Справа № 821/1698/13-а
Суддя: Дубровна В.А.
Дата ухвалення: 2014-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" січня 2014 р. 15 год.03 хв.Справа №
821/1698/13-а

Херсонський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючої судді: Дубровної В.А.,

при секретарі: Рябчич А.М.,

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідача - Кротко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом фізичної особи - підприємця
ОСОБА_4 до Цюрупинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Херсонській області про захист
порушеного конституційного права
шляхом скасування податкових
повідомлень - рішень,

встановив:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_4 (
далі - позивач, ОСОБА_4) звернулась до
Херсонського окружного
адміністративного суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Цюрупинському районі Херсонської
області Державної податкової служби (
далі - відповідач), у якому просить
захистити порушене право, визначене ст.
55, 58, 59 Конституції України, ст. 81
Податкового кодексу України, шляхом
скасування податкових повідомлень -
рішень форми "С" від 10 квітня 2013 року -

- № про застосування штрафних
(фінансових) санкцій у сумі 386282,60 грн.;

- № про застосування штрафних
(фінансових) санкцій у сумі 510,00 грн.

Вказані вимоги позивач обґрунтовує
порушенням порядку проведення
фактичної перевірки ФОП ОСОБА_4,
оскільки всупереч не допуску позивачем
до перевірки ревізорів, будо складено
акт про проведення фактичної перевірки
та прийнято оскаржувані рішення. Крім
цього, позивач вказує на порушення з
боку відповідача порядку розгляду
заперечень до акту перевірки, оскільки
внаслідок не запрошення на розгляд
заперечень позивач позбавлений був
можливості використати право щодо
надання пояснень та спростувати
порушення, зазначені в акті перевірки.
Щодо встановлених порушень, то позивач
вважає, що оскільки акт фактичної
перевірки складено ревізорами -
інспекторами без фактичного
проведення перевірки, тому вказані в
ньому порушення ґрунтуються тільки на
припущеннях ревізорів - інспекторів
без належних доказів.

В судовому засіданні представники
позивача підтримали позовні вимоги та
просили їх задовольнити.

Відповідач надав письмові заперечення,
в яких зазначив про дотримання
податковим органом порядку проведення
фактичної перевірки, про що свідчить
вручення позивачу до початку
проведення перевірки наказу на
правлень на перевірку. Відповідач
зазначив, що оскаржувані рішення були
прийняті податковим органом після не
використаного ФОП ОСОБА_4 права надати
податковому органу відсутні документи
протягом 5-ти днів з моменту вручення
акту перевірки та отримання судового
рішення про підтвердження
правомірності прийнятого наказу на
проведення фактичної перевірки
позивача, що свідчить про
правомірність застосування до
позивача штрафних санкцій за порушення
пп. 9, 10, 12 ст. 3 Закону України "Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг".

В судовому засіданні представник
відповідача підтримала заперечення та
просила відмовити у задоволенні
позовних вимог.

В судовому засіданні, відповідно до ст.
55 КАС України, судом було ухвалено щодо
процесуального правонаступництва
відповідача шляхом заміни Державної
податкової інспекції у Цюрупинському
районі Херсонської області Державної
податкової служби на правонаступника -
Цюрупинську об'єднану державну
податкову інспекцію Головного
управління Міндоходів у Херсонській
області ( далі - відповідач, Цюрупинська
ОДПІ).

Заслухавши думку представників сторін,
з'ясувавши позицію позивача та
відповідача та фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду спору по суті,
суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_4
зареєстрована як фізична особа -
підприємець та перебуває на обліку в
Цюрупинській ОДПІ.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідно до пп. 20.1.4. пункту 20.1. статті
20, пп. 75.1.3. пункту 75.1. статті 75
Податкового кодексу України, на
підставі наказу ДПС у Херсонській
області від 31.01.2013 № 39 "Про проведення
фактичних перевірок" та направлень на
фактичну перевірку від 07.02.2013 № 133 та №
134, виданих ДПС у Херсонській області,
податковими ревізорами - інспекторами
Мальованим Р.В. та Літвіновим В.В. було
проведено фактичну перевірку магазину
"ІНФОРМАЦІЯ_1" за адресою АДРЕСА_1, в
якому здійснює діяльність фізична
особа - підприємець ОСОБА_4

Перевірку здійснено у присутності
ОСОБА_5, записаної в акті як менеджер.

