Справа № 2а-8167/09/2170
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2014-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" січня 2014 р. м. Київ
К/9991/5505/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Ланченко Л.В.

Острович С.Е.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні

касаційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2

на постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 09.11.2010

у справі № 2а-8167/09/2170

за позовом Державної податкової
інспекції у місті Херсоні

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

про стягнення фінансових санкцій, -

ВСТАНОВИВ:

Державна податкова інспекція у місті
Херсоні звернулася до суду з позовом
про стягнення фінансових санкцій в
сумі 3470, 65 грн., в тому числі:

- 50,00 грн. до державного бюджету, код
платежу 21080900, на розрахунковий рахунок
0002;

- 20,65 грн. до місцевого бюджету, код
платежу 14070100, на розрахунковий рахунок
0002;

- 1700,00 грн. до державного бюджету, код
платежу 21081100, на розрахунковий рахунок
0002;

- 1700,00 грн. до державного бюджету, код
платежу 21081100, на розрахунковий рахунок
0002.

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 23.04.2010 в
задоволенні позову відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 09.11.2010
скасовано судове рішення суду першої
інстанції, позов задоволено.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 подав
касаційну скаргу, в якій просить
скасувати вказане судове рішення та
залишити в силі постанову суду першої
інстанції. В обґрунтування доводів
касаційної скарги позивач вказує, що
сама перевірка проводилась за
відсутності посадової особи-власника,
чи його найманих працівників, а з
продавцем ОСОБА_3 позивач не знайомий
та не перебуває у трудових відносинах.
Виходячи із вищезазначеного, приватний
підприємець вказує на те, що при
проведені перевірки були порушені
вимоги Закону України «Про державну
податкову службу в Україні» від 04.12.1990
№ 509-ХІІ, а дії ревізорів-інспекторів
носили протиправний характер.

Заслухавши доповідь судді-доповідача
про обставини, необхідні для ухвалення
судового рішення судом касаційної
інстанції, дослідивши доводи
касаційної скарги, матеріали справи,
судові рішення, суд касаційної
інстанції дійшов висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що на підставі акту
перевірки від 28.07.2008 № 21190072/2306/444
відповідачем прийнято:

рішення про застосування фінансових
санкцій від 15.08.2008 № у сумі 1700 грн.
за порушення вимог ст. 11 Закону України
«Про державне регулювання виробництва
і обігу спирту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів» від 19.12.1995 № 481/95-ВР;

рішення про застосування фінансових
санкцій від 15.08.2008 № у сумі 1700 грн.
за порушення вимог ст. 15 Закону України
«Про державне регулювання виробництва
і обігу спирту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів» від 19.12.1995 № 481/95-ВР;

рішення про застосування фінансових
санкцій від 08.08.2008 № у сумі 20, 65
грн. за порушення вимог п. 1 ст. 3 Закону
України «Про патентування деяких видів
підприємницької діяльності» від 23.03.1996
№ 98/96-ВР;

рішення про застосування фінансових
санкцій від 08.08.2008 № у сумі 50 грн.
за порушення вимог п. 1 ст. 3 Закону
України «Про застосування реєстратора
розрахункових операцій в сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» від 06.07.1995 № 265/95.

Виявлені податковим органом порушення
полягали у здійсненні продажу пачки
тютюну для кальяну за ціною 10 грн. без
наявності марок акцизного збору
встановленого зразка, без застосування
реєстратора розрахункових операцій,
без придбання відповідної ліцензії та
без торгового патенту.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з того, що
направлення на перевірку позивача було
надане не йому як платнику податків, а
особі, трудові відносини з якою
відповідачем не доведені.

Суд касаційної інстанції вважає, що суд
апеляційної інстанції правильно не
погодився з такою позицією, з огляду на
таке.

