Справа № 827/2973/13-а
Суддя: Прохорчук О.В.
Дата ухвалення: 2014-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД МІСТА
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 лютого 2014 року Справа
№827/2973/13-а

Окружний адміністративний суд міста
Севастополя у складі:

головуючого судді - Прохорчук О.В.;

секретар судового засідання - Олійник
С.О.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1, паспорт серії НОМЕР_1,
виданий 15.10.2005,

представника відповідача - Жиліна
Марія Василівна, довіреність № 1-42/219
від 03.02.2014,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в місті
Севастополі адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у місті
Севастополі про визнання дій
неправомірними, скасування рішення,
зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з
адміністративним позовом до
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у місті
Севастополі, в якому просить: визнати
неправомірними дії та скасувати
рішення державного реєстратора прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у місті
Севастополі (Клеменової І.М.) від 25.10.2013
про відмову у державній реєстрації
ОСОБА_1 права власності на 1/3 частину
земельної ділянки АДРЕСА_1 в межах
землекористування Садівничого
товариства "Коммунальник"; зобов'язати
Реєстраційну службу Головного
управління юстиції у місті Севастополі
провести державну реєстрацію права
власності на 1/3 частину земельної
ділянки АДРЕСА_1 в межах
землекористування Садівничого
товариства "Коммунальник" за ОСОБА_1.

Позовні вимоги обґрунтовані
порушенням права позивача на державну
реєстрацію права власності на частину
земельної ділянки, отриманої в порядку
спадкування.

Позивач у судовому засіданні наполягав
на задоволенні позову у повному обсязі.

Представник відповідача заперечував
проти задоволення позовних вимог у
повному обсязі з підстав, зазначених у
письмових запереченнях.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення сторін, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд дійшов
висновку про відсутність підстав для
задоволення позову, виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що 04.10.2013 ОСОБА_1
звернувся до Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у місті
Севастополі з заявою № 3217101 про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень (щодо права власності) на 1/3
частину земельної ділянки АДРЕСА_1 в
межах землекористування Садівничого
товариства "Коммунальник". До заяви
позивачем були надані наступні
документи: квитанція про сплату
державного мита, квитанція про сплату
за надання інформації, копія паспорта
громадянина України, копія довідки про
присвоєння ідентифікаційного номеру,
свідоцтво про право на спадщину,
рішення суду.

Розглянувши вказану заяву, 18.10.2013
Реєстраційна служба Головного
управління юстиції у місті Севастополі
прийняла рішення № 6934101 про зупинення
розгляду заяви про державну реєстрацію
прав та їх обтяжень, оскільки
встановлена відсутність у повному
обсязі документів, необхідних для
проведення державної реєстрації прав
та їх обтяжень, визначених Порядком
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, а саме: відсутній
державний акт на земельну ділянку
(згідно з пунктом 2 Закону України №
1066-17 від 05.03.2009).

Зазначене рішення отримано позивачем
18.10.2013, про що свідчить його особистий
підпис на картці прийому заяви № 6405279.

Статтею 182 Цивільного кодексу України
передбачено, що право власності та інші
речові права на нерухомі речі,
обтяження цих прав, їх виникнення,
перехід і припинення підлягають
державній реєстрації. Державна
реєстрація прав на нерухомість є
публічною, здійснюється відповідним
органом, який зобов'язаний надавати
інформацію про реєстрацію та
зареєстровані права в порядку,
встановленому законом.

Згідно зі статтею 328 цього Кодексу
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Частиною 1 статті 2 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень" від
01.07.2004 № 1952-IV державна реєстрація
речових прав на нерухоме майно (далі -
державна реєстрація прав) - офіційне
визнання і підтвердження державою
фактів виникнення, переходу або
припинення прав на нерухоме майно,
обтяження таких прав шляхом внесення
відповідного запису до Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно.

Статтею 4 Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" передбачено, що
обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права та обтяження
на нерухоме майно, розміщене на
території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування, а
саме: 1) право власності на нерухоме
майно; 2) право володіння; право
користування (сервітут); право
користування земельною ділянкою для
сільськогосподарських потреб
(емфітевзис); право забудови земельної
ділянки (суперфіцій); право
господарського відання; право
оперативного управління; право
постійного користування та право
оренди земельної ділянки; право
користування (найму, оренди) будівлею
або іншими капітальними спорудами, їх
окремими частинами; іпотека; довірче
управління майном; 3) інші речові права
відповідно до закону; 4) податкова
застава, предметом якої є нерухоме
майно, та інші обтяження.

Статтею 8 Закону від 01.07.2004 № 1952-IV
встановлено, що орган державної
реєстрації прав: 1) проводить державну
реєстрацію прав та їх обтяжень або
відмовляє у їх реєстрації; 2) забезпечує
ведення Державного реєстру прав; 3)
надає інформацію про зареєстровані
права та їх обтяження в порядку,
встановленому цим Законом; 4)
забезпечує облік безхазяйного
нерухомого майна; 5) здійснює інші
повноваження, передбачені цим Законом
та іншими законами України.

