Справа № 2-а-8376/09/1070
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2014-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" лютого 2014 р. м. Київ
К-34716/10

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Ланченко Л.В.

Цвіркуна Ю.І.

за участю секретаря Ковтун О.С.

представників позивача Гука С.В., Гук
Т.В., Крикуна І.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

касаційну скаргу Білоцерківської
об'єднаної державної податкової
інспекції в Київській області

на постанову Київського окружного
адміністративного суду від 14.09.2009

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 12.10.2010

у справі № 2-а-8376/09/1070

за позовом Білоцерківської
дослідно-селекційної станції
інституту цукрових буряків

до Білоцерківської об'єднаної
державної податкової інспекції в
Київській області

про визнання недійсним податкового
повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 14.09.2009,
залишеною без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 12.10.2010, позов задоволено. Визнано
протиправним та скасовано податкове
повідомлення-рішення Білоцерківської
ОДПІ від 31.12.2008 № 000165171/0/3603/1892/00494427.
Відшкодовано на користь позивача з
Державного бюджету України судові
витрати в сумі 3,40 грн.

Білоцерківська ОДПІ в Київській
області подала касаційну скаргу, в якій
просить скасувати вказані судові
рішення та прийняти нову постанову про
відмову в задоволенні
адміністративного позову. Посилається
на порушення судами норм матеріального
права: п.п. 3.2.2 п. 3.2 ст. 3, п.п. 18.2.3 п. 18.2 ст.
18 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» від 21.12.2000 № 2181-ІІІ,
ст. 10, п. «а» п. 2 ст. 19 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про прибутковий
податок з громадян» від 22.05.2003 № 889-ІV,
п.п. 3.3 п. 3, п.п. 4.2 п. 4 Порядку списання
безнадійного податкового боргу
платників податків, затвердженого
наказом Державної податкової
адміністрації України від 14.03.2001 № 103 та
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 10.01.2002 за № 16/6304,

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представників позивача,
дослідивши доводи касаційної скарги,
матеріали справи, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі, суд
касаційної інстанції дійшов висновку,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню.

Судами попередніх інстанцій
встановлено такі обставини.

Відповідачем у 2005 році проведено
планову комплексну перевірку
дотримання позивачем вимог
податкового та валютного
законодавства за період з 01.01.2002 по
30.09.2004, за результатами якої складено
акт від 01.03.2005 № 77. Цим актом перевірки
на сторінці 18 зафіксовано податковий
борг позивача з прибуткового податку
громадян та з податку з доходів
фізичних осіб станом на 01.01.2005 в сумі
709307,59 грн. Цей податковий борг
складається із самостійно узгоджених
позивачем податкових зобов'язань у
податкових розрахунках до 11.11.2004.

Державна податкова інспекція не
вживала передбачених законом заходів
для стягнення вказаного вище
податкового боргу, відповідного
позову до суду не подавала.

У вересні 2008 року позивачем самостійно
на підставі наказу від 30.09.2008 № 61/В-1 та
аудиторського висновку ПП
«Аудиторська фірма «Рось-аудит» від
16.07.2008 № 33 списано заборгованість з
прибуткового податку та з податку з
доходів фізичних осіб станом на 01.01.2005 в
сумі 709307,59 грн. як безнадійну.

У період з 18.12.2008 по 24.12.2008 відповідачем
проведено невиїзну документальну
перевірку щодо списання позивачем
заборгованості з прибуткового податку
з громадян та податку з доходів
фізичних осіб станом на 01.01.2005, за
результатами якої складено акт від
24.12.2008 № 2993/17-1/281/00494427, яким зафіксовано
порушення позивачем вимог п.п. 18.2.3 п. 18.2
ст. 18 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» від 21.12.2000 № 2181-ІІІ,
ст. 10, п. «а» п. 2 ст. 19 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про прибутковий
податок з громадян» від 22.05.2003 № 889-ІV.

На підставі акту перевірки
відповідачем складено податкове
повідомлення-рішення від 31.12.2008 №
000165171/0/3603/1892/00494427 про визначення
позивачеві податкового зобов'язання з
прибуткового податку з громадян в
загальній сумі 2127922,77 грн., в т.ч. 709307,59
грн. основного платежу та 1418615,18 грн.
штрафних (фінансових) санкцій.

За висновками відповідача порушення
позивачем вимог наведених вище норм
законодавства полягало в тому, що
позивач не мав права самостійно
списувати податкову заборгованість з
прибуткового податку з громадян та
податку з доходів фізичних осіб, що
існувала станом на 01.01.2005, оскільки
списання такої заборгованості
здійснюється за рішенням податкового
органу у порядку списання безнадійного
податкового боргу, тому позивач
зобов'язаний сплатити податкову
заборгованість.

