Справа № К/9991/15155/11-С
Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2014-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" лютого 2014 р. м. Київ
К/9991/15155/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі суддів:

Чалого С. Я.

Гончар Л.Я.

Конюшка К.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову
Кіцманського районного суду
Чернівецької області від 25 жовтня 2010
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 28 лютого 2011 року у справі за позовом
ОСОБА_4 до виконавчого комітету
Чернівецької міської ради, треті особи
- ОСОБА_5, ОСОБА_6 про скасування рішення,
-

в с т а н о в и л а :

Постановою Кіцманського районного
суду Чернівецької області від 25 жовтня
2010 року залишеною без змін ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 28 лютого 2011
року відмовлено в позові ОСОБА_4 до
виконавчого комітету Чернівецької
міської ради, треті особи - ОСОБА_5,
ОСОБА_6 про скасування рішення.

Не погоджуючись з зазначеними судовими
рішеннями, позивач звернулася з
касаційною скаргою, у якій просить їх
скасувати, посилаючись на порушення
норм матеріального та процесуального
права та прийняти нове рішення про
задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги,
проаналізувавши правильність
застосування судом першої та
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Як встановлено судами та
підтверджується наявними у справі
матеріалами, позивач ОСОБА_4 є
власником квартири АДРЕСА_1. Квартира
розташована в підвальному приміщенні
першого поверху 4-х поверхового
будинку, який є пам'яткою культурної
спадщини в м. Чернівці.

Рішенням виконкому Чернівецької
міської ради №177/5 від 11.03.2008 року
позивачу як приватному підприємцю було
дозволено реконструкцію вказаної
квартири загальною площею 64,8 кв.м, яка
становить 11/100 ідеальних частин
будинковолодіння по АДРЕСА_1, з
влаштуванням окремого входу за рахунок
внутрішнього простору з
переобладнанням під магазин
промислових товарів.

06.06.2008 року прокурором м. Чернівці на
п.1.4 зазначеного рішення виконавчого
комітету Чернівецької міської ради
№177/5 від 11.03.2008 року принесено протест з
підстав його невідповідності вимогам
чинного законодавства.

Оскаржуваним рішенням виконкому
Чернівецької міської ради № 411/11 від
10.06.2008 року протест прокурора
задоволено, п.1.4 рішення виконкому
Чернівецької міської ради №177/5 від
11.03.2008 року скасовано.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суди попередніх інстанцій
виходили з того, що рішення виконкому
Чернівецької міської ради № 411/11 від
10.06.2008 року в частині скасування свого
попереднього рішення відносно
позивача грунтується на вимогам
чинного законодавства, тому є
правомірним.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками судів попередніх інстанцій
та вбачає за доцільне зазначити про
таке.

Відповідно до п.9 от. 31 Закону України
«Про місцеве самоврядування в
Україні», чинного на час прийняття
відповідачем оскаржуваного рішення, до
власних повноважень виконавчих
органів сільських, селищних, міських
рад віднесено надання відповідно до
законодавства дозволу на спорудження
об'єктів містобудування незалежно від
форм власності.

Згідно з ч. 4 ст. З Закону України «Про
планування та забудову територій»
рішення органів виконавчої влади та
місцевого самоврядування з питань
забудови та Іншого використання
територій, вибору, вилучення (викупу) і
надання земельних ділянок для
містобудівних потреб приймаються в
межах, визначених законом, відповідно
до містобудівної документації за
погодженням з спеціально
уповноваженими органами з питань
містобудування та архітектури. Рішення
органів виконавчої влади та місцевого
самоврядування з питань забудови та
іншого використання територій,
прийняті в межах повноважень,
визначених законом, є обов'язковими для
суб'єктів містобудування.

При цьому як зазначено в ч.1 ст. 23 цього
Закону, забудова територій передбачає
здійснення нового будівництва,
реконструкції, реставрації,
капітального ремонту, впорядкування
об'єктів містобудування, розширення та
технічного переоснащення підприємств
(далі будівництво). Будівництво
об'єктів містобудування здійснюється
згідно з законодавством, державними
стандартами, нормами та правилами,
регіональними І місцевими правилами
забудови, містобудівною та проектною
документацією.

Відповідно до ч. З ст. 22 цього ж Закону
місцеві правила забудови
затверджуються відповідними радами.

Відповідно до п. 17.1 Правил забудови та
використання території міста
Чернівців, порядок переобладнання з
реконструкцією житлових приміщень
(будинків) або їх частин із зміною
функціонального призначення,
переведення житлових приміщень
(будинків), їх частин із житлового в
нежитловий фонд визначає механізм
відкриття об'єктів у приміщеннях
(будинках), їх частинах шляхом
переведення із житлового в нежитловий
фонд для реконструкції та подальшої
експлуатації зміною цільового
призначення і є обов'язковими для
фізичних та юридичних осіб, незалежно
від форм власності, в регулюванні
правових відносин, що виникають в
процесі розміщення об'єктів у
житловому Фонді міста.

