Справа № 817/3144/13-а
Суддя: Моніч Б.С.
Дата ухвалення: 2014-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:Моніч Б.С.
УХВАЛА

іменем України

"30" січня 2014 р.
Справа № 817/3144/13-а

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Моніча Б.С.

суддів:
Бондарчука І.Ф.

Хаюка С.М.,

при секретарі
Кошиль О.Ю. ,

за участю сторін:

представників

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Сарненської об"єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міністерства доходів і
зборів у Рівненській області на
постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від "24" жовтня
2013 р. у справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Селищанський гранітний кар'єр" до
Сарненської об"єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міністерства доходів і
зборів у Рівненській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень - рішень ,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Селищанський
гранітний кар'єр" звернулось до
Рівненського окружного
адміністративного суду з позовом до
Сарненської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міністерства доходів і
зборів у Рівненській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень:

- від 30.06.2011 р. №, згідно з яким
позивачу визначено податкове
зобов'язання за платежем "Податок на
прибуток приватних підприємств" у сумі
153668,75 грн., з яких: 122935,00 грн. - за
основним платежем; 30733,75 грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями;

- від 30.06.2011 р. №, згідно з яким
позивачу зменшено розмір від'ємного
значення суми податку на додану
вартість у розмірі 64470,00 грн.;

- від 30.06.2011 р. №, згідно з яким
позивачу визначено податкове
зобов'язання за платежем "Податок з
власників наземних транспортних
засобів" у сумі 69656,25 грн., з яких: 55725,00
грн. - за основним платежем; 13931,25 грн. -
за штрафними (фінансовими) санкціями.

Позов обґрунтовано тим, що висновки
податкового органу є безпідставними,
оскільки вони не відображають фактичні
обставини справи та не відповідають
податковому законодавству, а виявлені
порушення вимог податкового
законодавства не узгоджуються з
фактично проведеними та облікованими
господарським операціями, є
надуманими, не підтвердженими
документально. З огляду на це позивач
вважав, що оспорювані податкові
повідомлення-рішення є протиправними і
підлягають скасуванню.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 24.10.2013 р.
позов задоволено.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись із цим судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
прийняти нову - про відмову в
задоволенні позову. В апеляційній
скарзі посилається на порушення судом
норм матеріального, процесуального
права та неповне з'ясування обставин
справи.

Розглянувши справу в межах, визначених
ст.195 КАС України, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Статтею 200 КАС України визначено, що суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Правильне по суті судове рішення не
може бути скасоване з одних лише
формальних міркувань.

Задовольняючи позов та скасовуючи
податкові повідомлення рішення від
30.06.2011 року №, від 30.06.2011 року
№, 30.06.2011 року №, суд першої
інстанції обґрунтовано не погодився з
висновками податкового органу.

З матеріалів справи вбачається, що
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Селищанський
гранітний кар'єр" є юридичною особою, що
зареєстрована 06.07.1992 року Сарненською
районною державною адміністрацією, як
платник податків взятий на обліку в
Сарненській МДПІ з 12.10.1992 року,
зареєстроване як платник податку на
додану вартість з 04.07.1997 року.

Основним видом діяльності позивача є
розробка родовищ нерудних матеріалів
та переробка добутої сировини на
щебінь різних фракцій з подальшою
реалізацією виготовленої продукції.
Основними видами продукції позивача є
гранітний щебінь, блоки гарбо І-V
категорії, гранітні блоки І-V категорії,
бруківка, граніт шліфований.

Протягом травня-червня 2011 року
посадовими особами податкового органу
була проведена планова виїзна
перевірка позивача з питань дотримання
вимог податкового законодавства за
період з 01.01.2010 року по 31.03.2011 року,
валютного та іншого законодавства за
цей же період, за наслідками якої
складено акт перевірки 15.06.2011 р.
№303/23/14338719).