За результатами вказаної перевірки був
складений акт №60/21/22/22/НОМЕР_1 від 13.02.2013
(далі - акт перевірки), висновком якого є
встановлені ФОП ОСОБА_4 порушення пп. 9,
10, 12 ст. 3 Закону України від 06.07.1995 року
№265/95-ВР "Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг"; ст. 44, ст. 121, п. 81.1 ст. 81
Податкового кодексу України, зокрема -

- не забезпечено зберігання фіскальних
звітних чеків та контрольних стрічок
протягом встановленого терміну;

- незабезпечення зберігання первинних
документів з питань обчислення і
сплати податків і зборів;

- здійснення реалізації товарів, які не
були обліковані у встановленому
порядку - у місці реалізації
знаходились товари без наявності
відповідних первинних документів.

На підставі вказаних висновків ОДПІ
були прийняті податкові повідомлення -
рішення від 10 квітня 2013 року № про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій у сумі 386282,60 грн., № про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій у сумі 510,00 грн., які є предметом
оскарження в даній справі.

Оцінюючи правомірність прийняття
оскаржуваних податкових повідомлень -
рішень, суд виходить з встановлених в
ході розгляду справи фактичних
обставин та їх узгодженості з діючими
положеннями податкового
законодавства.

Перевіряючи доводи позивача щодо
законності дій відповідача, пов'язаних
з проведенням вищевказаної перевірки
підприємця ОСОБА_4, суд виходив із
наступного.

В судовому засіданні представник
позивача вказав, що підприємцем було не
допущено до перевірки ревізорів -
інспекторів, оскільки пред'явлений
наказ на проведення перевірки
оформлено з порушенням вимог ст. 81 ПК
України, що унеможливлювало здійснення
фактичної перевірки.

Порядок проведення фактичної
перевірки регламентовано статтею 80
Податкового кодексу України, зокрема -

- фактична перевірка здійснюється без
попередження платника податків (особи)
(п. 80.1 ст. 80 Податкового кодексу
України);

- фактична перевірка може проводитися
на підставі рішення керівника
контролюючого органу, оформленого
наказом, копія якого вручається
платнику податків або його
уповноваженому представнику, або
особам, які фактично проводять
розрахункові операції, під розписку до
початку проведення такої перевірки, та
за наявності обставин, наведених у п. 80.2
ст. 80 Податкового кодексу України;

- допуск посадових осіб контролюючих
органі до проведення фактичної
перевірки здійснюється згідно із
статтею 81 цього Кодексу (п. 80.5 ст. 80
Податкового кодексу України);

- порядок оформлення результатів
фактичної перевірки встановлено
статтею 86 цього Кодексу (п. 80.10 ст. 80
Податкового кодексу України).

Відповідно до п. 81.1 ст. 81 цього Кодексу,
посадові особи контролюючого органу
мають право приступити до проведення
документальної виїзної перевірки,
фактичної перевірки за наявності
підстав для їх проведення, визначених
цим Кодексом, та за умови пред'явлення
або надіслання у випадках, визначених
цим Кодексом, таких документів:
направлення на проведення такої
перевірки, копії наказу про проведення
перевірки, службового посвідчення
осіб, які зазначені в направленні на
проведення перевірки.