Згідно з п.17.9 Правил в перелік
документів, необхідних для розгляду
питання щодо можливості доцільності
реконструкції, переобладнання
житлового приміщення (будинку) або його
частини, входить письмова згода
власників та мешканців суміжних
квартир першого та другого поверхів з
квартирою, зазначеною в заяві щодо її
перепланування, переобладнання для
подальшого використання за певним
призначенням.

Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України,
власникам квартири у дво- або
багатоквартирному житловому будинку
належать на праві спільної сумісної
власності приміщення загального
користування, опорні конструкції
будинку, механічне , електричне,
сантехнічне та інше обладнання за
межами або всередині квартири, яке
обслуговує більше однієї квартири, а
також споруди, будівлі, які призначені
для забезпечення потреб всіх власників
квартир, які розташовані в житловому
будинку.

Згідно з ч.2 ст. 383 ЦК України, власник
квартири може на свій розсуд
здійснювати ремонт і зміни в квартирі,
за умови, що ці зміни не призведуть до
порушень прав а.і2сників інших квартир
у багатоквартирному житловому будинку
та не порушать санітарно-технічних
вимог і правил експлуатації будинку.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦК України
розпорядження майном, що є у спільній і
здійснюється за згодою всіх власників.

Судами вірно зазначено, що оскільки
реконструкції підлягають квартира
АДРЕСА_1, то питання їх реконструкції з
переобладнанням повинні були
вирішуватися за згодою власників
квартир цього багатоквартирного
будинку, які є співвласниками інших
приміщень, технічного обладнання,
внутрішніх конструктивних елементів
та елементів зовнішнього благоустрою
будинку відповідно до зазначених норм
цивільного законодавства.

Така згода співвласниками будинку
позивачу не надавалася станом на час
прийняття міськвиконкомом п.1.4 рішення
№177/5 від 11.03.2008 року, тому відповідач,
погодившись з протестом прокурора,
обґрунтовано скасував його.

Крім того, як вбачається з матеріалів
справи, будинок по АДРЕСА_1 відповідно
до Переліку пам'яток та об'єктів
культурної спадщини м. Чернівці
перебуває на обліку як пам'ятка
архітектури місцевого значення
(охоронний номер 9/40-ЧВ) відповідно до
рішення Чернівецького облвиконкому
№ 128 від 18.06.1986 року, а вулиця, на якій
розташований будинок, є пам'яткою
архітектури національного значення.

В порушення вимог п. 17 1 Правил
Чернівецький міськвиконком надав
дозвіл ОСОБА_4 на реконструкцію з
переобладнанням пам'ятки культурної
спадщини національного та місцевого
значення без висновків центрального та
місцевого органу охорони культурної
спадщини, інших органів державного
нагляду.

Крім того, відповідно до ст. 23 Закону
України «Про охорону культурної
спадщини» всі власники пам'яток чи
їхніх частин або уповноважений ними
орган незалежно від форм власності на
ці пам'ятки, зобов'язані укласти з
відповідним органом охорони
культурної спадщини охоронний договір.
В справі встановлено, що на час
прийняття рішення відповідача про
дозвіл на реконструкцію з
переобладнанням ОСОБА_4 з відділом
Чернівецької міської ради з питань
охорони культурної спадщини
охоронного договору не уклала.

Такий договір позивач уклала після
прийняття відповідачем оскаржуваного
рішення - 19.05.2009 року, згідно п. 3.3 якого
ОСОБА_4 зобов'язувалася
використовувати за функціональним
призначенням як житлові приміщення
квартири АДРЕСА_1, загальною площею 64,8
кв. м, не робити будь-яких прибудов до
пам'ятки (її частини) та внутрішніх
перепланувань, самовільних ремонтних
робіт без відповідного погодження
відділу пам'яток. Дозволу на зміну
цільового використання квартири,
використання та переобладнання її під
магазин від даного органу ОСОБА_4 не
отримала.

Таким чином, колегія суддів погоджує
висновки судів попередніх інстанцій
про правомірність рішення виконкому
Чернівецької міської ради від 10.06.2008
року № 411/11.

З урахуванням вищенаведеного, колегія
суддів дійшла висновку, що судами
попередніх інстанцій вірно
встановлені обставини справи, судові
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
вбачається. Доводи касаційної скарги
висновків судів попередніх інстанцій
не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову Кіцманського
районного суду Чернівецької області
від 25 жовтня 2010 року та ухвалу
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 28 лютого 2011
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі і
може бути переглянута з підстав, у
строк та у порядку, визначених ст.ст.
235-244-2 КАС України.

Судді: