Справа № 645/11738/13-а
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2014-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2014 р. Справа № 645/11738/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Спаскіна О.А.

Суддів: Сіренко О.І. , Любчич Л.В.

за участю секретаря судового засідання
Бутенко Ю.О.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на постанову
Фрунзенського районного суду м.
Харкова від 23.12.2013р. по справі №
645/11738/13-а

за позовом ОСОБА_2

до Управління праці та соціального
захусту населення Адміністрації
Фрунзенського району Харківської
міської ради

про визнання права на отримання
посвідчення "Про жертви нацистськиих
переслідувань",

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Фрунзенського районного
суду м. Харкова від 23 грудня 2013 року у
задоволенні адміністративного позову
ОСОБА_2 до Управління праці і
соціального захисту населення
Фрунзенського району м.Харкова про
визнання права на отримання
посвідчення «Про жертви нацистських
переслідувань», відповідно до ст. 6 ч. 1
Закону України «Про жертви нацистських
переслідувань» відмовено у повному
обсязі.

В апеляційній скарзі позивач просить
скасувати вказану постанову суду
першої інстанції та постановити нове
рішення, яким повністю відмовити в
позові. Скаржник зазначає, що приймаючи
зазначену постанову суд першої
інстанції дійшов до помилкових
висновків, які призвели до
неправильного вирішення справи,
неповно з'ясував всі обставини справи,
що мають значення при вирішенні спору,
не вірно застосував до спірних
правовідносин вимоги ст. 5, ст. 6 , ст. 6-1
Закону України «Про жертви нацистських
переслідувань» та норми ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
щодо повноти та об'єктивності розгляду
справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає
справу в межах доводів апеляційної
скарги відповідно до вимог ст.195 КАС
України та керуючись ч.1 ст.41 КАС
України.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, представника
позивача, вивчивши матеріали справи,
доводи апеляційної скарги, приходить
до висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з
позовом до Управління праці і
соціального захисту населення
Фрунзенського району м.Харкова про
визнання права на отримання
посвідчення «Про жертви нацистських
переслідувань», відповідно до ст.6 ч. 1
Закону України «Про жертви нацистських
переслідувань».

В обґрунтування позову позивач
зазначала, що вона будучи
неповнолітньою під час ВВВ 1941- 1945 років
була примусово вивезена на примусові
роботи до Німеччини у м.Люденштадт, де
працювала в нелюдських умовах
чорноробочою на фабриці по
виготовленню грілок для обігріву
ранених німецьких солдат. Протягом 4
років вона неодноразово зверталася до
відповідача з проханням видати
відповідне посвідчення, 10.09.2013 року їй
повідомили, що підстав для надання їй
статусу «жертви нацистських
переслідувань не має. На думку
позивача, відповідач своєю відмовою
порушив її цивільні та конституційні
права, з однобокою трактовкою ЗУ і
положення Мінсоцполітики при КМУ, не
приймає до уваги той факт, що вона після
арешту і до відправки на примусові
роботи в Германію після чергової
невдалої спроби втечі зі збірного
пункту м.Мелітополь, була етапована під
контролем поліцая у м.Новогайськ, до
місця постійного находження, під
постійним контролем поліції та
конвоїрів, де до неї застосовувались
знущання, приниження, побої, фізично
непосильні роботи до наступного
етапування в Германію, яке відбувалося
в перших числах травня 1943 року в
товарних вагонах у нестерпних умовах,
протягом більше двох місяців без їжі та
води. Також позивач зазначає, що на
підставі роз'яснення «Мінпраці та
соцполітики» від 22.07.2007 року їй має
виплачуватися єдино разова виплата у
розмірі 745 грн., однак, відповідачем
виплати здійснювалися не в повному
обсязі, недоплата у 2013 році склала 610
гривень, замість належних 745 гривень,
сума виплат склала 125 гривень.

Відмовляючи в позові , суд першої
інстанції дійшов висновку, що дії
Управління праці і соціального захисту
населення Фрунзенського району
м.Харкова є правомірними, оскільки,
згідно довідки Управління служби
національної безпеки України по
Запорізькій області №10/89950 від 11.09.1991
року, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, була
насильно вивезена до Німеччини в
травні 1943 року, де працювала
чорноробочою на фабриці м.Люденштадт,
звільнена 11.04.1945 року і до 1709.1945 року
проходила фільтрацію у Німеччині, що
не відноситься до примусових робіт,
визнаних ст.. 1 Закону України «Про
жертви нацистських переслідувань».