Відповідно до частини 2 статті 9 Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень" державний реєстратор: 1)
встановлює відповідність заявлених
прав і поданих документів вимогам
законодавства, а також відсутність
суперечностей між заявленими та вже
зареєстрованими правами на нерухоме
майно та їх обтяженнями, зокрема:
відповідність обов'язкового
дотримання письмової форми правочину
та його нотаріального посвідчення (у
випадках, встановлених законом);
відповідність повноважень особи, яка
подає документи на державну реєстрацію
прав та їх обтяжень; відповідність
відомостей про нерухоме майно, наявних
у Державному реєстрі прав та поданих
документах; наявність обтяжень прав на
нерухоме майно, зареєстрованих
відповідно до вимог цього Закону;
наявність факту виконання умов
правочину, з якими закон та/або договір
(угода) пов'язує можливість проведення
державної реєстрації виникнення,
переходу, припинення прав на нерухоме
майно або обтяження таких прав; 2)
приймає рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, про
відмову в державній реєстрації, про її
зупинення, внесення змін до Державного
реєстру прав; 3) відкриває і закриває
розділи Державного реєстру прав,
вносить до них відповідні записи; 4)
веде реєстраційні справи щодо об'єктів
нерухомого майна; 5) присвоює
реєстраційний номер об'єкту нерухомого
майна під час проведення державної
реєстрації; 6) видає свідоцтво про право
власності на нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону; 7)
надає інформацію з Державного реєстру
прав або відмовляє у її наданні у
випадках, передбачених цим Законом; 8) у
разі потреби вимагає подання
передбачених законодавством
додаткових документів, необхідних для
державної реєстрації прав та їх
обтяжень; 8-1) під час проведення
державної реєстрації прав, які виникли
та зареєстровані в установленому
порядку до 1 січня 2013 року, запитує від
органів виконавчої влади, органів
місцевого самоврядування, підприємств,
установ та організацій, які відповідно
до чинного на момент реєстрації
законодавства проводили таку
реєстрацію, інформацію (довідки, копії
документів тощо), необхідну для
реєстрації прав та їх обтяжень, якщо
такі документи не були подані
заявником або якщо документи, подані
заявником, не містять передбачених цим
Законом відомостей про правонабувача
або про нерухоме майно. Органи
виконавчої влади, органи місцевого
самоврядування, підприємства, установи
та організації, до яких надійшов запит,
зобов'язані безоплатно в установленому
законодавством порядку протягом трьох
робочих днів надати державному
реєстратору відповідну інформацію,
зокрема щодо зареєстрованих речових
прав на нерухоме майно, у тому числі
земельні ділянки; 9) здійснює інші
повноваження, передбачені цим Законом
та іншими законами України.

Відповідно до пунктів 7, 10 Порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 22.06.2011 № 703 для проведення державної
реєстрації прав заявник подає органові
державної реєстрації прав, нотаріусові
заяву про державну реєстрацію, форму та
вимоги до заповнення якої встановлює
Мін'юст.

Заявник разом із заявою про державну
реєстрацію подає органові державної
реєстрації прав, нотаріусові необхідні
для такої реєстрації документи,
визначені цим Порядком, їх копії,
документ, що підтверджує внесення
плати за надання витягу з Державного
реєстру прав, та документ про сплату
державного мита.

Документи, необхідні для проведення
державної реєстрації, що подані з
порушенням вимог, установлених
законом, цим Порядком та іншими
нормативно-правовими актами, є
підставою для зупинення розгляду заяви
про державну реєстрацію або відмови в
державній реєстрації прав та їх
обтяжень, а не для відмови в прийнятті
заяви про державну реєстрацію.

Згідно з пунктами 26, 27, 31-1 Порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень для проведення
державної реєстрації права власності
та інших речових прав на нерухоме майно
необхідними документами є документи,
що підтверджують виникнення, перехід
або припинення права власності та
інших речових прав на нерухоме майно та
інші документи, визначені цим Порядком.