В ході проведеної перевірки
відповідачем встановлено ряд порушень
податкового законодавства, зокрема:

п. 5.1 ст. 5, пп. 5.3.9 п. 5.3, п. 5.9 ст. 5, пп. 7.3.5 п.
7.3 ст.7, пп. 11.2.1 п. 11.2, пп. 11.3.1 п. 11.3 ст. 11
Закону України "Про оподаткування
прибутку підприємств" в редакції
Закону України від 22.05.1997 року №283/97-ВР,
а саме завищення від'ємного значення
об'єкта оподаткування прибутку
підприємств за І кв. 2011 року на суму 6322880
грн., та заниження податку на прибуток
за 2010 рік на загальну суму 122935 грн.;

пп. 7.4.1 пп. 7.4.4 пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону
України "Про податок на додану
вартість" №168/97-ВР від 03.04.1997 року (із
змінами та доповненнями), а саме
завищення від'ємного значення по ПДВ
(ряд.26) в деклараціях з податку на
додану вартість всього на суму 64470 грн.,
в т. ч за лютий 2010 року в сумі 2917 грн.,
квітень 2010 року в сумі 4695 грн., за
травень 2010 року в сумі 8899 грн., серпень
2010 року в сумі 31321 грн., жовтень 2010 року в
сумі 39414 грн., листопад 2010 року 58330 грн.,
грудень 2010 року в сумі 64470 грн.;

ст. 2, ст. 5, ст. 6 Закону України від 11.12.1991
року №1963-ХІІ "Про податок з власників
транспортних засобів та інших
самохідних машин і механізмів" з
подальшими змінами та доповненнями,
чим встановлено заниження суми податку
з власників транспортних засобів на 2010
рік в сумі 55725 грн.

Па підставі акту перевірки
відповідачем прийнято податкові
спірні повідомлення-рішення, що були
зазначені у рішенні вище.

В основу оспорюваного податкового
повідомлення-рішення № від 30.06.2011
р. про збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на прибуток
приватних підприємств в сумі 153668 грн. 75
коп. ( в тому числі за основним платежем
- 122935 грн.; за штрафними (фінансовими)
санкціями - 30733,75 грн.) покладені
висновки податкового органу про те, що
позивачем в порушення п. 5.9 ст. 5 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств" №334/94-ВР від 28.12.1994 р. у
редакції Закону України від 22.05.1997 р.
№283/97-ВР, із змінами та доповненнями,
невірно визначено вартість запасів
станом на 01.04.2011 р.

Згідно додатку К/1.1 (до декларації по
податку на прибуток за І кв.2010 року)
підприємством визначено запаси
використані не у господарській
діяльності (гр.4) у сумі 114546 грн.

На думку відповідача підприємство не
відкоригувало запасні частини
використані не у господарській
діяльності на суму 49112 грн. (Д-15 Кт 207-15937
грн., Д-т 10 К.т 207-33175 грн.), а тому,
відповідно, у графі 4 "Запаси
використані не у господарській
діяльності" фактично сума становить 60658
грн. (114546+49112). Відповідно приріст
балансової вартості (гр.6) складає 3338684 +
49112 = 387796 грн.;

Згідно додатку К/1.1 (до декларації по
податку на прибуток за півріччя 2010
року) підприємством визначено запаси
використані не у господарській
діяльності (гр.4) у сумі 299517 грн.

На думку відповідача підприємство не
відкоригувало запасні частини
використані не у господарській
діяльності на суму 3768 грн. (Д-15 Кт
207-3768грн), а тому, відповідно, у графі 4
"Запаси використані не у господарській
діяльності" фактично сума становить
352397 грн. (299517+3768+49112). Відповідно приріст
балансової вартості (гр.6) складає 151998 +
3768 + 49112 = 204878 грн.;

Згідно додатку К/1.1 (до декларації по
податку на прибуток за 9 міс. 2010 року)
підприємством визначено запаси
використані не у господарській
діяльності (гр.4) у сумі 330092 грн.

На думку відповідача підприємство не
відкоригувало матеріали, МШП,
використані не у господарській
діяльності на суму 67621 грн. ( Д-15 Кт 20- 66154
грн., Д-94 Кт 26- 1200 грн., Д-94 Кт 22 -267), а тому
відповідно у графі 4 "Запаси
використані не у господарській
діяльності" фактично сума становить 397
713 грн. (330092+67621). Відповідно приріст
балансової вартості (гр.6) складає 182971 +
49112 + 3768 + 67621 = 303472 грн.;

Згідно додатку К/1.1 (до декларації по
податку на прибуток за 2010 рік)
підприємством визначено запаси
використані не у господарській
діяльності (гр.4) у сумі 420212 грн.,
фактично підприємство не
відкоригувало матеріали, МШП, запасні
частини використані не у господарській
діяльності на суму 78343 грн. ( Д-15 Кт 207-
44875,52 грн., Д-10 Кт 207- 33468 грн., Д-94 Кт201 -1241
грн., Д-т 22 К-т 94-3809 грн., Д-т 94 К-т 203 - 38404
грн.). Тому відповідно у графі 4 "Запаси
використані не у господарській
діяльності" фактично сума становить
619056 грн. (420212 + 49112 + 3768 + 67621 + 78343).
Відповідно за рік 2010 по декларації в
додатку К/1 відображено убуток
балансової вартості запасів в сумі 46147
грн., а відповідно до розрахунків -
фактично приріст балансової вартості
(гр.6) складає - (- 46147) + 49112 + 3768 + 67621 + 78343 =
152697 грн.

Відповідно до пункту 5.9 статті 5 Закону
від 28.12.1994 року №334/94-ВР платник податку
веде податковий облік приросту (убутку)
балансової вартості товарів (крім тих,
що підлягають амортизації, та цінних
паперів), сировини, матеріалів,
комплектуючих виробів,
напівфабрикатів, малоцінних предметів
(далі - запасів) на складах, у
незавершеному виробництві та залишках
готової продукції, витрати на
придбання та поліпшення (перетворення,
зберігання) яких включаються до складу
валових витрат згідно з цим Законом (за
винятком тих, що отримані безкоштовно).

У разі коли балансова вартість таких
запасів на кінець звітного періоду
перевищує їх балансову вартість на
початок того ж звітного періоду,
різниця включається до складу валових
доходів платника податку у такому
звітному періоді.

У разі коли балансова вартість таких
запасів на кінець звітного періоду є
меншою за їх балансову вартість на
початок того ж звітного періоду,
різниця включається до складу валових
витрат платника податку у такому
звітному періоді.

Таким чином, для визначення приросту
(убутку), балансова вартість запасів на
кінець періоду порівнюється з
балансовою вартістю запасів на початок
звітного періоду.

Суд першої інстанції дійшов до
правильного висновку, що матеріальні
цінності, які були придбані та не
реалізовані за даний період
відображаються в прирості продукції та
ставляться в дохід підприємства за
даний період. В свою чергу різниця
балансової вартості матеріальних
цінностей, які були придбані та
реалізовані (використанні) за даний
період, відображається в убутку
продукції та включається до складу
валових витрат платника податку у
такому звітному періоді.

Відповідно до пунктів 31 - 32 наказу
Міністерства Фінансів України від
30.09.2003 року №561 "Про затвердження
Методичних рекомендацій з
бухгалтерського обліку основних
засобів" - вартість робіт, що приводять
до збільшення очікуваних майбутніх
вигод від об'єкта основних засобів,
включається до капітальних інвестицій
з майбутнім збільшенням первісної
вартості основних засобів. Витрати, що
здійснюються для підтримання об'єкта в
робочому стані та одержання первісно
визначеної суми майбутніх економічних
вигод від його використання (технічний
огляд, технічне обслуговування, ремонт
тощо), включаються до складу витрат
звітного періоду.

Встановлено, що позивачем у 2010 році
фактично використані придбані ним
матеріальні цінності, тобто підлягає
застосуванню норма пункту 5.9 статті 5
Закону України від 28.12.1994 року №334/94-ВР,
за якою у разі коли балансова вартість
таких запасів на кінець звітного
періоду є меншою за їх балансову
вартість на початок того ж звітного
періоду, різниця включається до складу
валових витрат платника податку у
такому звітному періоді.

З акту перевірки №303/23/14338719 від 15.06.2011 р.
вбачається, що факти виявлених
порушень податкового законодавства в
цій частині викладені без будь-яких
посилань на первинні або інші
документи, на підставі яких вчинено
записи у податковому та
бухгалтерському обліку, та не
зазначено докази, що достовірно
підтверджують наявність факту
порушення.

