Справа № 804/650/14
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2014-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ
30 січня 2014 р. Справа № 804/650/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:
головуючого суддіГорбалінського В.В.
при секретаріШкуті А.А. за участю:
представника позивача ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
адміністративним позовом ОСОБА_4 до
Реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції про визнання
протиправним рішення та зобов'язання
13.01.2014 року Дніпропетровським окружним
адміністративним судом відкрито
провадження у справі за позовом ОСОБА_4
до державної реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції, в якому позивач
визнати протиправним рішення
державного реєстратора прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції № 4246700 від 23.07.2013
року та скасувати його;
зобов'язати Реєстраційну службу
Дніпропетровського міського
управління юстиції зареєструвати за
ОСОБА_4 право власності в порядку
спадкування на житловий будинок літ.
А-1, житловою площею 28,1 кв.м., прибудову
(літ. а-1), ганок (літ. а) по АДРЕСА_1;
зобов'язати Реєстраційну службу
Дніпропетровського міського
управління юстиції видати ОСОБА_4
свідоцтво про право власності на
житловий будинок літ. А-1, житловою
площею 28,1 кв. м., прибудову (літ. а'-1),
прибудова (літ. а-1), ганок (літ. а) по
В обґрунтування позовних вимог
зазначено, що позивач є спадкоємцем
житлового будинку по АДРЕСА_1 та
рішенням Самарського районного суду м.
Дніпропетровська за нею визнано право
власності в порядку спадкування на
будівельні матеріали, з яких
складається вказаний житловий будинок.
У зв'язку з цим позивач звернулася до
реєстраційної служби щодо реєстрації
права власності на зазначений житловий
будинок, проте державним реєстратором
було відмовлено. ОСОБА_4 вважає вказане
рішення протиправним так як житлові
будинки, побудовані до 05.08.1992 року не
підлягають введенню в експлуатацію та
підлягають реєстрації на підставі
технічного паспорту та документів на
землю.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримала в
повному обсязі та навела обставини
відповідно до позовної заяви.

Відповідач належним чином був
повідомлений про дату, час і місце
проведення судового засідання,
представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про причини
неявки суд повідомлено не було.

Суд, заслухавши пояснення представника
позивача та дослідивши письмові докази
у справі, встановив.

Виконавчим комітетом Придніпровської
міської ради депутатів трудящихся
29.03.1977 року прийнято рішення № 112 про
надання громадянину ОСОБА_5 земельної
ділянки площею 500 кв. м. за адресою
АДРЕСА_1 для будівництва
індивідуального житлового будинку.

10.06.1977 року складено акт відводу
земельної ділянки про виділення в
натурі земельної ділянки під
індивідуальне житлове будівництво
забудовнику ОСОБА_5, розташованого в м.
Придніпровськ, АДРЕСА_1-а, загальною
площею 500 кв. м.

26.10.2010 року розпорядженням
Дніпропетровського міського голови №
881-р присвоєно житловому будинку по
АДРЕСА_1 (колишні адреси - «АДРЕСА_1,
АДРЕСА_1, АДРЕСА_1»).

07.09.2011 року Восьмою дніпропетровською
державною нотаріальною інспекцією
прийнято постанову про відмову у
вчинені нотаріальної дії, а саме -
відмовлено гр. ОСОБА_4 у видачі
свідоцтва про право на спадщину за
законом на частину житлового будинку з
відповідною частиною
господарсько-побутових будівель,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1 після
смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року батька ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2 року бабки ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_3 року матері ОСОБА_7, у
зв'язку із тим, що у гр. ОСОБА_4 відсутній
правовстановлюючий документ на
житловий будинок з
господарсько-побутовими будівлями,
розташований за адресою: АДРЕСА_1.

24.04.2012 року Самарським районним судом м.
Дніпропетровська прийнято рішення по
справі № 2-436/252/12, яким визнано за ОСОБА_4
право власності в порядку спадкування
на будівельні матеріали, з яких
складаються: житловий будинок (літ. А-1),
прибудова (літ. а-1), прибудова (літ. а1-1) -
загальною площею 28,1 кв.м. та ганок (літ.
а), що знаходиться на земельній ділянці
площею 500 кв.м. по АДРЕСА_1 з усіма
правами забудовника.