Документами, що підтверджують
виникнення, перехід та припинення
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно, є:1) укладений в
установленому законом порядку договір,
предметом якого є нерухоме майно, права
щодо якого підлягають державній
реєстрації, або речове право на
нерухоме майно, чи його дублікат; 2)
свідоцтво про право власності на
частку в спільному майні подружжя в
разі смерті одного з подружжя, видане
нотаріусом або консульською установою
України, чи його дублікат; 3) свідоцтво
про право на спадщину, видане
нотаріусом або консульською установою
України, чи його дублікат; 4) свідоцтво
про придбання майна з прилюдних торгів
(аукціонів) та свідоцтво про придбання
майна з прилюдних торгів (аукціонів),
якщо прилюдні торги (аукціони) не
відбулися, видані нотаріусом, чи їх
дублікати; 5) свідоцтво про право
власності на нерухоме майно, видане
державним реєстратором відповідно до
цього Порядку; 6) свідоцтво про право
власності, видане органом приватизації
наймачам житлових приміщень у
державному та комунальному житловому
фонді; 7) свідоцтво про право власності
на нерухоме майно, видане органом
місцевого самоврядування або місцевою
держадміністрацією до набрання
чинності цим Порядком; 8) рішення про
закріплення нерухомого майна на праві
оперативного управління чи
господарського відання, прийняте
власником нерухомого майна чи особою,
уповноваженою управляти таким майном;
9) державний акт на право власності на
земельну ділянку або на право
постійного користування земельною
ділянкою;10) рішення суду, що набрало
законної сили, щодо права власності та
інших речових прав на нерухоме майно; 11)
ухвала суду про затвердження (визнання)
мирової угоди; 12) заповіт, яким
встановлено сервітут на нерухоме
майно; 13) закон, яким встановлено
сервітут на нерухоме майно; 14) рішення
уповноваженого законом органу
державної влади про повернення об'єкта
нерухомого майна релігійній
організації; 15) рішення власника майна,
уповноваженого ним органу про передачу
об'єкта нерухомого майна з державної у
комунальну власність чи з комунальної
у державну власність або з приватної у
державну чи комунальну власність;) інші
документи, що підтверджують
виникнення, перехід та припинення
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно відповідно до закону.

Для проведення державної реєстрації
права користування на земельні
ділянки, сформовані шляхом поділу або
об'єднання раніше сформованих
земельних ділянок, які перебувають у
користуванні, заявник, крім документів,
що зазначені у пункті 28 цього Порядку,
подає документ, що підтверджує
виникнення права користування на
раніше сформовану земельну ділянку і
зазначений у пункті 27 цього Порядку.

Пунктом 13 вказаного порядку
встановлено, що у разі подання не в
повному обсязі документів, необхідних
для проведення державної реєстрації
прав, державний реєстратор приймає
рішення про зупинення розгляду заяви
про державну реєстрацію, яке містить
рекомендації щодо усунення обставин,
що були підставою для його прийняття.

Державний реєстратор зупиняє розгляд
заяви про державну реєстрацію на строк,
що не перевищує п'яти робочих днів з
моменту отримання заявником рішення
про зупинення розгляду такої заяви.

Якщо заявник не усунув протягом п'яти
робочих днів після отримання рішення
про зупинення розгляду заяви про
державну реєстрацію обставини, що були
підставою для його прийняття,
державний реєстратор приймає рішення
про відмову в державній реєстрації
прав та їх обтяжень.

Відповідно до пункту 5-4 частини 1 статті
24 Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" у державній
реєстрації прав та їх обтяжень може
бути відмовлено у разі, якщо після
завершення п'ятиденного строку з дня
отримання заявником письмового
повідомлення про зупинення розгляду
заяви про державну реєстрацію прав не
усунено обставин, що були підставою для
прийняття такого рішення.

Судом встановлено, що 25.10.2013
Реєстраційною службою Головного
управління юстиції у місті Севастополі
прийнято рішення № 7188346 про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень, яким ОСОБА_1 відмовлено у
державній реєстрації права власності
на 1/3 частину земельної ділянки АДРЕСА_1
в межах землекористування Садівничого
товариства "Коммунальник", оскільки
заявником у встановлений Законом строк
не усунено обставин, що були підставою
для прийняття рішення № 6934101 від 18.10.2013
про зупинення розгляду заяви про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Отже, розглядаючи питання щодо
правомірності прийнятого суб'єктом
владних повноважень рішення, суд
перевіряє та враховує всі обставини, що
мають значення для справи.

Відповідно до частин 1, 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Під час судового розгляду справи
відповідач довів суду, що при прийнятті
оскаржуваного рішення він діяв у
порядку, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені законодавством.
У свою чергу доводи позивача не знайшли
свого підтвердження та спростовані
фактичними обставинами та доказами,
встановленими судом.

За таких обставин, суд дійшов висновку
про необґрунтованість позовних вимог,
у зв'язку з чим позов задоволенню не
підлягає.

Керуючись статтями 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена у строки
і порядку, встановлені частинами
першою, другою статті 186 Кодексу
адміністративного судочинства України
до Севастопольського апеляційного
адміністративного суду через суд
першої інстанції шляхом подання
апеляційної скарги в десятиденний
строк з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги.

Суддя підпис О.В. Прохорчук

Постанову складено та підписано в
порядку частини 3 статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
10 лютого 2014 року.

Згідно з оригіналом.

Постанова не набрала законної
сили.

Суддя
О.В. Прохорчук