В судовому засіданні було допитано в
якості свідка ОСОБА_6, який був
уповноваженою особою на проведення
спірної перевірки та повідомив суд, що
08.02.2013 р. він та податковий ревізор -
інспектор Літвінов В.В. надали для
ознайомлення ОСОБА_5, яка назвалась
менеджером магазину, направлення на
перевірку, внаслідок чого розписавшись
у направленнях вона поставила
саморобний штамп на направленні «До
перевірки не допускаю» ПП ОСОБА_4»,
отримала копію наказу, проте від
надання будь-яких документів до
перевірки відмовилась. У цей день було
проведено контрольну розрахункову
операцію з придбання тютюнових
виробів, про що свідчать фіскальний чек
та акт про проведення контрольної
розрахункової перевірки. При цьому, в
межах строку проведення даної
перевірки було повторно 11.02.2012 р.
зроблено контрольну розрахункову
операцію з придбання алкогольних та
тютюнових виробів, про що свідчать
фіскальний чек та акт про проведення
контрольної розрахункової перевірки.
Крім того, у цей день було повторно
запропоновано представнику позивача
надати необхідні для проведення
перевірки документи, проте останній
відмовив у надані документів. 13.02.2012 р.
був складено акт фактичної перевірки
за реєстраційним № 60/21/22/22/НОМЕР_1,
перший примірник якого направлено за
місцем реєстрації платника податків -
до ДПІ у Цюрупинському р-ні. 13.02.2012 р. ДПС
у Херсонській області було направлено
ФОП ОСОБА_4 запрошення для підписання
акту фактичної перевірки та надати
документи, які були відсутні під час
перевірки, а саме КОРО, контрольні
стрічки, щоденні фіскальні чеки, книгу
обліку доходів і витрат. Проте, 18.02.13 р.
представник підприємця за довіреністю
ОСОБА_7 отримав другий примірник акту,
підписавши його з запереченнями.

Щодо вказаних обставин, представник
позивача в судовому засіданні не
заперечив.

З огляду на викладені обставини, судом
встановлено, що до початку проведення
спірної перевірки менеджеру магазину
"ІНФОРМАЦІЯ_1" співробітниками
податкового органу було пред'явлено
направлення на проведення фактичної
перевірки №133 та №134 від 07.02.2013 року,
копія наказу від 31.01.2013 року №39 про
проведення перевірки, службові
посвідчення осіб, які зазначені в
направленні на проведення перевірки.

Відповідно до абз. 5 п. 81.1 ст. 81
Податкового кодексу України,
непред'явлення або не надіслання у
випадках, визначених цим Кодексом,
платнику податків (його посадовим
(службовим) особам або його
уповноваженому представнику, або
особам, які фактично проводять
розрахункові операції) цих документів
або пред'явлення зазначених
документів, що оформлені з порушенням
вимог, встановлених цим пунктом, є
підставою для недопущення посадових
(службових) осіб контролюючого органу
до проведення документальної виїзної
або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або
посадових (службових) осіб платника
податків (його представників або осіб,
які фактично проводять розрахункові
операції) від допуску до перевірки на
інших підставах, ніж визначені в абзаці
п'ятому цього пункту, не дозволяється
(абз. 6 п. 81.1 ст. 81 Податкового кодексу
України).

Щодо доводу позивача про пред'явлення
до перевірки наказу на проведення
фактичної перевірки від 31.01.2013 року №39,
який не відповідає вимогам ст. 80, 81
Податкового кодексу України у зв'язку з
відсутністю в ньому підстав для
проведення перевірки, та оформлений з
порушенням нормами Типової інструкції
з діловодства в органах ДПС в Україні,
затвердженої наказом ДПА України №315
від 01.07.1998 р., то суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
вказаний наказ був предметом судового
оскарження і постановою Херсонського
окружного адміністративного суду від
03.04.2013 року, яка набрала законної сили
12.11.2013 року згідно ухвали Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 30.10.2013 року по справі № 821/799/13-а було
відмовлено ФОП ОСОБА_4 в задоволенні
позовних вимог про скасування наказу
про проведення фактичних перевірок від
31.01.2013 року № 39.

