
них господарської компетенції
(спеціальної правосуб'єктності), може
бути на вимогу однієї із сторін, або
відповідного органу державної влади
визнано судом недійсним повністю або в
частині.

Необхідними умовами для визнання
зобов'язання недійсним відповідно до
частини 1 статті 207 Господарського
кодексу України є, зокрема, його
вчинення з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства та наявність умислу хоча б
у однієї із сторін щодо настання
відповідних наслідків.

Наявність умислу у сторін (сторони)
угоди означає, що вони (вона), виходячи з
обставин справи, усвідомлювали або
повинні були усвідомлювати
протиправність вчинення зобов'язання і
суперечність його мети інтересам
держави та суспільства і прагнули або
свідомо допускали настання
протиправних наслідків. Матеріали
справи свідчать про те, що правочини,
укладені між позивачем та ТзОВ «Саноіл
Торг» виконані обома сторонами.
Претензій щодо змісту та оформлення
первинних документів, на підставі яких
позивачем було придбано товар, в акті
перевірки не зауважено.

Перевіряючими під час перевірки, а
представником Луцької ОДПІ під час
розгляду справи судом не доведено, що
господарські зобов'язання між
позивачем та ТзОВ «Саноіл Торг»
вчинені саме з метою, заздалегідь
суперечною інтересам держави та
суспільства, та не були спрямовані на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Також судом враховано, що постановою
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 23.05.2013 року, залишеною
без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 17.07.2013 року, заборонено ДПІ у
Шевченківському районі м. Києва ДПС
використовувати інформацію
відображену в акті документальної
позапланової невиїної перевірки від
04.04.2013 року № 895/22-20/37269136 щодо фактичної
реалізації та постачання товарів ТзОВ
«Саноіл Торг» по взаємовідносинах з
субєктами господарювання, завищення
податкових зобовязань ТзОВ «Саноіл
Торг» з ПДВ за період з 01.01.2012 року по
31.10.2012 року на загальну суму 11527216,00 та
завищення податкового кредиту ТзОВ
«Саноіл Торг» з ПДВ за з 01.01.2012 року по
31.10.2012 року на загальну суму 11527216,00 грн.,
у тому числі, розміщувати інформацію у
базах даних відповідача (АС «Аудит», АС
«Результати співставлення податкових
зобов'язань та податкового кредиту в
розрізі контрагентів на рівні ДПА
України» та інших).

Враховуючи наведене, суд дійшов
висновку, що встановлені під час
розгляду справи обставини, які
підтверджені належними доказами,
спростовують висновки Луцької ОДПІ,
констатовані в акті перевірки від
05.07.2013 року № 3/22.4/33755280, а тому податкове
повідомлення-рішення Луцької ОДПІ від
17.07.2013 року № про збільшення суми
грошового зобов'язання по податку на
додану вартість у розмірі 300004,50 грн., у
тому числі за основним платежем 200003
грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами) 100001,50 грн.,
винесене на підставі зазначеного акту
перевірки, підлягає скасуванню як
протиправне.

Частиною 1 статті 94 КАС України
передбачено: якщо судове рішення
ухвалене на користь сторони, яка не є
суб'єктом владних повноважень, суд
присуджує всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України
(або відповідного місцевого бюджету,
якщо іншою стороною був орган
місцевого самоврядування, його
посадова чи службова особа).

Враховуючи наведене, з Державного
бюджету України підлягає до стягнення
на користь позивача 487,20 грн. судового
збору, сплаченого при поданні
адміністративного позову згідно
платіжного доручення від 13.01.2014 року №
4909.

Керуючись ч. 1 ст. 94, ст. 160, ч. 3 ст. 163
Кодексу адміністративного судочинства
України та на підставі Податкового
кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Луцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Волинській
області від 17.07.2013 року № .

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Приватного підприємства
«Продвест» (45632, Волинська область,
Луцький район, с. Зміїнець, вул.
Березова, 22, ) судові
витрати у розмірі 487 (чотириста
вісімдесят сім) грн. 20 коп.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку апеляційну скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку повністю або
частково шляхом подання апеляційної
скарги до Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Волинський окружний адміністративний
суд. Апеляційна скарга на постанову
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови, повний
текст якої складено 11 лютого 2014 року.
Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Львівського апеляційного
адміністративного суду.

Головуючий - суддя
О. О. Андрусенко