Відповідно до п.п. «в» п.п. 18.2.1 п. 18.1 ст. 18
Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» від 21.12.2000 № 2181-ІІІ (далі
Закону № 2181-ІІІ) податковий борг
юридичних та фізичних осіб, стосовно
якого минув строк позовної давності,
встановлений цим Законом, є
безнадійним податковим боргом, що
підлягає списанню.

Відповідно до п.п. 18.2.3. п. 18.2 ст. 18 Закону
№ 2181-ІІІ податкові органи здійснюють
щоквартальне списання безнадійного
податкового боргу. Порядок такого
списання визначається центральним
податковим органом за узгодженням з
Міністерством фінансів України.

Таким чином, висновки судів про
відсутність у платника податків
правових підстав для самостійного
списання податкового боргу є
правильними.

Відповідно до п. 1.3 ст. 1 Закону № 2181-ІІІ
податковий борг (недоїмка) - податкове
зобов'язання (з урахуванням штрафних
санкцій за їх наявності), самостійно
узгоджене платником податків або
узгоджене в адміністративному чи
судовому порядку, але не сплачене у
встановлений строк, а також пеня,
нарахована на суму такого податкового
зобов'язання.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, позивач самостійно узгодив
податкові зобов'язання в загальній
сумі 709307,59 грн. до 11.11.2004 і не сплатив їх
у встановлений строк, тому такі
податкові зобов'язання набули статусу
податкового боргу.

Правовий статус податкового агента
передбачає обов'язки нараховувати,
утримувати, сплачувати податок з
доходів фізичних осіб до бюджету від
імені та за рахунок платника податку, а
також надавати податкову звітність з
такого податку та нести
відповідальність за неналежне
виконання обов'язків, так і права.

Податковий агент фактично
прирівнюються до платника податку з
доходів фізичних осіб і має права та
обов'язки, встановлені законодавством
для платника такого податку, а не
перерахований до бюджету такий податок
є податковим боргом, на який
поширюються визначені у Законі України
«Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами»
процедури.

Положення п.п. «б» п.п. 4.2.2 п. 4.2 ст. 4
Закону № 2181-ІІІ, на підставі якого
відповідачем донараховано позивачеві
в оспорюваному податковому
повідомленні-рішенні суму основного
податкового зобов'язання, зобов'язують
контролюючий орган здійснити таке
нарахування виключно у випадках
встановлення в ході документальної
перевірки результатів діяльності
платника податків заниження або
завищення суми його податкових
зобов'язань, заявлених у податкових
деклараціях, однак не передбачають
донарахування у випадку правильного
декларування платником податків у
податкових деклараціях податкових
зобов'язань та самостійного їх
узгодження.

Виникнення у платника податку
податкового боргу передбачає
застосування контролюючим органом
процедур для стягнення такого боргу,
зокрема з дня узгодження податкового
зобов'язання починається відлік
передбаченого в ст. 15 Закону № 2181-ІІІ
строку тривалістю 1095 днів для
звернення податкового органу до суду з
вимогою, пов'язаною зі стягненням
такого боргу.

Своєю чергою, право на стягнення
податкового боргу виникає після
надіслання (вручення) контролюючим
органом першої та другою податкових
вимог платникові податків. Так,
відповідно до п.п. 6.2.1. п. 6.2 ст. 6 Закону №
2181-ІІІ у разі коли платник податків не
сплачує узгоджену суму податкового
зобов'язання в установлені строки,
податковий орган надсилає такому
платнику податків податкові вимоги.
Відповідно до п.п. 6.2.1 п. 6.2 ст. 6 Закону №
2181-ІІІ податкові вимоги також
надсилаються платникам податків, які
самостійно подали податкові
декларації, але не погасили суму
податкових зобов'язань у встановлені
законом строки, без попереднього
направлення (вручення) податкового
повідомлення.

Враховуючи наведене, відповідач,
склавши оспорюване податкове
повідомлення-рішення про визначення
позивачеві податкового зобов'язання,
діяв не на підставі та не у спосіб, що
визначений Законом № 2181-ІІІ, чим
порушив закріплений в частині 2 статті
19 Конституції України принцип,
відповідно до якого орган державної
влади зобов'язаний діяти на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачений Конституцією України та
чинним законодавством.

Враховуючи наведене, суд касаційної
інстанції вважає за правильне
касаційну скаргу залишити без
задоволення, а оскаржувані судові
рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 220, 221, 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Білоцерківської
об'єднаної державної податкової
інспекції в Київській області залишити
без задоволення, а постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 14.09.2009 та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 12.10.2010 - без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав,
передбачених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України, за заявою, поданою через Вищий
адміністративний суд України в
порядку, встановленому статтями 236-2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
Н.Г. Пилипчук

Судді
Л.В. Ланченко

Ю. І. Цвіркун