Справа № 0670/434/12
Суддя: Липа Володимир Анатолійович
Дата ухвалення: 2013-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 0670/434/12

категорія 8.2.1

17 грудня 2013 р.
м. Житомир

Житомирський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Липи В.А.,

при секретарі - Костарчуку О.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Житомирі
адміністративну справу за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Папір-Мал" до
Малинської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області про визнання недійсними
податкових повідомлень-рішень від
22.08.2011 року № , № та від
20.10.2011 року № ,-

встановив:

У січні 2012 року Товариство з обмеженою
відповідальністю "Папір-Мал"
звернулось до адміністративного суду з
позовом, у якому просило визнати
недійсними та скасувати податкові
повідомлення-рішення Малинської
міжрайонної державної податкової
інспекції, правонаступником якої є
Малинська об'єднана державна податкова
інспекція Головного управління
Міндоходів у Житомирській області, від
22 серпня 2011 року за № , яким
товариству збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем: податок на
прибуток у сумі 3 308 297, 00 грн. (за
основним платежем - 2 723 772, 00 грн. та за
штрафними (фінансовими) санкціями - 584
525, 00 грн.); за № , яким товариству
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем: податок на додану вартість
в сумі 1 303 956, 00 грн. (за основним
платежем - 1 054 458, 00 грн. та штрафними
(фінансовими) санкціями - 249 498, 00 грн.) та
від 20 жовтня 2011 року за № 000972340, яким
товариству зменшено суму від'ємного
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток у розмірі 17 988 744, 00
грн.

Підставою для прийняття оскаржуваних
податкових повідомлень-рішень по
податковому повідомленню-рішенню №
від 22.08.2011 року стало встановлене
перевіркою порушення пп.7.4.1 п.7.4.5. п.7.4
ст.7 Закону України №168/97-ВР "Про податок
на додану вартість" від 03.04.1997 року (із
мінами та доповненнями); по податковому
повідомленню-рішенню № від 20.10.2011
року відповідач не зазначив яку норму
податкового законодавства порушив
позивач; по податковому
повідомленню-рішенню № від 22.08.2011
року стало встановлене перевіркою
порушення пп.4.1.1 п.4.1 ст.4, пп.5.2.1 п.5.2,
пп.5.3.9 п.5.3, п.5.9 ст.5, п.6.1 ст.6, пп.7.3.6 п.7.3
ст.7 Закону України "Про оподаткування
прибутку підприємств" від 28.12.1994 року
№334/94-ВР (із змінами і доповненнями).

У обґрунтування позовних вимог про
скасування податкового
повідомлення-рішення № від 22.08.2011
року позивач зазначає, що товариством
правомірно сформовано податковий
кредит на підставі первинних
документів по господарським операціям
з контрагентами ПП "Вторес Груп" та ТОВ
"Компанія "Онтаріо Консалтгруп"".
Вважає, що позивач правомірно відніс до
складу податкового кредиту суми ПДВ за
квітень 2010 року в розмірі 327 949, 55 грн., за
травень 2010 року в розмірі 195 529, 18 грн., за
червень 2010 року у розмірі 153 581, 97 грн., за
липень 2010 року в розмірі 48 278, 80 грн., за
серпень 2010 року у розмірі 60 163, 28 грн., за
вересень 2010 року у розмірі 212 485, 00 грн.
по господарським операціям з ПП "Вторес
Груп" та за березень 2011 року у розмірі 56
469, 78 грн. по господарським операціям з
ТОВ "Компанія "Онтаріо Консалтгруп"",
оскільки, названі суми сплачені у
складі ціни макулатури на підставі
належним чином оформлених податкових
накладних, отриманих від платників ПДВ
ПП "Вторес Груп" та ТОВ "Компанія
"Онтаріо Консалтгруп". Крім того,
правочини, укладені з вказаними
контрагентами не мають ознак
нікчемності та є укладеними відповідно
до норм чинного законодавства, а
господарські операції підтверджуються
належними первинними документами.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про
скасування податкового
повідомлення-рішення № від 20.10.2011
року позивач зазначає, що товариством
правомірно перенесено від'ємне
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток минулих років (з
урахуванням суми амортизаційних
відрахувань), яке було враховане у 2010
році до складу валових витрат першого
календарного кварталу у 2011 році в
розмірі 17 988 744, 00 грн.

В обґрунтування позовних вимог про
скасування податкового
повідомлення-рішення № від 22.08.2011
року в позивач зазначає, що товариством
правомірно сформовано валові доходи та
валові витрати за період з 01.04.2010 року
по 31.03.2011 року. Оскільки, у періоді, який
перевірявся, підприємство мало
від'ємне значення об'єкту
оподаткування у зв'язку з чим, була
відсутня база для нарахування податку
на прибуток підприємств.

Під час судового розгляду справи
замінено первинного відповідача -
Малинську міжрайонну державну
податкову інспекцію у Житомирській
області на належного відповідача -
Малинську об'єднану державну податкову
інспекцію Головного управління
Міндоходів у Житомирській області.

У судовому засіданні представники
позивача позов підтримали в повному
обсязі, просили його задовольнити з
підстав викладених у позовній заяві та
письмових доказів долучених до неї.

Представники відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги не визнали,
надали письмові заперечення на
адміністративний позов, посилаючись на
які просили відмовити в задоволенні
позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників
сторін, розглянувши подані позивачем
та відповідачем документи і матеріали,
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
приходить до висновку про задоволення
позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі і в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією і
Законами України.

Відповідно до підпункту 21.1.1 пункту 21.1
статті 21 Податкового кодексу України,
посадові особи контролюючих органів
зобов'язані дотримуватися Конституції
України та діяти виключно у
відповідності з цим Кодексом та іншими
законами України, іншими нормативними
актами.

Відповідно до ч.3 ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Надаючи оцінку податковим
повідомленням-рішенням Малинської
ОДПІ, суд приходить до наступних
висновків.

Дані правовідносини регулюються
Законами України "Про державну
податкову службу в Україні", "Про
оподаткування прибутку підприємств",
"Про податок на додану вартість", "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", Податковим
кодексом України (в редакції чинній на
час виникнення спірних правовідносин).

Права органів державної податкової
служби визначені статтею 20 Податкового
кодексу України.

Зокрема, відповідно до підпункту 20.1.4
п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України,
податкові органи мають право проводити
відповідно до законодавства перевірки
і звірки платників податків (крім
Національного банку України), у тому
числі після проведення процедур
митного контролю та/або митного
оформлення.

Відповідно до п.75.1 ст.75 ПК України,
органи державної податкової служби
мають право проводити камеральні,
документальні (планові або
позапланові; виїзні або невиїзні) та
фактичні перевірки.

Відповідно до пп.75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК
України, документальною перевіркою
вважається перевірка, предметом якої є
своєчасність, достовірність, повнота
нарахування та сплати усіх
передбачених цим Кодексом податків та
зборів, а також дотримання валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, дотримання
роботодавцем законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами) та яка
проводиться на підставі податкових
декларацій (розрахунків), фінансової,
статистичної та іншої звітності,
регістрів податкового та
бухгалтерського обліку, ведення яких
передбачено законом, первинних
документів, які використовуються в
бухгалтерському та податковому обліку
і пов'язані з нарахуванням і сплатою
податків та зборів, виконанням вимог
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби, а також
отриманих в установленому
законодавством порядку органом
державної податкової служби
документів та податкової інформації, у
тому числі за результатами перевірок
інших платників податків.

Документальна планова перевірка
проводиться відповідно до
плану-графіка перевірок.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "ПАПІР-МАЛ" як суб'єкт
підприємницької діяльності - юридична
особа зареєстроване виконавчим
комітетом Малинської міської ради
Житомирської області 14.06.1999 року, що
підтверджується свідоцтвом про
державну реєстрацію юридичної особи
від 14.06.1999 року серія № АОО 134918 та як
платник податків перебуває на
податковому обліку в Малинській ОДПІ.
Являється платником податку на додану
вартість відповідно до свідоцтва про
реєстрацію платника податку на додану
вартість № 09386656 від 11.04.2000 року.

Судом встановлено, що Малинською
міжрайонною державною податковою
інспекцією у Житомирській області,
правонаступником якої є відповідач,
було проведено планову виїзну
документальну перевірку з питань
дотримання вимог податкового
законодавства та валютного
законодавства за період з 01.04.2010 року по
31.03.2011 року, про що було складено акт №
104/23-10/30477405 від 08.08.2011 року.