Отже, твердження відповідача про
порушення позивачем податкового
законодавства в частині заниження
приросту балансової вартості запасів
за 2010 рік у зв'язку з їх використанням
не у господарській діяльності, в акті
перевірки відображені на суб'єктивних
припущеннях перевіряючих та не
доведені належними доказами, як і не
знайшли свого підтвердження у ході
судового розгляду справи.

Стосовно доводів податкового органу
про неможливість здійснення
господарських операцій позивачем з
контрагентам, а зокрема ПП "Анта", ТОВ
"КОМПАНІЯ-ПРОГРЕС", ТОВ "ФОЕР", ТОВ "РЕОН",
ТзОВ "ФормЛіт", то колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції, який проаналізувавши
господарські операції позивача з
контрагентами встановив, що на момент
існування правовідносин між позивачем
та його контрагентами, їх діяльність
була здійснена у встановленому
законодавством порядку.

Укладені угоди між позивачем та його
контрагентами спрямовані на реальне
настання правових наслідків, що
обумовлені ними та не містять положень,
які б суперечили вимогам чинного
законодавства або інтересам сторін, а
волевиявлення сторін правочину є
вільне і відповідає їхній внутрішній
волі, що відповідає загальним вимогам,
встановленим статтею 203 ЦК, додержання
яких є необхідним для чинності
правочину.

Усі господарські операції
підтверджені первинними документами
позивача, які складені у відповідності
до вимог ст.9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" від 16.07.1999 р. №996-XIV
і є підставою для бухгалтерського та
податкового обліку.

Крім того, чинним законодавством не
встановлено обов'язку позивача
вимагати від свого контрагента, а
контрагент в свою чергу не зобов'язаний
надавати на його вимогу будь-які
відомості, в тому числі відомості щодо
правильності декларування ними своїх
зобов'язань з податку на додану
вартість та виконання ними таких
зобов'язань перед бюджетом,
місцезнаходження майна, наявності
дозвільних документів, трудових
ресурсів, виробничо-складських
приміщень та іншого майна.

Відповідачем не було доведено, що
позивач та його контрагенти мали
умисел на укладення угод з метою, яка за
відомо суперечить інтересам держави і
суспільства.

Як вбачається з матеріалів справи, по
господарським операціям з Приватним
підприємством "АНТА" позивачем
отримані послуги по капітальному
ремонту транспортних засобів, з
приводу здійснення яких складені акти
виконаних робіт від 27.07.2010 року на суму
14600 грн. в т.ч. ПДВ 2433,33 грн., від 27.09.2010
року на суму 48560 грн. в т.ч. ПДВ 8093,33 грн.,
та оформлені податкові накладні №0727636
від 27.07.2010 року на суму 14600 грн. в т.ч. ПДВ
2433,33 грн., №0927636 від 27.09.2010 року на суму
48560 грн. в т.ч. ПДВ 8093,33 грн., на
підтвердження оплати виконаних робіт
надані платіжні доручення №7514 від
21.09.2010 року, №7631 від 12.10.2010 року, №7728 від
03.11.2010 року, №7864 від 07.12.2010 року, №7940 від
29.12.2010 року.

По господарським операціям з
Товариством з обмеженою
відповідальністю "КОМПАНІЯ-ПРОГРЕС"
позивач придбавав матеріали (ферохром,
феромарганець, феросіцилій, заготовки
для печей, заготовки алюмінієві, інше),
в підтвердження чого надано договір
купівлі продажу від 01.03.2010 року,
накладну №2280 від 22.03.2010 року на суму 10670
в т. ч. ПДВ на суму 1778,35 грн., податкову
накладну №2280 від 16.03.2010 року на суму 10670
в т. ч. ПДВ на суму 1778,35 грн., на
проведення оплати надано платіжне
доручення №6739 від 16.03.2010 року.