04.07.2013 року ОСОБА_4 подала до
реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції заяву про
проведення державної реєстрації права
власності на житловий будинок, що
розташований АДРЕСА_1, за результатами
розгляду якої 23.07.2013 року державним
реєстратором прийнято рішення № 4246700
про відмову у державній реєстрації
прав та їх обтяжень у зв'язку з тим, що
подані для проведення державної
реєстрації прав документи не
відповідають вимогам або не дають
змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують, а саме - заявником подано
заяву про державну реєстрацію права
власності на житловий будинок, тоді як
рішенням Самарського районного суду м.
Дніпропетровська від 24.04.2012 року право
власності визнається на «будівельні
матеріали», які не є об'єктом
нерухомого майна.

Відносини, пов'язані з державною
реєстрацією прав на нерухоме майно та
їх обтяжень, регулюються Законом
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень».

Відповідно до ст. 2 вказаного Закону
державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно - це офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно, а нерухоме
майно - це земельні ділянки, а також
об'єкти, розташовані на земельній
ділянці, переміщення яких неможливо
без їх знецінення та зміни призначення.

Згідно ч. 4 ст. 15 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
державній реєстрації підлягають
виключно заявлені права та їх
обтяження за умови їх відповідності
законодавству і поданим документам.

Підстави для державної реєстрації прав
визначені статтею 19 цього Закону, серед
яких, зокрема: договори, укладені у
порядку, встановленому законом;
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно, видані відповідно до
вимог цього Закону; свідоцтва про право
власності, видані органами
приватизації наймачам житлових
приміщень у державному та комунальному
житловому фонді; державні акти на право
власності або постійного користування
на земельну ділянку у випадках,
встановлених законом; рішення судів, що
набрали законної сили; інші документи,
що підтверджують виникнення, перехід,
припинення прав на нерухоме майно,
поданих органу державної реєстрації
прав разом з заявою.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень може бути відмовлено у разі,
якщо подані документи не відповідають
вимогам, встановленим цим Законом, або
не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують.

Оскільки судом з'ясовано та
матеріалами справи підтверджено, що
подаючи до реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції заяву про
проведення державної реєстрації права
власності на житловий будинок, що
розташований АДРЕСА_1, позивач на
підтвердження свого права надала
рішення Самарського районного суду м.
Дніпропетровська від 24.04.2012 року, яким
визнано за ОСОБА_4 право власності в
порядку спадкування на будівельні
матеріали, суд вважає рішення
державного реєстратора про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень обґрунтованим та таким, що
прийнято на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
діючим законодавством, так як з
вказаного рішення не можливо
встановити відповідність заявленого
права на житловий будинок.

Суд не приймає до уваги позицію
позивача, що житлові будинки,
побудовані до 05.08.1992 року не підлягають
введенню в експлуатацію та підлягають
реєстрації на підставі технічного
паспорту та документів на землю,
оскільки позивачкою не було доведено
суду, що житловий будинок, що
розташований АДРЕСА_1, було побудовано
нею, а земельна ділянка, на якій його
побудовано, належить їй.

За змістом частин 4, 5 ст. 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд повинен визначити характер спірних
правовідносин та зміст правової
вимоги, матеріальний закон, який їх
регулює, а також факти, що підлягають
встановленню і лежать в основі вимог та
заперечень; з'ясувати, які є докази на
підтвердження зазначених фактів.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
поданих сторонами доказів достатньо
для встановлення обставин справи та
для ухвалення судового рішення.

Одним з принципів адміністративного
судочинства, передбачених ст.7 Кодексу
адміністративного судочинства
України, є принцип законності, який
відповідно до ст.9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, полягає в наступному, суд при
вирішенні справи керується принципом
законності, відповідно до якого органи
державної влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно із ст. 69 Кодексу
адміністративного судочинства України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Відповідно до ч.1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу, а
суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

З урахуванням викладеного, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги є такими, що
задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 158-163, 186, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_4 до Реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції про визнання
протиправним рішення та зобов'язання
вчинити певні дії - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили
відповідно до ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена в порядку та у
строки, встановлені ст. 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Повний текст постанови складено
04 лютого 2014 року

Суддя
В.В. Горбалінський