За наслідками проведеної перевірки
встановлені порушення, які зазначені у
висновку акта перевірки, а саме: пп.4.1.1
п.4.1 ст.4, пп.5.2.1. п.5.2, пп.5.3.9 п.5.3, п.5.9 ст.5,
п.6.1 ст.6 пп.7.3.6 п.7.3 ст.7 Закону України
"Про оподаткування прибутку
підприємств" від 28.12.1994 року №334/94- ВР (із
змінами та доповненнями), в результаті
чого ТОВ "Папір-Мал" занижено податок на
прибуток на загальну суму 2 723 772, 00 грн. в
тому числі за 2010 рік на суму 2 338 097, 00
грн., за І-й квартал 2011 року на суму 385 675
,00 грн.; пп.7.4.1 пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону
України №168/97-ВР "Про податок на додану
вартість" від 03.04.1997 року (із мінами та
доповненнями), в результаті чого ТОВ
"Папір-Мал" занижено суму податку на
додану вартість за квітень 2010 року у
розмірі 327 949, 55 грн., за травень 2010 року у
розмірі 195 529, 18 грн., за червень 2010 року у
розмірі 153 581, 97 грн., за липень 2010 року у
розмірі 48 278, 80 грн., за серпень 2010 року у
розмірі 60 163, 28 грн., за вересень 2010 року
у розмірі 212 485, 00 грн.; пп.14.1.181 п.14.1 ст.14,
п.201.4 ст.201, п.198.3 ст.198 Податкового
кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VІ
та за березень 2011 року у розмірі 56 469, 78
грн.

На підставі акту перевірки податковим
органом були винесені спірні податкові
повідомлення рішення: № від 22.08.2011
року; № від 20.10.2011 року;№ від
22.08.2011 року.

Податкові повідомлення-рішення були
оскаржені позивачем в порядку
адміністративного оскарження до
Державної податкової служби у
Житомирській області та до Державної
податкової служби України відповідно.

За результатами розгляду скарг,
рішеннями ДПС у Житомирській області
від 07.11.2011 р. № 23391/Т-С/25-009 від 14.11.2011 р. №
23981/Т-С/25-009 та ДПС України від 06.12.2011 р. №
7149/6/10-2115 податкові
повідомлення-рішення Малинської МДПІ
від 22.08.2011 року № , від 20.10.2011 року
№ та від 22.08.2011 року № -
залишені без змін, а скарги без
задоволення.

Підставою для таких висновків стало:

- невизнання податкового кредиту за
операціями із отримання макулатури від
ПП "Вторес Груп" у квітні, травні,
червні, липні, серпні, вересні 2010 року
та від ТОВ "Компанія "Онтаріо
Консалтгруп"" у березні 2011 року. За
висновком податкового органу, укладені
із ПП "Вторес Груп" та ТОВ "Компанія
"Онтаріо Консалтгруп" договори купівлі
продажу макулатури є правочинами, які
порушують публічний порядок та
відповідно до п.1, п.2 ст.215, п.1, п.5 ст.203
Цивільного кодексу України є
нікчемними і в силу ст.216 Цивільного
кодексу України не створюють юридичних
наслідків крім тих, що пов'язані з їх
недійсністю, так як позивачем не надано
будь-яких документів, які
підтверджують поставку товару
постачальниками;

- неправомірне перенесення позивачем
від'ємного значення об'єкту
оподаткування до складу валових
витрат. За висновком податкового
органу, ТОВ "Папір-Мал" не врахувало
результати попередніх планових
виїзних документальних перевірок;

- неправомірне формування складу
валових доходів та валових витрат. За
висновком податкового органу
позивачем занижено доходи від
реалізації металобрухту, неправомірно
сформовано залишки запасів товарів
станом на 01.10.2010 року, занижено доходи
від перерахунку курсових різниць,
валові витрати на придбання товарів,
які не використані у господарській
діяльності, завищені валові витрати по
договорам купівлі-продажу макулатури у
постачальників ПП "Вторес Груп" та ТОВ
"Компанія "Онтаріо Консалтгруп"",
завищені валові витрати понесені у
зв'язку зі сплатою відсотків за
користування кредитами та зі сплатою
відсотків по облігаціям.

Суд не погоджується з висновками
податкового органу та зазначає
наступне.

Судом встановлено, що між ТОВ
"Папір-Мал" (який виступає як Покупець)
та ПП "Вторес Груп", ТОВ "Компанія
"Онтаріо Консалтгруп"" (які виступають
як Продавці) укладено, відповідно,
договори купівлі-продажу макулатури №
38 від 19 вересня 2007 року та № 36 від 01
листопада 2010 року у письмовій формі.
Договори були підписані
уповноваженими особами позивача та
його контрагентами ПП "Вторес Груп", ТОВ
"Компанія "Онтаріо Консалтгруп"".

Відповідно до пункту 1.1. Договору на
підставі даних Договорів і в порядку
передбаченому ними, Продавець (ПП
"Вторес Груп", ТОВ "Компанія "Онтаріо
Консалтгруп"") зобов'язується передати
у власність Покупця (ТОВ "Папір-Мал")
сировину, макулатуру, в подальшому
іменовану Товар, а Покупець
зобов'язується прийняти Товар від
Продавця та оплатити його загальну
вартість на умовах цього Договору.

Сторони у господарських договорах
домовились, що товар поставляється: у
відносинах з ПП "Вторес Груп" за рахунок
Продавця на склад Покупця, а у
відносинах з ТОВ "Компанія "Онтаріо
Консалтгруп"" на умовах DDU - Житомирська
область, м. Малин, вул. Неманихіна, 2, у
відповідності з правилами "Інкотермс"
2000, автомобільним транспортом.
Транспортні витрати по доставці Товару
включаються в ціну Товару.

За умовами поставки DDU (правила
"Інкотермс" в редакції 2000): Продавець
зобов'язаний надати не розвантажений
товар у розпорядження Покупця або
іншої особи названої покупцем, на
будь-якому прибулому транспортному
засобі, у названому місці призначення,
в узгоджену дату або в межах періоду,
узгодженого для поставки.

При цьому, пунктом 3.3. Договору № 36 від
01.11.2010 р. встановлено, що всі витрати,
пов'язані з транспортуванням та
доставкою Товару до пункту призначення
відносяться за рахунок Продавця.

Відповідно до пункту 2.1. Договору № 38
від 19.09.2007 року та пункту 4.1. Договору №
36 від 01.11.2010 року ціна за одиницю Товару
вказується в специфікаціях, які
додаються до Договору і є його
невід'ємними частинами. Вартість
товарної партії, що передається
узгоджується сторонами додатково та
підтверджується у виданих Продавцем
товарно-транспортних документах на
Товар.

На виконання умов цих Договорів, при
кожній поставці макулатури, ПП "Вторес
Груп" та ТОВ "Компанія "Онтаріо
Консалтгруп"" надавали ТОВ "Папір-Мал"
видаткову накладну,
товарно-транспортну накладну на товар
та податкову накладну, копії яких
наявні в матеріалах справи.

Приймання Товару позивач здійснював
згідно актів приймання макулатури по
кількості та якості в пункті отримання
товару, які також наявні в матеріалах
справи.

На час здійснення господарських
операцій контрагенти позивача ПП
"Вторес Груп" та ТОВ "Компанія "Онтаріо
Консалтгруп"" були зареєстровані як
платники податку на додану вартість та
перебували в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців.

Видаткові та податкові накладні
відповідають вимогам частини 2 статті 9
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
від 16.07.1999 року №996-XIV, із змінами і
доповненнями, пункту 201.1 ст.201
Податкового кодексу України та наказу
Державної податкової адміністрації
України від 21.12.2010 року №969 "Про
затвердження форми податкової
накладної та порядку її заповнення", і в
ході проведення перевірки та в
судовому засідання даний факт
представники податкового органу не
спростували, а погодилися, що всі
податкові накладні складені з
дотриманням названих вище вимог
законодавства та були надані у повному
обсязі позивачем під час перевірки.

Відповідно до копій платіжних доручень
та карток рахунку 631 позивач
розраховувався безготівковим шляхом
за отриманий товар з своїми
контрагентами ПП "Вторес Груп" та ТОВ
"Компанія "Онтаріо Консалтгруп"", копії
яких наявні в матеріалах справи.

Статтею 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" передбачено, що
первинним документом є документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.
Статтею 9 цього Закону визначено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Пунктом 7.1 статті 7 Закону України "Про
податок на додану вартість"
встановлено, що поставка товарів
(робіт, послуг) здійснюється за
договірними (контрактними) цінами з
додатковим нарахуванням податку на
додану вартість.

Із пп.7.2.1, 7.2.6 п.7.2 ст.7 Закону України "Про
податок на додану вартість" слідує, що
платник податку зобов'язаний надати
покупцю податкову накладну. Податкова
накладна видається платником податку,
який поставляє товари (послуги), на
вимогу їх отримувача, та є підставою
для нарахування податкового кредиту.

Отже, дані правові норми визначають, що
до складу витрат, на підставі яких може
бути сформований податковий кредит,
можуть бути віднесені витрати, що
безпосередньо пов'язані з підготовкою,
організацією, веденням виробництва та
реалізацією продукції, робіт, послуг,
які придбаваються (виготовляються)
таким платником податку для їх
подальшого використання у власній
господарській діяльності та
підтверджені належними та достатніми
первинними документами.