По господарським операціям з
Товариством з обмеженою
відповідальністю "ФОЕР" позивачу
надані послуги по капітальному ремонту
транспортних засобів (заміна
фракціонів передач, масляного насоса,
фланця, первинного вала, інше) та
придбано запчастини, в підтвердження
яких надано договір №0118 від 18.01.2010 року,
договір №1709 від 17.09.2010 року, акти на
виконання робіт від 18.01.2010 року на суму
17500 грн. в т.ч. ПДВ 2916,67 грн., від 20.04.2010
року на суму 3600 грн. в т.ч. ПДВ 600 грн., від
20.04.2010 року на суму 16560 грн. в т.ч. ПДВ 2760
грн., видаткову накладну №04202791 від
20.04.2010 року на суму 5061,60 в т.ч. ПДВ 843,60
грн., податкові накладні №04202791 від
20.04.2010 року на суму 5061,60 в т.ч. ПДВ 843,60
грн., №0420279 від 20.04.2010 року на суму 16560
грн. в т.ч. ПДВ 2760 грн., №б/н від 18.01.2010
року на суму 17500 грн. в т.ч. ПДВ 2916,67 грн.,
а також платіжні доручення №7233 від
16.07.2010 року та №7097 від 09.06.2010 року.

По господарським операціям з
Товариством з обмеженою
відповідальністю "РЕОН" щодо придбання
позивачем товарів (підвіска гакова (8
т.)) суду надано накладну №СК-0000391 від
30.06.2010 року на суму 5700 грн. в т.ч. ПДВ 950
грн., податкову накладну №4422 від 29.04.2010
року на суму 5700 грн. в т.ч. ПДВ 950 грн.,
платіжне доручення № 6936 від 29.04.2010 року.

По господарським операціям з
Товариством з обмеженою
відповідальністю "ФормЛіт" позивач
придбав запчастини (плита дробильна
нерухома нижня та рухома верхня), на
підтвердження якої надано договір
№3/01-08 від 14.01.2008 року з додатками та
специфікаціями до нього, видаткові
накладні №68 від 24.06.2010 року на суму
114231,60 грн. в т. ч. ПДВ 19038,60 грн., №139 від
13.10.2010 року на суму 113497,20 грн. в т. ч. ПДВ
18916,20 грн., №161 від 12.11.2010 року на суму
36840,00 грн. в т. ч. ПДВ 6140,00 грн., податкові
накладні №84 від 24.06.2010 року на суму
114231,60 грн. в т. ч. ПДВ 19038,60 грн., №180 від
13.10.2010 року на суму 113497,20 грн. в т. ч. ПДВ
18916,20 грн., №202 від 12.11.2010 року на суму
36840,00 грн. в т. ч. ПДВ 6140,00 грн., платіжні
доручення №7575 від 30.09.2010 року та №7774
від 11.11.2010 року.

Використання у власній господарській
діяльності (оприбуткування та
відображення на складі по рахунку 207)
придбаних позивачем у зазначених
контрагентів товарів (робіт, послуг),
підтверджується наданими позивачем
актами списання №СК-0000229 від 30.04.2010
року, №СК-0000355 від 29.07.2010 року, №СК-0000361
від 30.07.2010 року, №СК-0000582 від 29.10.2010 року,
№СК-0000652 від 29.11.2010 року та обліковими
картками (виписками зі складу
запчастин) складеними до відповідних
актів списання.

Сукупно за операціями з придбання
товарів (робіт, послуг) у Приватного
підприємства "АНТА", Товариства з
обмеженою відповідальністю
"КОМПАНІЯ-ПРОГРЕС", Товариства з
обмеженою відповідальністю "ФОЕР",
Товариства з обмеженою
відповідальністю "РЕОН", Товариства з
обмеженою відповідальністю "ФормЛіт"
позивач сформував валові витрати на
загальну суму 322350 грн. та податковий
кредит з податку на додану вартість на
загальну суму 64470 грн.

Згідно із статтею 3 Закону України від
28.12.1994 р. № 334/94-ВР "Про оподаткування
прибутку підприємств" (який підлягає до
застосування до спірних правовідносин)
об'єктом оподаткування податком на
прибуток є прибуток, який визначається
шляхом зменшення суми скоригованого
валового доходу звітного періоду,
визначеного згідно з пунктом 4.3 цього
Закону на: суму валових витрат платника
податку, визначених статтею 5 цього
Закону; суму амортизаційних
відрахувань, нарахованих згідно із
статтями 8 і 9 цього Закону.