Вказаним судовим рішенням визнано
наказ про проведення фактичних
перевірок від 31.01.2013 року № 39 таким, що
відповідає вимогам Податкового
кодексу України та містить зазначення
підстав для проведення перевірки та
найменування суб'єкта господарювання,
а його копія оформлена без порушень.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КА України,
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що позивачем не доведено
протиправність дій відповідача при
проведені фактичної перевірки ФОП
ОСОБА_4 внаслідок вчинення не допуску
ревізорів - інспекторів до
вищевказаної перевірки.

Щодо правомірності податкового
повідомлення - рішення форми "С" від 10
квітня 2013 року № про застосування
штрафних (фінансових) санкцій у сумі
386282,60 грн., то суд зазначає наступне.

Згідно наданого розрахунку до
податкового повідомлення-рішення
№ від 10.04.2013 року сума штрафних
санкцій 386282,60 грн. складається з сум
штрафних санкцій, нарахованих
внаслідок наступних порушень Закону
України №265/95-ВР, зокрема -

- 253300,00 грн. (340,00 грн.*745) - за порушення п.9
ст. 3 Закону України №265/95-ВР;

- 126650,00 грн. (170,00 грн.*745) - за порушення п.10
ст. 3 Закону України №265/95-ВР;

- 6332,60 грн. ( 3166,30 грн.*2) - за порушення п.12
ст. 3 Закону України №265/95-ВР.

Відповідно до преамбули Закону України
№ 265/95-ВР цим Законом встановлені
правові засади застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг.

Згідно зі ст. 1 цього Закону реєстратори
розрахункових операцій застосовуються
фізичними особами - суб'єктами
підприємницької діяльності або
юридичними особами (їх філіями,
відділеннями, іншими відокремленими
підрозділами) (далі - суб'єкти
підприємницької діяльності), які
здійснюють операції з розрахунків в
готівковій та/або в безготівковій
формі (із застосуванням платіжних
карток, платіжних чеків, жетонів тощо)
при продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг, а також
уповноваженими банками та суб'єктами
підприємницької діяльності, які
виконують операції купівлі-продажу
іноземної валюти.

Відповідно до вимог ст. 3 Закону України
№265/95-ВР суб'єкти підприємницької
діяльності, які здійснюють
розрахункові операції в готівковій
та/або в безготівковій формі (із
застосуванням платіжних карток,
платіжних чеків, жетонів тощо) при
продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані,
зокрема:

- щоденно друкувати на реєстраторах
розрахункових операцій (за виключенням
автоматів з продажу товарів (послуг)
фіскальні звітні чеки і забезпечувати
їх зберігання в книгах обліку
розрахункових операцій (п.9 ст.3);

- друкувати на реєстраторах
розрахункових операцій (за виключенням
автоматів з продажу товарів (послуг)
контрольні стрічки і забезпечувати їх
зберігання протягом трьох років (п. 10
ст. 3);

- вести у порядку, встановленому
законодавством, облік товарних запасів
на складах та/або за місцем їх
реалізації, здійснювати продаж лише
тих товарів, які відображені в такому
обліку, за винятком продажу товарів
особами, які відповідно до
законодавства оподатковуються за
правилами, що не передбачають ведення
обліку обсягів реалізованих товарів
(наданих послуг) (п. 12 ст.3).

За порушення вимог цього Закону до
суб'єктів підприємницької діяльності,
які здійснюють розрахункові операції
за товари (послуги), за рішенням
відповідних органів державної
податкової служби України
застосовуються фінансові санкції,
передбачені ст. 17 Закону України №
265/95-ВР, а саме :

- двадцять неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян - у разі невиконання
щоденного друку фіскального звітного
чеку або його незберігання в книзі
обліку розрахункових операцій ( п.4 ст.
17);

- десяти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян - у разі невиконання
друку контрольної стрічки або її
незберігання протягом встановленого
терміну (п. 5 ст. 17).