Відповідно до пп.7.7.1 п.7.7 ст.7 Закону
України "Про податок на додану
вартість", сума податку, що підлягає
сплаті (перерахуванню) до бюджету або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
податкового періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
податкового періоду. При позитивному
значенні суми, розрахованої згідно з
підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума
підлягає сплаті (перерахуванню) до
бюджету у строки, встановлені законом
для відповідного податкового періоду.
При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1
цього пункту, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
цього податку, що виник за попередні
податкові періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до закону), а при його
відсутності - зараховується до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", господарською
операцією є дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.
Первинним документом є документ, якій
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно із пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України
"Про податок на додану вартість",
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін, у разі
якщо договірна ціна на такі товари
(послуги) відрізняється більше, ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

У відповідності із пп.7.4.5 п. 7.4 ст. 7
Закону України "Про податок на додану
вартість" (в редакції чинній на момент
виникнення спірних відносин), не
підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями.

У пп.7.2.4 п.7.2 ст.7 вказаного Закону
визначено, що право на нарахування
податку та складання податкових
накладних надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку у
порядку, передбаченому статтею 9 цього
Закону.

Податкова накладна видається
платником податку, який поставляє
товари (послуги), на вимогу їх
отримувача, та є підставою для
нарахування податкового кредиту (пп.7.2.6
п.7.2 ст.7 Закону України "Про податок на
додану вартість").

Податкова накладна вважається
недійсною у разі її заповнення іншою
особою, ніж зареєстрованою як платник
податку в податковому органі і якій
присвоєно індивідуальний податковий
номер платника податку на додану
вартість (пункти 2 та 5 Порядку
заповнення податкової накладної,
затвердженого наказом ДПА України від
30.05.1997 року № 165, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 23.06.1997
року за № 233/2037 (в редакції чинній на
момент виникнення спірних відносин).

Відповідно до пп.7.5.1 п.7.5. Закону України
"Про податок на додану вартість", датою
виникнення права платника податку на
податковий кредит вважається дата
здійснення першої з подій:

- або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків;

- або дата отримання податкової
накладної, що засвідчує факт придбання
платником податку товарів (робіт,
послуг).

Аналогічно регулює порядок
нарахування податкового кредиту
Податковий кодекс України.

Відповідно до ст.198.1 Податкового
кодексу України, право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Згідно із п.198.2 ст.198 Податкового
кодексу України, датою виникнення
права платника податку на віднесення
сум податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше;

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до ст.39 цього
Кодексу, та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п.193.1
ст.193 цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду. Якщо платник
податку придбає (виготовляє)
товари/послуги та необоротні активи,
які призначаються для їх використання
в операціях, що не є об'єктом
оподаткування або звільняються від
оподаткування, то суми податку,
сплачені (нараховані) у зв'язку з таким
придбанням (виготовленням), не
відносяться до податкового кредиту
зазначеного платника. Якщо у
подальшому такі товари/послуги,
основні виробничі засоби фактично
використовуються в операціях, які не є
об'єктом оподаткування або
звільняються від оподаткування
відповідно до цього Кодексу,
міжнародних договорів (угод) (за
винятком випадків проведення операцій,
передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1
статті 196 цього Кодексу), то з метою
оподаткування такі товари/послуги,
основні виробничі засоби вважаються
проданими у податковому періоді, на
який припадає таке використання, у тому
випадку, якщо платник податку
скористався правом на податковий
кредит за цими товарами/послугами,
основними виробничими засобами. Датою
використання товарів/послуг, основних
виробничих засобів вважається дата
визнання витрат відповідно до розділу
III цього Кодексу.

Відповідно до пп.198.6 ст.198 ПК України, не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог ст.201 цього Кодексу) чи
не підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
п.201.11 ст.201 цього Кодексу.

Інших підстав для не включення до
складу податкового кредиту витрат по
сплаті податку на додану вартість
Закон України "Про податок на додану
вартість" та Податковий кодекс України
не передбачають. Якщо контрагент не
виконав свого зобов'язання по сплаті
податку до бюджету, то це тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме щодо цієї особи.
Зазначена обставина не є підставою для
позбавлення платника податку права на
відшкодування податку на додану
вартість у разі, якщо останній виконав
усі передбачені законом умови щодо
отримання такого відшкодування та має
всі документальні підтвердження
розміру свого податкового кредиту.

У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

Здійснення господарських операцій з
контрагентами ПП "Вторес Груп" та ТОВ
"Компанія "Онтаріо Консалтгруп""
підтверджено належним чином
оформленими первинними документами, а
їх купівля пов'язана з господарською
діяльністю позивача, так як основним
видом діяльності позивача за КВЕД
являється виробництво паперу та
картону, а тому постачання макулатури є
необхідним для здійснення
господарської діяльності позивача.

Отже, доводи відповідача про
правомірність прийнятого податкового
повідомлення-рішення № від 22.08.2011
року, не ґрунтуються на фактичних даних
та є бездоказовими.

Щодо визнання податковим органом
договорів укладених позивачем з ПП
"Вторес Груп" та ТОВ "Компанія "Онтаріо
Консалтгруп"" нікчемними, то відповідно
до ст.203 ЦК України зміст правочину не
може суперечити Цивільному кодексу
України, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

Підставою для недійсності правочину
відповідно до ст. 215 ЦК України є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Згідно із ст. 228 ЦК України, правочин,
який порушує публічний порядок, є
нікчемним. Правочин вважається таким,
що порушує публічний порядок, якщо він
був спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним.

В Постанові Пленуму Верховного Суду
України № 9 від 06.11.2009 року визначено, що
при кваліфікації правочину за статтею
228 ЦК України має враховуватись вина,
яка виражається в намірі порушити
публічний порядок сторонами правочину
або однієї зі сторін. Доказом вини може
бути вирок суду, постановлений у
кримінальній справі, щодо знищення,
пошкодження майна чи незаконного
заволодіння ним тощо.

При визнанні договору нікчемним
податковим органом не дотримано
зазначених вимог законодавчих норм,
тобто не встановлено вини та умислу
позивача, спрямованих на заволодіння
державним майном, порушення публічного
порядку.

Відповідачем, як суб'єктом владних
повноважень, не надано доказів про
умисність укладення угод позивачем з
ПП "Вторес Груп" та ТОВ "Компанія
"Онтаріо "Консалтгруп"" з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства.

До справи Малинською ОДПІ не надано
рішення суду у цивільній чи
господарській справі, вироку суду у
кримінальній справі або іншого
належного доказу на підтвердження
"безтоварності" здійснених позивачем
господарських операцій. Висновок
відповідача про "безтоварність"
господарської операції носить
характер припущення, яке не
підтверджено належними доказами.

Посилання відповідача в акті перевірки
на протокол допиту засновника та
директора ТОВ "С.Дж.Р.Груп" () проведений старшим слідчим ОВС СВ
ПМ ДПА у Житомирській області
Андрійчук Р.Б. по кримінальній справі №
69-107, за ознаками злочину передбаченого
ч.5 ст.191 КК України, порушеної за фактом
привласнення, розтрати майна або
заволодіння ним шляхом зловживання
службовим становищем, як на підставу
безтоварності господарських операцій
позивача з контрагентами ПП "Вторес
Груп" та ТОВ "Компанія "Онтаріо
"Консалтгруп"2 є безпідставним,
оскільки, названа кримінальна справа
закрита в частині. Тобто, старшим
слідчим з ОВС СВ ПМ ДПА України
капітаном податкової міліції 24 квітня
2011 року на підставі п.2 ст.6, ст.22, ст.130,
ст.213, ч.2 ст.214 КПК України, кримінальну
справу порушену відносно ОСОБА_2 та
невстановлених слідством осіб за
фактом створення фіктивного
підприємства ТОВ "С.Дж.Р.Груп", за
ознаками злочину, передбаченого ч.2
ст.205 КК України - закрито за
відсутністю складу злочину.

Здійснення господарських операцій з
контрагентами ПП "Вторес Груп" та ТОВ
"Компанія "Онтаріо "Консалтгруп"
підтверджено належним чином
оформленими первинними документами, а
їх купівля пов'язана з господарською
діяльністю позивача, так як основним
видом діяльності позивача являється
виробництво паперу та картону.

Реальне настання правових наслідків за
визначеними Малинською ОДПІ
правочинами підтверджено і не
оспорюється висновками акту
документальної перевірки. Так,
контрагенти позивача виконали
повністю взяті на себе зобов'язання по
поставці макулатури, а позивач, в свою
чергу, провів розрахунок за придбання
ТМЦ. Позивач у своїй бухгалтерській та
податковій звітності відобразив
вчинені операції, правомірно відніс
вартість поставок відповідно до
валового доходу та валових витрат,
своєчасно сплатив податки.