Відповідно до пункту 5.1 статті 5 Закону
від 28.12.1994 №334/94-ВР валові витрати
виробництва та обігу (далі - валові
витрати) - це сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону
від 28.12.1994 №334/94-ВР передбачено, що до
складу валових витрат включаються суми
будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7
цієї статті.

В силу підпункту 5.3.1 пункту 5.3 статті 5
Закону від 28.12.1994 №334/94-ВР не
включаються до складу валових витрат
витрати на потреби, не пов'язані з
веденням господарської діяльності.

Відповідно до підпункту 5.3.9 пункту 5.3
статті 5 Закону від 28.12.1994 №334/94-ВР не
належать до складу валових витрат
будь-які витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку.

Однак, як вірно встановлено під час
судового розгляду, кошти сплачені
позивачем Приватному підприємству
"АНТА", Товариству з обмеженою
відповідальністю "КОМПАНІЯ-ПРОГРЕС",
Товариству з обмеженою
відповідальністю "ФОЕР", Товариству з
обмеженою відповідальністю "РЕОН",
Товариству з обмеженою
відповідальністю "ФормЛіт" в оплату за
надані товари та виконані роботи, є
пов'язаними з основною діяльністю
позивача, а витрати підтверджуються
документально.

Фактів порушення позивачем обмежень,
установлених пунктами 5.3 - 5.7 статті 5
Закону від 28.12.1994 №334/94-ВР податковим
органом суду не доведено.

За недоведеності відповідачем того
факту, що товари контрагентами не
постачалися, а роботи (капітальний
ремонт) не виконувались, висновки
податкового органу про неправомірне
формування позивачем валових витрат,
також про заниження податку на
прибуток підприємств суд першої
інстанції обґрунтовано вважав
безпідставними.

Відносини зі сплати податку на додану
вартість на момент виникнення спірних
правовідносин визначались Законом
України від 03.04.1997 №168/97-ВР "Про податок
на додану вартість" (далі - Закон від
03.04.1997 №168/97-ВР).

В силу підпункту 7.4.4 пункту 7.4 статті 7
Закону від 03.04.1997 №168/97-ВР якщо платник
податку придбаває (виготовляє)
матеріальні та нематеріальні активи
(послуги), які не призначаються для їх
використання в господарській
діяльності такого платника, то сума
податку, сплаченого у зв'язку з таким
придбанням (виготовленням), не
включається до складу податкового
кредиту.

Підпунктом 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону
від 03.04.1997 №168/97-ВР передбачено, що сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
податкового періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
податкового періоду.

При цьому, податкове зобов'язання - це
загальна сума податку, одержана
(нарахована) платником податку в
звітному (податковому) періоді, що
визначена згідно з цим Законом.
Податковий кредит - сума, на яку платник
податку має право зменшити податкове
зобов'язання звітного періоду,
визначена згідно з цим Законом (пункти
1.7, 1.8 статті 1 Закону від 03.04.1997 №168/97-ВР).

Згідно з підпунктом 7.7.3 пункту 7.7 статті
7 Закону від 03.04.1997 №168/97-ВР сума податку,
що підлягає сплаті (перерахуванню) до
бюджету або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
податкового періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
податкового періоду.

При позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1
цього пункту, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені законом для відповідного
податкового періоду.

При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1
цього пункту, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
цього податку, що виник за попередні
податкові періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до закону), а при його
відсутності - зараховується до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4
статті 7 Закону від 03.04.1997 №168/97-ВР
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг)
та складається із сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього
Закону, протягом такого звітного
періоду у зв'язку з придбанням або
виготовленням товарів та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

В силу положень підпункту 7.4.5 пункту 7.4
статті 7 Закону від 03.04.1997 №168/97-ВР не
підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту). У разі
коли на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, попередньо
включені до складу податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим підпунктом
документами, платник податку несе
відповідальність у вигляді фінансових
санкцій, установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами.