В ході розгляду справи судом
встановлено, що підставою для
застосування до позивача фінансових
санкцій за не зберігання щоденного
друку фіскального звітного чеку в
книзі обліку розрахункових операцій а
за не зберігання протягом
встановленого терміну контрольної
стрічки є не надання позивачем до
перевірки, а також протягом 5-ти днів з
моменту отримання акту перевірки
вказаних документів, зокрема не було
надані КОРО, РК, контрольні стрічки,
Z-звіти за період з 25.01.2011 р. по 08.02.2013 р.,
що складає 745 випадків.

Порядок надання платниками податків
документів визначено статтею 85
Податкового кодексу України, зокрема, -

- платник податків зобов'язаний надати
посадовим (службовим) особам органів
державної податкової служби у повному
обсязі всі документи, що належать або
пов'язані з предметом перевірки. Такий
обов'язок виникає у платника податків
після початку перевірки. ( п.85.2 ст. 85);

- при проведенні перевірок посадові
особи органу державної податкової
служби мають право отримувати у
платників податків належним чином
завірені копії первинних
фінансово-господарських,
бухгалтерських та інших документів, що
свідчать про приховування (заниження)
об'єктів оподаткування, несплату
податків, зборів (обов'язкових
платежів), порушення вимог іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на органи державної
податкової служби. ( п.85.4. ст. 85);

- у разі відмови платника податків або
його законних представників надати
копії документів посадовій (службовій)
особі органу державної податкової
служби така особа складає акт у
довільній формі, що засвідчує факт
відмови, із зазначенням посади,
прізвища, імені, по батькові платника
податків (його законного представника)
та переліку документів, які йому
запропоновано подати. Зазначений акт
підписується посадовою (службовою)
особою органу державної податкової
служби та платником податків або його
законним представником. У разі відмови
платника податків або його законного
представника від підписання
зазначеного акта в ньому вчиняється
відповідний запис. ( п.85.6. ст. 85).

Як вбачається з матеріалів справи,
податковими ревізорами - інспекторами
Мальованим Р.В. та Літвіновим В.В. був
складено акт № 3 від 18.02.2013 р. про
відмову уповноваженого представника
позивача ОСОБА_7 надати документи та
відмову у підписанні додатків до акту
перевірки.

Суд відмічає, що пунктом 4.3. акту
перевірки передбачено, що для
ознайомлення з матеріалами справи та
надання вмотивованих пояснень та
документів щодо фактів, викладених в
акті, платнику податків пропонується
прибути до органу ДПС у 5-денний термін.
При цьому, податковим органом до
матеріалів справи надано лист від
13.02.2013 року №703/10/22.5-13, яким запрошено
ФОП ОСОБА_4 на 18.02.2013 року для підписання
акту фактичної перевірки та
запропоновано надати документи, які не
були надані під час перевірки, зокрема,
книги ОРО, контрольні стрічки, щоденні
фіскальні звітні чеки, книгу обліку
доходів і витрат, первинні документи на
підакцизні товари.

В судовому засіданні представник
позивача вказав, що оскільки платник
податків має право надати податковому
органу документи також при розгляді
заперечень до акту перевірки, тому
позивач не надав вказані документи
відповідно до вказаного пункту акта
перевірки та запрошення ДПС у
Херсонській області. При цьому,
зазначив, що після отримання акту
перевірки позивачем були складені
заперечення на висновки вказаного акту
від 22.02.2013 р., в яких просив розглянути
вказані заперечення за участю позивача
та додав до них акт звіряння
контрольних стрічок та копій КОРО за
№212001168/ІІ, №6/І, №/ІІ.

Дослідивши копію заперечень від 22.02.2013
року на акт фактичної перевірки та
матеріали справи судом не встановлено
доказів його надання відповідачу або
направлення поштою.