В листі ДПА України № 20289/16-1617 від 29.09.2010
року зазначено, що при визнанні угод
нікчемними податковий орган
зобов'язаний аналізувати реальність
здійснення господарської діяльності
на підставі даних податкового,
бухгалтерського обліку платника
податків та відповідності їх дійсному
економічному змісту.

Акт перевірки не містить жодних
доказів, які б підтверджували, що зміст
договорів купівлі-продажу макулатури
не відповідає дійсним намірам сторін
щодо набуття цивільних прав і
обов'язків чи свідчить про намір сторін
ухилитися від оподаткування доходів,
отриманих внаслідок виконання
господарських зобов'язань, що виникли
на підставі цього договору.

Таким чином, правочин є правомірним,
якщо його недійсність прямо не
встановлена законом або якщо він не
визнаний судом недійсним.

Докази на спростування факту поставки
макулатури ПП "Вторес Груп" та ТОВ
"Компанія "Онтаріо "Консалтгруп"
позивачу відповідачем не надані.

Згідно статті 61 Конституції України,
норми якої є нормами прямої дії,
юридична відповідальність особи має
індивідуальний характер.

Відповідно до ст. 67 Конституції
України, кожен зобов'язаний сплачувати
податки і збори в порядку і розмірах,
встановлених законом. Правовий порядок
в Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством (ч.1 ст.19 Конституції
України).

Податковим кодексом України або ж
іншим нормативно-правовим актом не
встановлено будь-яких обмежень, ніж
наявність належним чином оформленої
податкової накладної, щодо включення
до податкового кредиту суми сплаченого
податку, не встановлено обов'язку для
позивача здійснювати контроль за
веденням господарської діяльності та
зобов'язань сплати податку до бюджету
контрагентом.

За таких обставин добросовісний
покупець не може нести
відповідальність за несплату податків
продавцем, якщо він виконав усі
передбачені законодавством умови щодо
формування податкового кредиту та має
всі документальні підтвердження
розміру свого податкового кредиту.

Така ж позиція викладена в
інформаційному листі ВАСУ від 20.07.2010
року № 1112/11/13- 10.

Щодо зазначеного в актах перевірок, що
товарно-транспортні накладні
оформлені не належним чином, то слід
зазначити наступне.

Згідно з висновком Міністерства
юстиції України від 15.05.2006 року № 10/68 з
Державного реєстру
нормативно-правових актів виключено
наказ Мінстату і Мінтрансу №228/253 "Про
затвердження Інструкції про порядок
виготовлення, зберігання, застосування
єдиної первинної транспортної
документації для перевезення вантажів
автомобільним транспортом та обліку
транспортної роботи", яким визначалась
типова форма товарно-транспортної
накладної та порядок її заповнення.

Також, слід зазначити, що дію п.11.2.
"Правил перевезень вантажів
автомобільним транспортом в Україні"
затверджених від 14.10.1997 р. № 363 у
відповідності до якого, -
"Товарно-транспортні накладні і
дорожні листи вантажного автомобіля
належать до документів суворої
звітності, які виготовляються
друкарським способом з обліковою
серією та номером. Форма і порядок
заповнення цих документів замовником і
перевізником визначаються
відповідними нормативними актами;"
зупинено з 25 квітня 2006 року згідно з
повідомленням Державного комітету
України з питань регуляторної політики
та підприємництва, опублікованим у
газеті "Урядовий кур'єр" від 28.04.2006 р. №81.
Нового порядку заповнення ТТН чинним
законодавством не передбачене.

Крім цього, листом Державної
адміністрації автомобільного
транспорту Міністерства транспорту та
зв'язку України від 21.04.2010 року №
1802-04/09/19-10 було відмічено, що -
"Інструкція про порядок виготовлення,
зберігання, застосування єдиної
первинної транспортної документації
для перевезення вантажів
автомобільним транспортом та обліку
транспортної роботи, затверджена
спільним наказом Міністерства
статистики України, Міністерства
транспорту України від 7 серпня 1996 року
№228/253, не є обов'язковою для виконання.
Вона носить рекомендаційний характер
до прийняття нового порядку
організації обліку перевезення
вантажів автомобільним транспортом".

В листах Вищого адміністративного суду
України від 02.06.2011 року №742/11/13-11 та від
01.11.2011року №1936/11/13-11 проаналізовано
відповідні законодавчі акти щодо
формування показників податкової
звітності на підставі даних, не
підтверджених документами та
наголошено на тому, що для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції. При цьому, сама собою
наявність або відсутність окремих
документів, а так само помилки у
оформленні не є підставою для
висновків про відсутність
господарської операції, якщо з інших
даних вбачається, що фактичний рух
активів або зміни у власному капіталі
чи зобов'язаннях платника податків у
зв'язку з його господарською
діяльністю мали місце.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення.

Згідно із ч. 2 ст.71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З огляду на припис наведеної норми
процесуального права при розгляді
судом спору щодо правомірності рішення
органу державної податкової служби,
яким платнику податків донараховані
податкові зобов'язання чи зменшені
податкові вигоди, зокрема, бюджетне
відшкодування, контролюючий орган має
доводити недобросовісність платника
податків.

Будь-яких беззаперечних та достатніх
доказів, які б могли свідчити про
недобросовісність позивача при
формуванні сум податкового кредиту
відповідачем - суб'єктом владних
повноважень, суду не надано.

На підставі викладеного, з урахуванням
того, що позивачем були надані всі
первинні документи, які підтверджують
правомірність віднесення до складу
податкового кредиту суми сплаченого
податку на додану вартість, суд
приходить до висновку про
обґрунтованість вимог позивача щодо
скасування податкового
повідомлення-рішення № від 22.08.2011
року, та скасовує його.

У зв'язку з тим, що податковий кредит
кореспондується з валовими витратами,
суд вважає за доцільне їх дослідити, як
такі, що відносяться до спірного
повідомлення-рішення № від 22.08.2001
року.

Відповідно вимог п. 5.1 ст.5 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств", під терміном "валові
витрати виробництва та обігу" (далі -
валові витрати) розуміється сума
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних як
компенсація вартості товарів (робіт,
послуг), які придбаваються
(виготовляються) таким платником
податку для їх подальшого використання
у власній господарській діяльності.

Укладені ТОВ "Папір-Мал" з його
контрагентами (ПП "Вторес Груп" та ТОВ
"Компанія "Онтаріо Консалтгруп"")
договори купівлі-продажу макулатури не
віднесено законом до нікчемних, також
відсутні судові рішення про визнання
їх недійсними.

В той же час факт передання товару
(набуття платником права власності)
підтверджується наявними видатковими
накладними. Зазначені видаткові
накладні повністю відповідають
вимогам до первинних документів, які
пред'являються п.2 ст.9 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", п.2 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Мінфіну України № 88 від 24.05.1995
р. У зв'язку з викладеним:

- віднесення до складу валових витрат
сум, сплачених за товар, переданий за
такими видатковими накладними,
відповідає п.5.3.9 п.5.3 ст.5 ЗУ "Про
оподаткування прибутку підприємств" (в
редакції чинній на момент виникнення
спірних відносин);

- факт оформлення таких видаткових
накладних беззаперечно свідчить про
товарність правочинів, укладених
платником з ПП "Вторес Груп" та з ТОВ
"Компанія "Онтаріо Консалтгруп"", та,
відповідно, про їх дійсність.

Зазначене також підтверджується
наступним.

Відповідно до пп.5.2.1 п.5.2 ст.5 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств" (в редакції чинній на
момент виникнення спірних відносин), до
валових витрат відносяться - суми
будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3-5.7
цієї статті.

Згідно із ч.4 пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств" (в редакції чинній на
момент виникнення спірних відносин), не
належать до складу валових витрат
будь-які витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку.

За своїм змістом ця норма Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств" передбачає як підставу
для відсутності валових витрат тільки
випадок повної відсутності будь-яких
розрахункових, платіжних та інших
документів, а тому і неможливість
віднесення до складу валових витрат
підприємства нереальних сум, не
підтверджених документально.

Стаття 11 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств" не
встановлює вимог до форми або виду
документів, які були б належними для
цілей податкового обліку, тобто були б
обов'язковими для підтвердження
віднесення певних витрат до складу
валових витрат. Тобто, завідомо
вважається, що всі витрати платника
податку є прямо пов'язаними з такою
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції
(послуг, робіт) і охороною праці.

На це вказує п.5.11 ст.5 Закону України
"Про оподаткування прибутку
підприємств", яким визначено, що
встановлення додаткових обмежень по
віднесенню витрат до складу валових
витрат платника податків, крім
зазначених у цьому Законі, не
дозволяється.

Разом з цим представникам відповідача,
які здійснювали перевірку
підприємства позивача на їх вимогу
були надані документи, що
підтверджують оприбуткування
макулатури на його склади, а саме:
відомості товарів на складах по
партіям помісячно та відомості товарів
на складах готової продукції
помісячно, акти на списання ТМЦ
(макулатури) помісячно, які
підтверджують надходження товару
(макулатури) і його зберігання на
складі ТОВ "Папір-Мал" та в подальшому
виготовлення з отриманої макулатури
продукції, яку виготовляє позивач.
Однак, відповідач належної оцінки
вказаним документам не надав і взагалі
не прийняв їх до уваги.