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, перебуває на
обліку в Єдиному державному
автоматизованому реєстрі осіб, які
мають пільги управління, як жертва
нацистських переслідувань відповідно
до ст.. 6-3 Закону України «Про жертви
нацистських переслідувань».

Згідно копії повідомлення Управління
служби національної безпеки України по
Запорізькій області №10/22447 від 16.04.1992
року, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 року була
насильно вивезена до Німеччини, де
працювала чорноробочою на фабриці
м.Люденштадт, на момент вивезення -
ІНФОРМАЦІЯ_3 року позивачу,
ІНФОРМАЦІЯ_2, було 17 років 10 місяців 27
днів.

Відповідно до ст. 1 Закону «Про жертви
нацистських переслідувань» жертви
нацистських переслідувань - особи, які
в роки Великої Вітчизняної війни та
Другої світової війни постраждали від
нацистських переслідувань з мотивів
політичного, національного і
релігійного характеру, ворожого
ставлення до націонал-соціалізму;

Згідно із ст. 4 Закону «Про жертви
нацистських переслідувань» особами,
які належать до числа жертв
нацистських переслідувань, є: колишні
в'язні концентраційних таборів, гетто
та інших місць примусового тримання та
місць примусових робіт у роки Великої
Вітчизняної війни та Другої світової
війни; особи, які були насильно
вивезені з території колишнього Союзу
РСР на примусові роботи на територію
Німеччини або її союзників, що
перебували у стані війни з колишнім
Союзом РСР, або на території окупованих
ними інших держав; діти, які народилися
в місцях примусового тримання їх
батьків та в місцях відбування
батьками примусових робіт; діти
партизанів, підпільників, інших
учасників боротьби з
націонал-соціалістським режимом у тилу
ворога, яких у зв'язку з патріотичною
діяльністю їх батьків було піддано
репресіям, фізичним розправам,
гонінням. До жертв нацистських
переслідувань належать також особи,
які у роки Великої Вітчизняної війни та
Другої світової війни були насильно
вивезені з території інших держав, що
після 1944 року увійшли до складу
колишнього Союзу РСР, а також особи, які
після звільнення з концентраційних
таборів, гетто, інших місць примусового
тримання та місць примусових робіт
були переселені на територію України.

Як встановлено ч.1 ст. 6 Закону «Про
жертви нацистських переслідувань»
держава забезпечує соціальний захист
жертв нацистських переслідувань та їх
громадських організацій шляхом
надання пільг: колишнім неповнолітнім
(яким на момент ув'язнення не
виповнилося 18 років) в'язням
концентраційних таборів, гетто, інших
місць примусового тримання, створених
фашистською Німеччиною та її
союзниками в період Великої
Вітчизняної війни та Другої світової
війни, а також дітям, які народилися в
зазначених місцях примусового
тримання їх батьків, - відповідно до
статті 61 цього Закону; колишнім
малолітнім (яким на момент ув'язнення
не виповнилося 14 років) в'язням
концентраційних таборів, гетто та
інших місць примусового тримання, які
визнані інвалідами від загального
захворювання, трудового каліцтва та з
інших причин, - відповідно до статті 62
цього Закону; колишнім в'язням
концентраційних таборів, гетто та
інших місць примусового тримання в
період Великої Вітчизняної війни та
Другої світової війни; особам, які були
насильно вивезені на примусові роботи
на територію Німеччини або її
союзників, що перебували у стані війни
з колишнім Союзом РСР, або на території
окупованих Німеччиною інших держав;
дітям партизанів, підпільників, інших
учасників боротьби з
націонал-соціалістським режимом у тилу
ворога, яких у зв'язку з патріотичною
діяльністю їх батьків було піддано
репресіям, фізичним розправам,
гонінням, - відповідно до статті 63 цього
Закону; дружинам (чоловікам) померлих
жертв нацистських переслідувань,
визнаних за життя інвалідами від
загального захворювання, трудового
каліцтва та з інших причин, які не
одружилися вдруге, - відповідно до
статті 64 цього Закону; громадським
організаціям жертв нацистських
переслідувань - відповідно до статті 65
цього Закону.