При цьому, суд відмічає, що оскаржувані
рішення про застосування фінансових
санкцій ОДПІ було прийнято у квітні 2013
року, тобто через 2 місяці після
складання акту перевірки (лютий 2013 р.),
що не позбавляло права позивача надати
відповідачу документи, які були
відсутні під час проведення фактичної
перевірки. З пояснень представника
відповідача, вказаний проміжок часу до
дати прийняття оскаржуваних рішень,
пов'язаний з прийняттям Херсонським
окружним адміністративним судом
постанови від 03.04.2013 року по
адміністративній справі № 821/799/13-а за
позовом ФОП ОСОБА_4 до ОДПІ про
скасування наказу про проведення
фактичних перевірок від 31.01.2013 року № 39,
якою було відмовлено позивачу у
задоволені позовних вимог.

З огляду на викладені обставини та
враховуючи, що до дати прийняття
оскаржуваних рішень про застосування
фінансових санкцій у позивача було
достатньо часу і можливостей надати
податковому органу відсутні під час
перевірки первинні документи, та
внаслідок не використаного позивачем
права надати вказані документи, тому
суд приходить до висновку про
правомірність встановленого порушення
п. 9, 10 ст. 3 Закону України № 265/95-ВР щодо
незабезпечення зберігання щоденного
фіскального звітного чеку та
контрольної стрічки протягом
відповідного періоду.

При цьому, суд не погоджується з
нарахованою сумою фінансових санкцій,
виходячи з 744 випадків (від загальної
кількості 745) не забезпечення
зберігання фіскального звітного чеку
та контрольної стрічки, виходячи з
наступного.

За змістом ст. 3, ст. 17 Закону України
№265/95-ВР фінансові санкції повинні
застосовуватись до суб'єкту
підприємницької діяльності незалежно
від кількості фактів допущення
порушень п. 9, 10 ст. 3 Закону України №
265/95-ВР, так як п. 4, 5 ст. 17 вказаного
Закону не передбачено застосування
відповідальності за кожен випадок
невиконання щоденного друку або
зберігання фіскального звітного чеку
або контрольної стрічки.

Вказана позиція суду також
підтверджується постановою Верховного
суду України від 04.06.2013 року.

Відповідно до ст. 244-2 КАС України,
рішення Верховного Суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Таким чином, суд приходить до висновку
щодо неправомірного застосування до
позивача штрафних санкцій за 744
випадків не надання щоденних
фіскальних звітних чеків, що є тотожній
кількості контрольних стрічок, що
складає 379 440,00 грн. (340,00 грн. х 744
випадків +170,00*744 випадків).

Також вищезазначеним оскаржуваним
рішенням до позивача відповідно до ст.
20 Закону України №265/95-ВР застосовано
фінансові санкції у розмірі 6332,60 грн. за
здійснення реалізації товарів, які не
обліковані у встановленому порядку, що
є порушенням п.12 ст. 3 цього Закону.

Як вбачається з акту перевірки та
отриманих від свідка ОСОБА_6 пояснень,
що в ході перевірки
ревізорами-інспекторами було зроблено
фото алкогольних напоїв, які були
вибірково розміщені на торгівельних
полицях магазину і з посиланням на
вказане фото було встановлено залишки
ТМЦ у місці реалізації у кількості 93
одиниці на загальну суму 3166,30 грн. без
наявності відповідних первинних
документів, що відображено у додатках 7,
8 акту перевірки.

Представник позивача в судовому
засіданні зазначив, що надані
відповідачем до матеріалів справи фото
алкогольних напоїв не може бути
належним доказом порушення позивачем
обліку товарних запасів, оскільки з
фото не можна ідентифікувати, що
вказаний товар належить саме позивачу
і на фото не вказана дата вчинення
такого фото.