Таким чином, висновок Малинської ОДПІ
про те, що ПП "Вторес Груп" та ТОВ
"Компанія "Онтаріо Консалтгруп""
здійснювали діяльність спрямовану на
надання податкової вигоди з метою
штучного формування валових витрат з
податку на прибуток та податкового
кредиту з ПДВ у ТОВ "Папір-Мал" є
неаргументованим та документально
непідтвердженим.

На кожну поставку продукції, які
відбувались у перевіряємому періоді,
контрагенти (ПП "Вторес Груп" та ТОВ
"Компанія "Онтаріо Консалтгруп"")
виписували видаткові,
товарно-транспортні та податкові
накладні. На підставі накладних ТОВ
"Папір-Мал" здійснювало розрахунки за
отриманий товар.

Отже, у відповідача були відсутні
правові підставі для не включення
витрат на суму 4 989 933, 77 грн. по
господарських операціях з придбання
макулатури у ПП "Вторес Груп" та на суму
282 348, 90 грн. у ТОВ "Компанія "Онтаріо
Консалтгруп" до валових.

Під час судового розгляду суд
зобов'язав відповідача надати
обґрунтоване пояснення та розрахунок
суми визначеного грошового
зобов'язання з податку на прибуток, а
саме в якій частині порушення норм
податкового законодавства вплинули на
формування суми зазначеної у спірному
податковому повідомленні. Однак,
наданий відповідачем розрахунок не
містить у собі відомостей, які дають
можливість зрозуміти послідовність
формування суми грошового
зобов'язання, вказаного у спірному
податковому повідомленні з
урахуванням часток порушень норм
податкового законодавства.

З огляду на дану обставину суд
досліджує правомірність застосування
відповідачем інших норм зазначених у
спірному податковому
повідомленні-рішенні.

Відповідно до п.4.1 ст.4 Закону України
"Про оподаткування прибутку
підприємств", валовий доход - загальна
сума доходу платника податку від усіх
видів діяльності, отриманого
(нарахованого) протягом звітного
періоду в грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах як на території
України, її континентальному шельфі,
виключній (морській) економічній зоні,
так і за її межами.

Згідно підпункту 4.1.1 п.4.1 ст.4 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств", валовий дохід включає -
загальні доходи від продажу товарів
(робіт, послуг), у тому числі допоміжних
та обслуговуючих виробництв, що не
мають статусу юридичної особи, а також
доходи від продажу цінних паперів,
деривативів, іпотечних сертифікатів
участі, іпотечних сертифікатів з
фіксованою дохідністю, сертифікатів
фондів операцій з нерухомістю (за
винятком операцій з їх первинного
випуску (розміщення), операцій з їх
кінцевого погашення (ліквідації) та
операцій з консолідованим іпотечним
боргом відповідно до закону).

У акті перевірки відповідач зазначає,
що позивач не включив до валового
доходу суму від реалізації
металобрухту у розмірі 19 416, 00 грн. - за
перше півріччя 2010 року. Відповідно до
оборотно-сальдової відомості по
рахунку ВД за період 2 квартал 2010 року,
дана сума включена позивачем до
валового доходу у другому півріччі 2010
року. У судовому засіданні відповідач
не зміг надати пояснення та доказів на
підтвердження правомірності зняття
цієї суми з доходів позивача.

Отже, суд приходить до висновку, що
відповідач безпідставно та помилково
знімає з валового доходу позивача суму
від реалізації металобрухту у розмірі
19 416, 00 грн.

Відповідно до п.7.3.6 п.7.3 ст.7 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств", платник податку
самостійно обирає метод оцінки
балансової вартості іноземної валюти
за середньозваженою вартістю або
ідентифікованою вартістю. Зміна методу
оцінки балансової вартості іноземної
валюти протягом податкового року для
цілей податкового обліку не
дозволяється.

Судом встановлено, що на підприємстві
позивач не проводив протягом
податкового року зміну оцінки
балансової вартості іноземної валюти,
що підтверджується наказами про
облікову політику підприємства від
02.01.2007 року № 1-В, від 02.01.2008 року № 1-В,
05.01.2009 року № 1-В, від 05.01.2010 року № 7-В та
від 04.01.2011 року № 3-1.

У зв'язку з цим відповідач безпідставно
включив до валового доходу позивача 91
342, 00 грн. - курсову різницю за 2010 рік та 14
904, 00 грн. - курсову різницю за перший
квартал 2011 року.

Підпункт 5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств"
передбачає виплату винагород або інших
видів заохочень пов'язаним з таким
платником податку фізичним чи
юридичним особам у разі, якщо немає
документальних доказів, що таку
виплату або заохочення було проведено
як компенсацію за фактично надану
послугу (відпрацьований час).

Визначення "пов'язаних осіб" наведене у
п. 1.26 Закону України "Про оподаткування
прибутку підприємств", де вказано, що
пов'язана особа - особа, що відповідає
будь-якій з наведених нижче ознак:

- юридична особа, яка здійснює контроль
над платником податку, або
контролюється таким платником податку,
або перебуває під спільним контролем з
таким платником податку;

- фізична особа або члени сім'ї фізичної
особи, які здійснюють контроль над
платником податку.

Членами сім'ї фізичної особи
вважаються її чоловік або дружина,
прямі родичі (діти або батьки) як
фізичної особи, так і її чоловіка або
дружини, а також чоловік або дружина
будь-якого прямого родича фізичної
особи або її чоловіка (дружини);

- посадова особа платника податку,
уповноважена здійснювати від імені
платника податку юридичні дії,
спрямовані на встановлення, зміну або
зупинення правових відносин, а також
члени її сім'ї.

Судом встановлено, що у перевіряємому
періоді виплати винагород чи інших
видів заохочень пов'язаним особам на
ТОВ "Папір-Мал" не було.

За таких обставин, відповідач
безпідставно застосовує положення
п.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств",
на підтвердження правомірності
грошового зобов'язання визначеного у
спірному податковому
повідомленні-рішенні № від 22.08.2011
року.

Щодо порушення позивачем п. 5.9 ст.5
Закону України "Про оподаткування
прибутку підприємств" в частині
заниження балансової вартості запасів
станом на 01.10.2010 року. Суд не
погоджується з таким твердженням
відповідача і зазначає наступне. За
результатами річної декларації за 2010
рік підприємство є збитковим. Отже,
порушення п.5.9 ст.5 за 9 місяців звітного
року виправляється за результатами
річної декларації і не призводить до
нарахувань податку на прибуток.
Оскільки, дані, відображені платником
податків у річній декларації,
формуються станом на 01.01.2011 року, то
вартість запасів станом на 01.10.2010 року,
у річній декларації не відображається.
Отже, у річній декларації за 2010 рік
відсутнє порушення п. 5.9 ст.5 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств".

За таких обставин, відповідач
безпідставно застосовує положення п.5.9
ст.5 Закону України "Про оподаткування
прибутку підприємств", на
підтвердження правомірності грошового
зобов'язання визначеного у спірному
податковому повідомленні-рішенні №
від 22.08.2011 року.

На підставі викладеного, з урахуванням
того, що позивачем були надані всі
первинні документи, які підтверджують
правомірність формування валового
доходу та валових витрат, суд приходить
до висновку про обґрунтованість вимог
позивача щодо скасування податкового
повідомлення-рішення № від 22.08.2011
року та скасовує його.

Відповідно до п. 86.8 ст.86 Податкового
кодексу України, податкове
повідомлення-рішення приймається
керівником податкового органу (його
заступником) протягом десяти робочих
днів з дня, наступного за днем вручення
платнику податків акта перевірки у
порядку, передбаченому статтею 58 цього
Кодексу, для надсилання (вручення)
податкових повідомлень-рішень, а за
наявності заперечень посадових осіб
платника податків до акта перевірки
приймається з урахуванням висновку про
результати розгляду заперечень до акта
перевірки - протягом трьох робочих
днів, наступних за днем розгляду
заперечень і надання (надсилання)
письмової відповіді платнику
податків».

Однак, в порушення терміну визначеного
вище вказаною статтею Податкового
Кодексу, Малинською ОДПІ не були
дотримані названі положення
Податкового кодексу України, в частині
своєчасності надсилання податкового
повідомлення-рішення платнику
податків. У зв'язку з цим, податкове
повідомлення-рішення № від 20.10.2011
р., яке було надіслане ТОВ "Папір-Мал" з
пропуском строку встановленого п. 86.8
ст.86 Кодексу, не може розглядатись, як
надіслане належним чином, за
наслідками документальної перевірки.
Водночас, таке податкове
повідомлення-рішення не може
створювати для платника податків
зобов'язань визначених податковим
органом.