Відповідно до пункту 7.1 статті 7 Закону
від 03.04.1997 №168/97-ВР поставка товарів
(робіт, послуг) податкова накладна
складається у момент виникнення
податкових зобов'язань продавця у двох
примірниках. Оригінал податкової
накладної надаються покупцю, копія
залишається у продавця товарів (робіт,
послуг). Податкова накладна є звітним
податковим документом і одночасно
розрахунковим документом (підпункт 7.2.3
пункту 7.2 статті 7 Закону від 03.04.1997 №
168/97-ВР).

Як вже зазначалось, до складу
податкового кредиту позивач включив
суми податку на додану вартість,
сплачені ним у складі ціни придбання
товарів (робіт, послуг), підтверджені
податковими накладними.

Твердження податкового органу про
відсутність факту поставки товарів
(безтоварність господарської операції)
у судовому засіданні були спростовані

З приводу спірних правовідносин про
порушення позивачем вимог ст. 2, ст. 5, ст.
6 Закону України від 11.12.1991 року №1963-ХІІ
"Про податок з власників транспортних
засобів та інших самохідних машин і
механізмів" діючого на час виникнення
спірних правовідносин (надалі - Закон
від 11.12.1991 року №1963-ХІІ), а саме
заниження позивачем суми податку з
власників транспортних засобів за 2010
рік, суд вірно вказав, що десять
автомобілів "БелАЗ" є технологічними
транспортними засобами - кар'єрними
самоскидами, що використовуються для
перевезення вантажів на короткі
відстані, не придатні для використання
на дорогах загального користування,
призначені для перевезення "вскришних"
порід та корисних копалин на відкритих
гірничих розробках, а також ґрунту на
будівництві.

Останні зареєстровані територіальним
управлінням Держгірпромнагляду по
Рівненській області, не
використовуються на автомобільних
дорогах загального користування, і не
виїжджають за межі території кар'єра, а
тільки використовуються для
перевезення гірничої маси на коротких
відстанях в межах території кар'єру.

Оскільки вказані автомобілі є
елементами технологічного процесу
виробництва та забезпечують доставку
гірської породи від забою до
дробильно-сортувального заводу, то
вони не можуть бути об'єктом
оподаткування згідно із вимогами
Закону України "Про податок з власників
транспортних засобів та інших
самохідних машин і механізмів".

Свідоцтва про реєстрацію
технологічних транспортних засобів та
технічні талони автомобілів марки
"БелАЗ" модифікації 7523, 75485 не містять у
собі таких технологічних відомостей як
об'єм циліндрів двигуна, в тому числі і
встановлений відповідачем об'єм -22290 см.
куб.

Вказані обставини об'єктивно
унеможливлюють встановлення
відповідачем розміру ставки податку з
власників транспортних засобів та
інших самохідних машин і механізмів та
суму донарахованого перевіркою
податку, у відповідності до статті 3
Закону України від 11.12.1991 р. №1963-ХІІ "Про
податок з власників транспортних
засобів та інших самохідних машин і
механізмів".

Оскільки, постанову від 24.10.2013 р.
Рівненським окружним адміністративним
судом винесено відповідно до позовних
вимог, з правильним застосуванням норм
матеріального та процесуального права
і суд дав правильну оцінку обставинам
справи, то колегія суддів апеляційної
інстанції не знаходить підстав для
зміни чи скасування рішення суду
першої інстанції у справі.

Доводи апеляційної скарги цих
висновків не спростовують.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Сарненської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міністерства доходів і зборів у
Рівненській області залишити без
задоволення, а постанову Рівненського
окружного адміністративного суду від
"24" жовтня 2013 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
її в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)
Б.С. Моніч

судді: (підпис)
І.Ф.Бондарчук

(підпис)
С.М.Хаюк

З оригіналом згідно: суддя
________________________________ Б.С. Моніч

Повний текст cудового рішення
виготовлено "04" лютого 2014 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Селищанський гранітний кар'єр"
вул.Заводська,1,с.Селище,Сарненський
район, Рівненська область,34552

3- відповідачу/відповідачам:
Сарненська об"єднана державна
податкова інспекція Головного
управління Міністерства доходів і
зборів у Рівненській області вул.
Широка,18,м.Сарни,Рівненська область,34500

4 - представник позивача Пейко Андрій
Борисович АДРЕСА_1