Згідно ст. 5 Закону «Про жертви
нацистських переслідувань» жертвам
нацистських переслідувань видаються
відповідні посвідчення замість раніше
виданого посвідчення ветерана війни.
Зразок посвідчення, порядок
виготовлення і видачі посвідчень
встановлюються Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до п. 2 Порядку виготовлення
та видачі посвідчень, листів талонів на
право одержання пільгових проїзних
документів (квитків) жертвам
нацистських переслідувань,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 27.09.2000 №1467,
посвідчення видаються особам, які
відповідно до Закону України "Про
жертви нацистських переслідувань"
визнані такими, що належать до числа
жертв нацистських переслідувань на
підставі одного з таких документів:
довідки, виданої органами служби
безпеки, державними архівами, архівами
МВС, Міноборони, архівними установами
інших держав; довідки
Військово-медичного музею колишнього
СРСР (м. Санкт-Петербург); довідки
Міжнародної служби розшуку Червоного
Хреста; довідки з архівів-музеїв,
утворених в місцях розташування
колишніх фашистських концтаборів
(Освенцім, Бухенвальд, Дахау,
Маутхаузен, Равенсбрюк та інші), гетто
та інших місцях примусового тримання і
примусових робіт у роки Великої
Вітчизняної війни та Другої світової
війни, а також архівів іноземних
антифашистських організацій; довідки
Комісії у справах колишніх партизанів
Великої Вітчизняної війни 1941-1945 років
при Верховній Раді України.

Як встановлено судовим розглядом,
позивач перебуває на обліку в Єдиному
державному автоматизованому реєстрі
осіб, які мають право на пільги як
жертва нацистських переслідувань
відповідно до Закону України «Про
жертви нацистських переслідувань».

Колегія суддів зазначає, що довідка
Управління служби національної
безпеки України по Запорізькій області
№10/89950 від 11.09.1991 року, видана позивачу,
є підставою, в розумінні п. 2 Порядку
виготовлення та видачі посвідчень,
листів талонів на право одержання
пільгових проїзних документів
(квитків) жертвам нацистських
переслідувань, для розгляду питання
про видачу відповідного посвідчення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
позивача про порушення судом першої
інстанції під час розгляду справи
положень ст. 5, ст. 6 , ст. 6-1 Закону
України «Про жертви нацистських
переслідувань» та норм ст.159 Кодексу
адміністративного судочинства України
щодо повноти та об'єктивності розгляду
справи спростовують висновки суду,
оскільки при розгляді справи суд
першої інстанції не повно з'ясував
дійсні обставини справи, не дав належну
оцінку наявним у справі доказам, а тому,
постанова суду першої інстанції
ухвалена без дотриманням норм
матеріального права, тому колегія
суддів вважає, що наявні підстави для
її скасування.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 202 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставою для скасування постанови
суду першої інстанції та ухвалення
нового рішення є порушення норм
матеріального та процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи.

За таких обставин, постанова суду
першої інстанції прийнята з порушенням
норм матеріального права, а тому
підлягає скасуванню на підставі п.4 ст.
202 КАС України з прийняттям нової
постанови про часткове задоволення
позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 197, п. 3 ст. 198,
п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства,
колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Постанову Фрунзенського районного
суду м. Харкова від 23.12.2013р. по справі
№ 645/11738/13-а скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні
вимоги ОСОБА_2 до Управління
праці та соціального захисту населення
Адміністрації Фрунзенського району
Харківської міської ради про
визнання права на отримання
посвідчення "Про жертви нацистських
переслідувань" задовольнити частково.

Визнати дії Управління праці та
соціального захисту населення
Адміністрації Фрунзенського району
Харківської міської ради
протиправними щодо відмови ОСОБА_2 у
видачі посвідчення «Про жертви
нацистських переслідувань».

Зобов'язати Управління праці та
соціального захисту населення
Адміністрації Фрунзенського району
Харківської міської ради розглянути
питання щодо видачі посвідчення «Про
жертви нацистських переслідувань»
ОСОБА_2.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня складання
постанови у повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Спаскін
О.А.Судді(підпис) (підпис) Сіренко О.І.
Любчич Л.В. Повний текст постанови
виготовлений 03.02.2014 р.