Дану обставину суд враховує при
дослідженні правомірності прийняття
відповідачем спірного податкового
повідомлення-рішення № від 20
жовтня 2011 року.

Судом встановлено, що у податковому
повідомленні-рішенні № від 20
жовтня 2011 року відсутнє посилання на
конкретну норму податкового
законодавства, яка підтверджує
правомірність визначення відповідачем
суми 17 988 744, 00 грн. Відповідач пояснив,
що на розмір суми грошового
зобов'язання зазначеної у цьому
повідомленні-рішенні вплинули збитки
минулих років у розмірі 20 828 783, 00 грн.,
відображені у актах документальних
перевірок дотримання вимог
податкового та валютного
законодавства попередніх перевіряємих
періодів та валові витрати за І-й
квартал 2010 року у розмірі 3 922 573, 00 грн.
Зокрема, Акт перевірки № 117/23-10117/30477405
від 05.08.2010 року та Акт перевірки №
117/23-10/30477405 від 13.07.2009 року.

У судовому засіданні представники
відповідача не надали пояснень з
приводу відсутності нормативного
обґрунтування визначеної суми
грошового зобов'язання у спірному
податковому повідомленні-рішенні №
від 20.10.2011 року.

Під час судового розгляду суд
зобов'язав відповідача надати
обґрунтоване пояснення та розрахунок
суми визначеного грошового
зобов'язання, а саме в якій частині
порушення норм податкового
законодавства вплинули на формування
суми зазначеної у оспорюваному
податковому повідомленні-рішенні.
Однак, наданий відповідачем розрахунок
не містить у собі відомостей, які дають
можливість зрозуміти послідовність
формування суми грошового
зобов'язання, вказаного у спірному
податковому повідомленні з
урахуванням часток порушень норм
податкового законодавства.

За таких обставин суд, досліджує
правомірність прийнятого відповідачем
податкового повідомлення-рішення №
від 20.10.2011 року у контексті пункту
6.1 ст.6 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств"
від 28.12.1994 року №334/94-ВР. Наразі у цьому
податковому повідомленні в
обґрунтування визначеної суми
грошового зобов'язання покладено лише
Акт перевірки № 104/23-10/30477405 від 08 серпня
2011 року.

Відповідно до п. 6.1 ст. 6 Закону України
"Про оподаткування прибутку
підприємств", якщо об'єкт оподаткування
платника податку з числа резидентів за
результатами податкового року має
від'ємне значення об'єкта
оподаткування (з урахуванням суми
амортизаційних відрахувань), сума
такого від'ємного значення підлягає
включенню до складу валових витрат
першого календарного кварталу
наступного податкового року.
Розрахунок об'єкта оподаткування за
наслідками півріччя, трьох кварталів
та року здійснюється з урахуванням
від'ємного значення об'єкта
оподаткування попереднього року у
складі валових витрат таких податкових
періодів наростаючим підсумком до
повного погашення такого від'ємного
значення.

У 2010 році зазначена норма
застосовувалася з урахуванням пункту
22.4 статті 22 Закону. Особливості,
встановлені пунктом 22.4 статті 22 Закону
про прибуток, полягали в обмеженні
врахування у складі валових витрат у
порядку статті 6 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств"
сум від'ємного значення об'єкту
оподаткування з податку на прибуток,
яке утворилося станом на 1 січня 2010
року. До складу валових витрат платника
податку на прибуток за III квартал 2010
року підлягало включенню лише 20
відсотків від'ємного значення, що
утворилося станом на 1 січня 2010 року
(після набрання зазначеною нормою
законної сили).

Водночас, як передбачено абзацом
другим пункту 22.4 статті 22 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств", у 2011 році сума від'ємного
значення, яка відповідно до абзацу
першого цього пункту не була врахована
у складі валових витрат, та від'ємне
значення об'єкта оподаткування, яке
виникло у 2010 році, підлягають включенню
до складу валових витрат у порядку,
встановленому статтею 6 цього Закону,
без обмежень, встановлених цим пунктом.
Отже, в 2011 році встановлені пунктом 22.4
статті 22 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств"
обмеження щодо можливості врахування
усієї суми від'ємного значення об'єкту
оподаткування з податку на прибуток у
складі валових витрат не
застосовувалися. При цьому прямо
передбачалося право врахувати у складі
валових витрат першого кварталу 2011
року всю суму від'ємного значення
об'єкту оподаткування, що виникло у 2010
році.

Таким чином, відповідно до зазначених
законодавчих норм до складу валових
витрат першого кварталу 2011 року
підлягали включенню всі суми
від'ємного значення об'єкту
оподаткування з податку на прибуток -
як ті, що утворилися станом на 1 січня 2010
року, так і ті суми від'ємного значення,
що виникли протягом 2010 року.

Для встановлення правомірності
формування позивачем збитків минулих
років, судом були досліджені наявні у
матеріалах справи докази у тому числі
акти перевірок попередніх періодів Акт
перевірки № 117/23-10117/30477405 від 05.08.2010 року
та Акт перевірки № 117/23-10/30477405 від 13.07.2009
року.

За наявними доказами у матеріалах
справи судом встановлено, що позивач
сформував валові витрати минулих років
у розмірі 24 751 356, 00 грн., які включають в
себе: 20 828 783, 00 грн., що утворились за
період з 4-го кварталу 2007 року по 1-й
квартал 2009 року включно і складається з
наступних сум: 33 137, 00 грн. валовий дохід
за 1-й квартал 2009 року; 1 501 160, 00 грн.
валові витрати за 1-й квартал 2009 року; 8
366 952, 00 грн. валові витрати за період з
4-го кварталу 2007 року по 2008 р.; 3 666 329, 00
грн. - валові витрати за 2-й квартал 2009
року, які складаються з 3 576 126,00 грн.
відсотки по кредитних договорах та 90
203,00 грн. валові витрати віднесені, за
припущенням відповідача, на операції
не пов'язані з господарською
діяльністю ТОВ "Папір-Мал"; 3 575 603,00 грн. -
валові витрати за 3-й квартал 2009 року,
які складаються з 3 500 433, 00 грн. відсотки
по кредитних договорах та 75 170, 00 грн.
валові витрати віднесені, за
припущенням відповідача, на операції
не пов'язані з господарською
діяльністю ТОВ "Папарі-Мал"; 3 685 602, 00 грн.
- валові витрати за 4-й квартал 2009 року,
які складаються з 3 499 925, 00 грн. відсотки
по кредитних договорах, 112 119, 00 грн.
валові витрати по господарських
операціях з придбання товару у ТОВ
"Олді Трейд" та 73 558, 00 грн. валові
витрати віднесені, за припущенням
відповідача, на операції не пов'язані з
господарською діяльністю ТОВ
Папір-Мал" та валові витрати у розмірі 3
922 573, 00 грн., що утворились у 1-му
кварталі 2010 року складаються з
наступних сум: 3 456 749, 00 грн. - відсотки по
кредитних договорах; 296 261, 00 грн. -
відсотки по облігаціях; 43 665, 00 грн.
валові витрати по господарським
операціям з придбання товарів у ТОВ
"Олді Трейд; 125 898, 00 грн. - валові витрати
віднесені, за припущенням відповідача,
на операції не пов'язані з
господарською діяльністю ТОВ
"Папір-Мал".

Вказані суми та умови їх зняття з
валових витрат зафіксовані у Актах
перевірок дотримання податкового та
валютного законодавства ТОВ "Папір-Мал"
№ 117/23-10/30477405 від 13.07.2009 року; №
117/23-10/30477405 від 05.08.2010 року; № 104/23-10/30477405
від 08.08.2011 року.

Однак, у жодному з цих актів перевірок
відсутнє правильне нормативне
обґрунтування правомірності зняття
вищезазначених сум з валових витрат
позивача. Формулювання порушень носять
характер припущення і не відображають
дійсної суті подій, які мали місце в
перевіряємих періодах з 4-го кварталу
2007 року по 1-й квартал 2011 року. Це у свою
чергу вказує на порушення податковим
органом положень Порядків оформлення
результатів документальних перевірок
з питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства,
затверджених наказами ДПА України № 327
від 10.08.2005 року та № 984 від 22.12.2010 року,
які діяли у перевіряємих періодах, в
частині оформлення виявлених порушень.

Сума 33 137, 00 грн. (заниження валового
доходу 1-й квартал 2009 року) визначена
відповідачем у першому кварталі 2008
року як порушення пункту 7.4.1, 7.4.3. п.7.4
ст.7 Закону України "Про оподаткування
прибутку підприємств". Дана сума
сформована відповідачем за рахунок
різниці між фактурною та митною
вартістю товарів, які продавались
позивачем на експорт. Натомість, після
першого кварталу 2009 року відповідач у
наступних податкових періодах не
визнавав дану обставину по експортним
товарам як порушення. Одночасно, у
висновку Акта перевірки від 08.08.2011 року
№ 104/23-10/30477405 не визначено порушення
зазначеної норми Закону, що свідчить
про помилкове застосування
відповідачем даної норми як порушення.