Позов та касаційна скарга позивача
обґрунтовані порушенням податковим
органом порядку проведення
позапланової виїзної перевірки, що
полягало в ненаданні позивачеві
відповідно до вимог ч. 1 ст. 112 Закону
України «Про державну податкову службу
в Україні» від 04.12.1990 № 509-ХІІ (у
редакції, чинній на час виникнення
спірних відносин) (далі Закону № 509-ХІІ)
під розписку направлення на перевірку
та копії наказу керівника податкового
органу.

Порядок проведення позапланових
перевірок своєчасності, достовірності,
повноти нарахування та сплати податків
та зборів (обов'язкових платежів),
регламентовано ст. 111 Закону № 509-ХІІ.

Відповідно до ч. 7 ст. 111 Закону № 509-ХІІ
позаплановими перевірками вважаються
також перевірки в межах повноважень
податкових органів, визначених
законами України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг», «Про державне
регулювання виробництва і обігу спирту
етилового, коньячного і плодового,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів», а в інших випадках - за
рішенням суду.

Зі змісту наведених норм Закону №
509-ХІІ випливає, що позапланові
перевірки в межах повноважень
податкових органів, визначених
законами України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг», «Про державне
регулювання виробництва і обігу спирту
етилового, коньячного і плодового,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів», здійснюються за рішенням
керівника податкового органу, яке
оформляється наказом.

Статтею 112 Закону № 509-ХІІ
встановлено, що посадові особи органу
державної податкової служби вправі
приступити до проведення планової або
позапланової виїзної перевірки за
наявності підстав для їх проведення,
визначених цим та іншими законами
України, та за умови надання платнику
податків під розписку направлення на
перевірку та копії наказу керівника
податкового органу про проведення
позапланової перевірки.

Абзацом 2 п. 2 ч. 1 ст. 112 цього Закону
визначено, що ненадання цих документів
платнику податків або їх надання з
порушенням вимог, встановлених
частиною першою цієї статті, є
підставою для недопущення посадових
осіб органу державної податкової
служби до проведення планової або
позапланової виїзної перевірки.

Отже, суб'єкт господарювання, який
вважає порушеним порядок та підстави
призначення перевірки, має захищати
свої права шляхом не допуску до
проведення перевірки. Якщо ж допуск до
проведення перевірки відбувся,
предметом розгляду в суді має бути суть
виявлених порушень.

Тому, недотримання податковим органом
певних вимог законодавства при
проведенні перевірки не може бути
самостійною підставою для скасування
рішення про застосування до суб'єкта
господарювання штрафних (фінансових)
санкцій за допущені порушення.

Як вбачається зі встановлених судами
попередніх інстанцій обставин,
перевірка фактично була проведена, про
що складено відповідний акт та
прийнято рішення про застосування
фінансових санкцій, тобто посадові
особи органу державної податкової
служби були допущені до проведення
перевірки, в ході якої зафіксували
порушення вимог Законів.

Позивач в касаційній скарзі не
наводить доводів в спростування
встановлених судами попередніх
інстанцій обставин про фактичне
вчинення ним порушення вимог ст. 11, ст. 15
Закону України «Про державне
регулювання виробництва і обігу спирту
етилового, коньячного і плодового,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів» від 19.12.1995 № 481/95-ВР; п. 1 ст. 3
Закону України «Про патентування
деяких видів підприємницької
діяльності» від 23.03.1996 № 98/96-ВР; п. 1 ст. 3
Закону України «Про застосування
реєстратора розрахункових операцій в
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» від 06.07.1995 № 265/95.

Враховуючи наведене, суд касаційної
інстанції вважає за правильне
погодитися з висновком суду
апеляційної інстанції про
необхідність задоволення позову.

Зважаючи на викладене, враховуючи межі
визначені у ст. 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, касаційна скарга залишається
без задоволення, а оскаржувані судові
рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 220, 2201, 223, 224, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а постанову Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 09.11.2010 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав,
передбачених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України, за заявою про перегляд даної
ухвали, поданою через Вищий
адміністративний суд України у
порядку, встановленому статтями 236-2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя Н.Г.
Пилипчук

Судді
Л.В. Ланченко

С.Е. Острович