Отже, судом встановлено, що у зв'язку з
ненадання позивачем під час перевірки
будь-яких первинних документів, які б
підтверджували облік товарів у місці
його реалізації податковим органом
зроблено висновок про відсутність
ведення позивачем такого обліку в
порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до п. 12 ст. 3 Закону України №
265/95-ВР суб'єкти господарювання, які
здійснюють розрахункові операції в
готівковій та/або в безготівковій
формі (із застосуванням платіжних
карток, платіжних чеків, жетонів тощо)
при продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані: вести
у порядку, встановленому
законодавством, облік товарних запасів
на складах та/або за місцем їх
реалізації, здійснювати продаж лише
тих товарів, які відображені в такому
обліку, за винятком продажу товарів
особами, які відповідно до
законодавства оподатковуються за
правилами, що не передбачають ведення
обліку обсягів реалізованих товарів
(наданих послуг).

Згідно ст. 6 Закону № 265/95-ВР облік
товарних запасів фізичною особою -
підприємцем ведеться у порядку,
визначеному чинним законодавством, а
юридичною особою (її філією,
відділенням, іншим відокремленим
підрозділом) - у порядку, визначеному
відповідним національним положенням
(стандартом) бухгалтерського обліку.
Облік ведеться з урахуванням
особливостей, встановлених для
суб'єктів малого підприємництва.
Обов'язок із ведення обліку товарних
запасів не застосовується до осіб, які
відповідно до законодавства
оподатковуються за правилами, що не
передбачають ведення обліку придбаних
або проданих товарів.

Отже, облік товарів включає в себе
комплекс операцій, який полягає у
відображенні інформації, що міститься
у первинних документах, на рахунках
бухгалтерського обліку у порядку,
визначеному відповідними
національними положеннями
(стандартами) бухгалтерського обліку.

Правові засади регулювання,
організації, ведення бухгалтерського
обліку та складання фінансової
звітності в Україні визначені Законом
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні".

Відповідно до п. п. 1,2 ст. 9 цього Закону
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.

Як вбачається з п. 3 ст. 9 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" інформація, що
міститься у прийнятих до обліку
первинних документах,
систематизується на рахунках
бухгалтерського обліку в регістрах
синтетичного та аналітичного обліку
шляхом подвійного запису їх на
взаємопов'язаних рахунках
бухгалтерського обліку. Операції в
іноземній валюті відображаються також
у валюті розрахунків та платежів по
кожній іноземній валюті окремо.

Виходячи з вищевказаних положень
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
та Положення (стандарт)
бухгалтерського обліку 9 "Запаси",
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 20 жовтня 1999 року
№246, встановити наявність не
облікованого товару можливо або шляхом
проведення інвентаризації, або шляхом
дослідження первинних документів тощо.

Податковим органом в ході перевірки не
досліджувалась Книга обліку доходів та
витрат або інші документи
бухгалтерського обліку, на яких
міститься інформація про облік
товарів, а відтак, висновки про
порушення позивачем порядку обліку
товарних запасів є безпідставними.

З огляду на вказане, суд вважає не
доведеним з боку податкового органу
нараховані суми штрафної санкцій за
вказане порушення, оскільки
сфотографовані алкогольні напої на
полицях магазину не можуть бути
доказом не ведення платником податків
обліку товарних запасів у місцях їх
реалізації.

Як наслідок, суд прийшов до висновку, що
із факту ненадання накладних на товар
під час перевірки не вбачається
нездійснення суб'єктом господарювання
обліку товарів або порушення цим
суб'єктом встановленого порядку обліку
товарних запасів на складах та/або за
місцем їх реалізації.

Відповідно до ст. 20 Закону України
№265/95-ВР до суб'єктів господарювання, що
здійснюють реалізацію товарів, які не
обліковані у встановленому порядку,
застосовується фінансова санкція у
розмірі подвійної вартості не
облікованих товарів, які не обліковані
за місцем реалізації та зберігання, за
цінами реалізації, але не менше десяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян.

Враховуючи зміст вказаної статті та п.12
ст.3 Закону України "Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг" суд вважає, що
особу може бути притягнуто лише у тому
випадку, коли облік товарів за місцем
реалізації та зберігання не ведеться
взагалі або ведеться з порушенням
встановленого порядку, виходячи з
дослідження відповідних документів,
які надані платником податків до
перевірки.