Підпункт 1.20.1 п.1.20 ст.1 Закону України
"Про оподаткування прибутку
підприємств" визначає звичайну ціну на
рівні договірної. Ціна Договору є
звичайною, оскільки вважається , що
вона відповідає рівню справедливих
ринкових цін. Договірна ціна для цілей
податкового обліку має пріоритет по
відношенню до інших вартостей, що є у
конкретного товару.

Згідно ст. 224 Митного кодексу України
від 11.07.2002 року № 92-IV, митна вартість
товарів, що вивозяться (експортуються)
з України на підставі договору
купівлі-продажу або міни, визначається
на основі ціни, яку було фактично
сплачено, або яка підлягає сплаті за ці
товари на момент перетинання митного
кордону України. Крім того, митна
вартість крім вартості товару ще й інші
витрати, понесені сторонами договору, а
саме: витрати по навантаженню,
вивантаженню, перевантаженню,
транспортуванню та страхуванню до
пункту перетинання, митного кордону
України, комісійні та брокерські
нагороди, ліцензійні та інші платежі.

Згідно підпункту 1.20.8 п.1.20 ст.1 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств", обов'язок доведення того,
що ціна договору не відповідає рівню
звичайної ціни у випадках, визначених
цим Законом, покладається на
податковий орган у порядку,
встановленому законом.

Згідно підпункту 1.20.10 п.1.20 ст.1 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств", донарахування податкових
зобов'язань платника податку
податковим органом внаслідок
визначення звичайних цін здійснюється
за процедурою, встановленою законом
для нарахування податкових зобов'язань
за непрямими методами.

Відповідачем під час судового розгляду
не було надано пояснень щодо
застосування цін інших від звичайних.

Таким чином, договірна ціна
встановлена позивачем під час продажу
товарів на експорт вважається
звичайною.

Сума 8 366 952, 00 грн. - валові витрати
позивача за період з 4-го кварталу 2007
року, 2008 рік та сума 1 501 160, 00 грн. валові
витрати позивача за 1-й квартал 2009 року
не визначені відповідачем ні у
описовій, ні у висновку Акта перевірки
№ 117/23-10/30477405 від 13 липня 2009 року, тобто,
відповідач включив зазначені суми
валових витрат до складу від'ємного
значення об'єкта оподаткування
безпідставно, а тому не беруться судом
до уваги.

Разом з цим, у судовому засіданні
відповідач не зміг пояснити джерело
виникнення даних сум.

Суми: 3 576 126, 00 грн. за 2-й квартал 2009 року,
3 500 433, 00 грн. за 3-й квартал 2009 року, 3 499 925,
00 грн. за 4-й квартал 2009 року, сума 3 456 749,
00 грн. за 1-й квартал 2010 року -
відносяться до валових витрат
пов'язаних із сплатою відсотків по
кредитним договорам.

Судом встановлено, що позивач
нараховував банківські відсотки
відповідно до умов кредитних
договорів, укладених з банківськими
установами.

Так, 04 липня 2007 року ТОВ "Папір-Мал" був
укладений кредитний договір № 0704/03 з
ПАТ "Комерційний банк "Актив-банк"",
відповідно до п.1.1 цього договору банк
відкриває позичальнику відновлювальну
мультивалютну кредитну лінію і надає
йому кредити, заборгованість за якими в
сумі не перевищує 10 000 000, 00 USD (десять
мільйонів доларів США 00 центів) на
рефінансування заборгованості та
поповнення обігових коштів, із сплатою:
17% (сімнадцять процентів) річних, якщо
кредит враховується в гривні; 13%
(тринадцять процентів) річних, якщо
кредит враховується в доларах США.

Відповідно до п.2.3 договору, проценти за
користування кредитом нараховуються
банком на фактично отриману
позичальником суму кредиту та за
фактичний термін користування ним з
дня видачі кредиту по останній день
строку погашення.

08 квітня 2009 року ТОВ "Папір-Мал" був
укладений кредитний договір № 0408/01 з
ПАТ "Комерційний банк "Актив-банк"",
відповідно до п.1.1 цього договору банк
відкриває позичальнику відновлювальну
кредитну лінію і надає йому кредити,
заборгованість за якими в сумі не
перевищує 35 000 000, 00 грн. (тридцять п'ять
мільйонів гривень 00 копійок) на
поповнення обігових коштів, із сплатою
24% (двадцять чотири проценти) річних.

Відповідно до п. 2.3 договору, проценти
за користування кредитом
нараховуються банком на фактично
отриману позичальником суму кредиту та
за фактичний термін користування ним з
дня видачі кредиту по останній день
строку погашення.

30 червня 2010 року ТОВ "Папір-Мал" був
укладений договір кредитної лінії №
369/31/6 з ВАТ "Державний ощадний банк
України", відповідно до 2.4 кредит
надається траншами з позичкового
рахунку в безготівковому порядку на
такі цілі: 1-й транш у розмірі, що не
перевищує 77 000 000, 00 (сімдесят сім
мільйонів) гривень для погашення
заборгованості позичальника за
кредитами перед ПАТ КБ "Актив-банк"
кредитним договором № 0704/03 від 04.07.2007
року та кредитним договором № 0408/01 від
08.04.2009 року; 2-й транш (або його частина) у
розмірі, що в сумі з попереднім траншем
не перевищуватиме діючого ліміту
кредитування (85 000 000, 00 грн.), для
поповнення обігових коштів.

У акті перевірки відповідач зазначив,
що ТОВ "Папір-Мал" порушило ПсБО. Така
позиція є необґрунтованою, оскільки,
податковий орган повинен був
перевіряти відповідність відображених
показників в контексті Закону України
"Про оподаткування прибутку
підприємств".

Згідно ПсБО 31 "Фінансові витрати",
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 28.04.2006 року № 415 (в
редакції діючій на момент виникнення
спірних відносин), зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України від 26.05.2006
року № 610/12484, фінансові витрати -
витрати на проценти та інші витрати
підприємства, пов'язані із
запозиченнями.

Фінансові витрати визнаються, зокрема,
витратами того звітного періоду у
якому вони були нараховані, окрім
випадку, коли облікова політика
підприємства передбачає капіталізацію
фінансових витрат, пов'язаних зі
створенням кваліфікаційного активу.

Накази про організацію
бухгалтерського обліку та облікову
політику ТОВ "Папір-Мал" від 05.01.2009 року
№ 1-В, від 05.01.2010 року № 7-В не
передбачають капіталізацію фінансових
витрат щодо кваліфікаційних активів,
що створюються.

У податковому обліку витрати на
відсотки за будь-якими кредитами,
залученими для господарських потреб,
включають до валових на підставі пп. 5.5.1
п.5.5 ст.5 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств"
від 22.05.1997 р. №283/97-ВР яка передбачає, що
до складу валових витрат відносяться
будь-які витрати, пов'язані з виплатою
або нарахуванням процентів за
борговими зобов'язаннями (у тому числі
за будь-якими кредитами, депозитами)
протягом звітного періоду, якщо такі
виплати або нарахування здійснюються у
зв'язку з веденням господарської
діяльності платника податку.

Отже, витрати на проценти визнаються за
одночасного виконання двох умов:
проценти пов'язані з борговими
зобов'язаннями, які взяв на себе
платник податків у зв'язку з веденням
його господарської діяльності, такі
проценти не включаються до
собівартості кваліфікаційних активів.
З огляду на викладене, позивач
сплачував відсотки не у зв'язку з
ремонтом (поліпшенням) основних фондів,
а все таки за користування кредитними
коштами, отриманими від банківських
установ.

Сума 296 261, 00 грн. - валові витрати
позивача за 1-й квартал 2010 року -
відсотки по облігаціям випущеним ТОВ
"Папір-Мал" на підставі Рішення про
закрите розміщення облігацій, яке було
прийняте на загальних зборах учасників
ТОВ "Папір-Мал" 20.12.2007 року, Протокол
загальних зборів учасників товариства
№ 68, а в подальшому (розміщення
облігацій) зареєстроване в Державній
комісії з цінних паперів та фондового
ринку України. Факт розміщення
відсоткових іменних облігацій ТОВ
"Папір-Мал" в Державній комісії з цінних
паперів та фондового ринку України
підтверджується Свідоцтвом про
реєстрацію випуску облігацій
підприємств, реєстраційний № 13/06/2/08,
виданим 07.08.2008 року Житомирським
територіальним управлінням Державної
комісії з цінних паперів та фондового
ринку.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про
цінні папери та фондовий ринок" від
23.02.2006 року № 3480-IV, облігація - цінний
папір, що посвідчує внесення його
першим власником грошей, визначає
відносини позики між власником
облігації та емітентом, підтверджує
зобов'язання емітента повернути
власникові облігації її номінальну
вартість у передбачений умовами
розміщення облігацій строк та
виплатити доход за облігацією, якщо
інше не передбачено умовами
розміщення.

Відповідно до п. 3.10 Рішення про закрите
розміщення облігацій, прийнятого на
загальних зборах учасників ТОВ
"Папір-Мал" 20.12.2007 року, (протокол
загальних зборів учасників товариства
№ 68), який передбачає порядок виплати
відсоткового доходу за облігаціями:
відсотки (відсотковий дохід) по
облігаціях нараховується відповідно
до відсоткових періодів у національній
валюті України (гривні). Кожний період
складає 182 (Сто вісімдесят два)
календарних днів.

Сума відсоткового доходу
розраховується за правилами
математичного округлення.

Остання виплата відсоткового доходу
здійснюється одночасно с погашенням
облігацій.

Відсотковий дохід за облігаціями серій
"А" складає 15% річних на перші три
відсоткові періоди.

Відсоткова ставка на четвертий, п'ятий
та шостий відсоткові періоди
приймається Директором та
оголошується Емітентом, не пізніше ніж
за 30 (тридцять) календарних днів до
закінчення відповідно третього,
четвертого, п'ятого відсоткових
періодів шляхом надіслання
персональних повідомлень особам, які
визначені в п.3.6.б) цього Рішення нової
відсоткової ставки або підтвердження
незмінності попередньої ставки. Нова
відсоткова ставка на відповідні
періоди визначається виходячи з
ринкової кон'юнктури, але не може бути
меншою від облікової ставки
Національного банку України на дату
прийняття рішення про зміну
відсоткової ставки.

Оскільки, Малинська ОДПІ в акті
перевірки погодилась та визнала
витрати понесені ТОВ "Папір-Мал" -
валовими, у зв'язку з випуском та без
документальним обліком облігацій
депозитарієм. Таким чином, відповідач
визнав дану діяльність як пов'язану з
господарською діяльністю позивача.

Отже, нарахування та сплата відсотків
по облігаціям проведена позивачем
правомірно, пов'язана з його
господарською діяльністю, та
відповідає вимогам пп. 5.5.1 п.5.5 ст.5
Закону України "Про оподаткування
прибутку підприємств".

За таких обставин позиція відповідача
щодо невизнання виплати відсотків по
облігаціям є помилковою та
безпідставною.

Суми 90 203, 00 грн. за 2-й квартал 2009 року, 75
170, 00 грн. за 3-й квартал 2009 року, 73 558, 00
грн. за 4-й квартал 2009 року та 125 898, 00 грн.
за перший квартал 2010 року відображені
відповідачем в актах перевірок як
витрати понесені на операції не
пов'язані з господарською діяльністю
ТОВ "Папір-Мал".

З такою позицією відповідача суд не
погоджується з наступних підстав.

Відповідно до пп.1.7 та пп.2.3.2. Порядку
оформлення результатів невиїзних
документальних, виїзних планових та
позапланових перевірок з питань
дотримання податкового, валютного та
іншого законодавства, затвердженого
наказом ДПАУ від 10.08.2005 р. № 327, надалі -
Порядок (діючого на момент складення
Акту перевірки № 117/23-10117/30477405 від 05.08.2010
р.), факти виявлених порушень
податкового законодавства повинні
бути викладені з посиланням на
первинні або інші документи, які
зафіксовані у бухгалтерському та
податковому обліку, що підтверджують
наявність зазначених фактів; за кожним
відображеним у акті фактом порушення
податкового законодавства необхідно
висвітлювати показники, які
відображаються суб'єктом
господарювання у податковій та іншій
звітності, та фактичні показники,
виявлені у ході перевірки на підставі
первинних документів. Вказані вимоги
при проведенні перевірки податковим
органом не виконані.

Формулювання в Акті перевірки по
питанню завищення валових витрат на
суми 90 203, 00 грн. за 2-й квартал 2009 року, 75
170, 00 грн. за 3-й квартал 2009 року, 73 558, 00
грн. за 4-й квартал 2009 року та 125 898, 00 грн.
за перший квартал 2010 року носять
абстрактний характер, однозначно не
відображають суті подій, які стали
підставою їх формування, що суперечить
пунктам 1.7. та 2.3.2. Порядку. В Акті
перевірки № 104/23-10/30477405 від 08.08.2011 року
відсутні будь-які посилання на
первинні документи, які б
підтверджували завищення валових
витрат ТОВ "Папір-Мал" по товарах, що не
були використані в межах господарської
діяльності підприємства. В Акті
перевірки № 117/23-10117/30477405 від 05.08.2010 р.
зазначені лише певні суми та часові
періоди, без наведення конкретних
господарських операцій, за якими було
сформовано спірні валові витрати.

Суд вважає, позицію відповідача щодо
неправомірного віднесення позивачем
до складу валових витрат по товарах, що
не були, на думку відповідача,
використані в межах господарської
діяльності підприємства, не
аргументованою, не підтвердженою
документально і, відповідно,
незаконною.

У судовому засіданні представники
податкового органу не змогли надати
пояснень щодо походження та
документального підтвердження даних
сум.

Разом з цим податковий кредит за 1-й
квартал 2010 року був предметом розгляду
у справі № 0670/20556/11, яка розглядалась
Житомирським окружним
адміністративним судом, постанова від
30.11.2011 року та Житомирським апеляційним
адміністративним судом, ухвала від
22.05.2012 року. Зазначеними рішеннями
позовні вимоги ТОВ "Папір-Мал"
задоволені у повному обсязі,
відповідно підтверджено правомірність
формування податкового кредиту за 1-й
квартал 2010 року, а отже і валові витрати
по цим операціям сформовані позивачем
правомірно.

Відповідно до ч.1 ст.72 Кодексу
адміністративного судочинства
України, обставини, встановлені
судовим рішенням в адміністративній,
цивільній або господарській справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ у яких беруть
участь ті самі особи, або особа щодо
якої встановлено ці обставини.

Суми 112 119, 00 грн. за 4-й квартал 2009 року та
43 665, 00 грн. за 1-й квартал 2010 року
відображені відповідачем в акті
перевірки як валові витрати пов'язані з
господарськими операціями по
придбанню макулатури у ТОВ "Олді Трейд"
на підставі нікчемних правочинів.

Щодо посилання податкового органу на
нікчемність укладених правочинів між
позивачем і ТОВ "Олді Трейд", то слід
зазначити наступне.

Підставою для недійсності правочину,
відповідно до ст. 215 ЦК України, є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Згідно із ст. 228 ЦК України, правочин,
який порушує публічний порядок, є
нікчемним. Правочин вважається таким,
що порушує публічний порядок, якщо він
був спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним.

У Постанові Пленуму Верховного Суду
України № 9 від 06.11.2009 року визначено, що
при кваліфікації правочину за статтею
228 ЦК України, має враховуватись вина,
яка виражається у намірі порушити
публічний порядок сторонами правочину
або однієї зі сторін. Доказом вини може
бути вирок суду, постановлений у
кримінальній справі, щодо знищення,
пошкодження майна чи незаконного
заволодіння ним тощо.

При визнанні угоди нікчемною
податковим органом не дотримано
зазначених вимог законодавчих норм,
тобто не встановлено вини та умислу
позивача, спрямованих на заволодіння
державним майном, порушення публічного
порядку.

Відповідачем, як суб'єктом владних
повноважень, не надано доказів про
умисність укладення договору між ТОВ
"Папір-Мал" та ТОВ "Олді Трейд" з метою,
яка завідомо суперечить інтересам
держави і суспільства.

До справи Малинською МДПІ не надано
рішення суду у цивільній чи
господарській справі, вироку суду у
кримінальній справі або іншого
належного доказу на підтвердження
фіктивності здійснених позивачем
господарських операцій. Висновок
відповідача про фіктивність
господарської операції носить
характер припущення, яке не
підтверджено належними доказами.

Відповідно до ст. 69 Кодексу
адміністративного судочинства
України, доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів. Частиною другою цитованої
статті серед іншого встановлюється, що
докази суду надають сторони, які беруть
участь у справі.

Згідно із ч.1 ст.71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 статті 71 КАС України,
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач не довів суду правомірності
прийнятих ним податкових
повідомлень-рішень.

Таким чином, суд, перевіривши матеріали
справи, оцінивши надані докази, дійшов
висновку, що позовні вимоги
обґрунтовані, підтверджені доказами
наявними в матеріалах справи, та
підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 158-163, 167, 186, 254 КАС
України, суд,

постановив:

Позовні вимоги задовольнити.

Скасувати податкові
повідомлення-рішення Малинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області від
22.08.2011 року № , № та від
20.10.2011 року № .

Постанова суду може бути оскаржена до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Житомирський окружний
адміністративний суд шляхом подачі
апеляційної скарги протягом 10 днів з
дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя
В.А. Липа

Повний текст постанови виготовлено: 24
грудня 2013 р.