Тому, як наслідок вказаному, суд вважає,
що оскільки позивачем не були надані до
перевірки необхідні документи, тому
висновки акта перевірки про порушення
позивачем вимог п. 12 ст. 3 Закону України
"Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій в сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг" є безпідставними та такими, що
не підтверджені належним доказами.

При цьому, суд відмічає, що не надання
платником податків до перевірки
необхідних документів є підставою для
застосування до нього штрафу в порядку
ст. 121 ПК України.

На підставі вищевикладеного, суд
приходить до висновку про
неправомірність застосування до
позивача фінансові санкції у розмірі
6332,60 грн. за здійснення реалізації
товарів, які не обліковані у
встановленому порядку, що є порушенням
п.12 ст. 3 цього Закону.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку щодо скасування податкового
повідомлення - рішення від 10.04.2013 року
№ в частині застосування
штрафних санкцій у сумі 385772,60 грн. (6332,60
грн. + 379440,00 грн.).

Щодо правомірності податкового
повідомлення - рішення форми "С" від 10
квітня 2013 року № про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій у сумі 510,00 грн., то суд зазначає
наступне.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового
кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Пунктом 121.1 ст. 121 Податкового кодексу
України передбачено, що незабезпечення
платником податків зберігання
первинних документів облікових та
інших регістрів, бухгалтерської та
статистичної звітності, інших
документів з питань обчислення і
сплати податків та зборів протягом
установлених статтею 44 цього Кодексу
строків їх зберігання та/або ненадання
платником податків контролюючим
органам оригіналів документів чи їх
копій при здійсненні податкового
контролю у випадках, передбачених цим
Кодексом, тягнуть за собою накладення
штрафу в розмірі 510 гривень.

Враховуючи, що в ході розгляду справи
судом встановлено не надання позивачем
ні під час проведення перевірки, ні до
моменту прийняття оскаржуваних рішень
документів, необхідних при здійсненні
податкового органу, тому суд приходить
до висновку про правомірність
застосування до позивача штрафної
санкції у сумі 510,00 грн. відповідно до п.
121.1 ст. 121 Податкового кодексу України, а
тому оскаржуване податкове
повідомлення - рішення форми "С" від 10
квітня 2013 року № є правомірним.

Відповідно до частини 2 статті 71 КАС
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що відповідач частково довів
правомірність прийнятих спірних
податкових повідомлень-рішень
відповідно до частини 2 статті 71 КАС
України, внаслідок чого позовні вимоги
позивача підлягають частковому
задоволенню.

Відповідно до статті 94 КАС України,
якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України. Якщо
адміністративний позов задоволено
частково, судові витрати, здійснені
позивачем, присуджуються йому
відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено (ч. 3 ст. 94 КАС
України).

Керуючись ст.ст. 2, 7-11, 17, 71, 94, 158-163 КАС
України -

постановив:

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Скасувати податкове повідомлення -
рішення форми "С" від 10 квітня 2013 року
№ в частині застосування
штрафних (фінансових) санкцій у сумі
385772,60 грн.

В частині скасування податкового
повідомлення - рішення форми "С" від 10
квітня 2013 року № щодо
застосування штрафних (фінансових)
санкцій у сумі 510,00 грн. - відмовити.

Відмовити у задоволені позовної вимоги
щодо скасування податкового
повідомлення - рішення форми "С" від 10
квітня 2013 року № про застосування
штрафних (фінансових) санкцій у сумі
510,00 грн.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь фізичної особи - підприємця
ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1)
судові витрати зі сплати судового
збору у розмірі 2288,00 грн. (дві тисячі
двісті вісімдесят вісім гривень).

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Одеського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня її проголошення, а в разі
складення постанови у повному обсязі
відповідно до ст. 160 КАС України чи
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлений строк. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після закінчення апеляційного
розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та
підписаний 14 лютого 2014 р.

Суддя
Дубровна
В.А.

кат. 9.2.1