Справа № 826/13487/13-а
Суддя: Оксененко О.М.
Дата ухвалення: 2014-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Федорчук
Суддя-доповідач: Оксененко О.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

30 січня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого - судді Оксененка О.М.,

суддів - Бистрик Г.М., Федотова І.В.,

при секретарі - Січкаренко Т.М.,

за участю представника позивача -
Солтиса Т.П., представника відповідача -
Гривнака А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
приватного акціонерного товариства
"БРВ Київ" на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 25
жовтня 2013 року у справі за
адміністративним позовом приватного
акціонерного товариства "БРВ Київ" до
Київської регіональної митниці,
Київської міжрегіональної митниці
Міністерства доходів і зборів України
про скасування рішень, зобов'язання
вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:

Приватне акціонерне товариство
"БРВ Київ" звернулося до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
адміністративним позовом до Київської
регіональної митниці, Київської
міжрегіональної митниці Міністерства
доходів і зборів України про
скасування рішення про коригування
митної вартості товарів від 24.07.2013 року
№ 100250000/2013/600436/2 та картку відмови в
прийнятті митної декларації, митному
оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення № 100250000/2013/01402
від 24.07.2013 р., рішення про коригування
митної вартості товарів від 30.07.2013 року
№ 100250000/2013/600466/2 та картку відмови в
прийнятті митної декларації, митному
оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення № 100250000/2013/01437
від 30.07.2013 року; зобов'язання вчинити
дії щодо митного оформлення товару
задекларованого в митних деклараціях
№ 100250000/2013/064275 від 24.07.2013 р. та №
100250000/2013/065331 від 30.07.2013 р. виходячи з їх
конкретної вартості та стягнення
надміру сплачених коштів на суму 96 865,53
грн.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 25
жовтня 2013 року у задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим
рішенням, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій посилаючись на порушення
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 25
жовтня 2013 року та ухвалити нове судове
рішення, яким позовні вимоги
задовольнити.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення представників сторін, які
прибули в судове засідання,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
між Позивачем (Покупець за договором)
та Фірмою «HALMAR A. Mysior, W. Gesiorski sp. K»,
(країна виробництва Республіка Польща,
Постачальник за договором) було
укладено Договір купівлі-продажу № 01/05
від 01.05.2013 р., відповідно до умов якого
Постачальник зобов'язується продати
Покупцеві меблі, які є представлені в
комерційній пропозиції Продавця.

На підставі вказаного контракту,
позивачем було ввезено на митну
територію України обумовлений
Договором товар за митними
деклараціями від 22.07.2013 року
№100250000/2013/064389 та від 29.07.2013 р.
№100250000/2013/065040 з визначенням вартості за
придбаний товар за ціною контракту з
використанням основного методу
визначення митної вартості.

На підтвердження митної вартості
товару митному органу позивачем були
надані документи, які передбачені
частинами 1 та 2 ст. 53 Митного кодексу
України.

За результатами розгляду поданих до
митного оформлення документів,
здійснюючи перевірку правильності
визначення митної вартості товару на
підставі спрацювання критерію ризику
АСАУР (автоматизована система аналізу
та управління ризиками) Митницею було
встановлено, що митна вартість
поданого до митного оформлення товару
найменша серед подібних товарів.

У зв'язку з цим, Митницею було здійснено
контроль наявності в підтверджуючих
документів усіх відомостей,
використаних при обчисленні митної
вартості, в результаті якого
встановлено, що документи, які
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, на
підставі яких проводився розрахунок
митної вартості, не містять всіх даних
відповідно до обраного методу
визначення митної вартості та містили
розбіжності.

Відповідачем у зв'язку з виявленими
розбіжностями щодо митної вартості
товару було запропоновано декларанту
надати додаткові документи для
підтвердження митної вартості товару,
а саме: страхові документи; каталоги,
специфікації, прейскуранти (прас-листи)
виробника; договори з третіми особами
пов'язані з виконанням зазначеного
контракту; інші наявні у декларанта
документи.

В зв'язку з тим, що Декларантом не було
надано додаткових документів, які
витребовувалися Митним органом,
останнім визначено митну вартість
товару за резервним методом визначення
митної вартості товару та прийнято
рішення про коригування митної
вартості від 24.07.2013р. №100250000/2013/600436/2 та
від 30.07.2013 р. № №100250000/2013/600466/2.

Не погодившись з вищевказаним
рішеннями митного органу, позивач
звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції мотивував
своє рішення тим, що відповідач, як
суб'єкт владних повноважень, довів
правомірність прийнятих ним рішень.

Проте, колегія суддів не погоджується з
вказаним рішенням суду першої
інстанції з огляду на наступне.

Законодавство України з питань митної
справи складається з Конституції
України, Митного кодексу, законів
України та інших нормативно-правових
актів з питань митної справи, виданих
на основі та на виконання Конституції
України, Митного Кодексу та законів
України.

Статтею 259 Митного кодексу України
(далі - МК України) передбачено, що
митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є їх ціна, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, обчислена відповідно до
положень цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 52 Митного кодексу
України декларант або уповноважена ним
особа, які заявляють митну вартість
товару, зобов'язані: 1) заявляти митну
вартість, визначену ними самостійно, у
тому числі за результатами
консультацій з митним органом; 2)
подавати митному органу достовірні
відомості про визначення митної
вартості, які повинні базуватися на
об'єктивних, документально
підтверджених даних, що піддаються
обчисленню; 3) нести всі додаткові
витрати, пов'язані з коригуванням
митної вартості або наданням митному
органу додаткової інформації.

Згідно з частинами 1-3 ст. 53 Митного
кодексу України у випадках,
передбачених цим Кодексом, одночасно з
митною декларацією декларант подає
митному органу документи, що
підтверджують заявлену митну вартість
товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну
вартість товарів, є: 1) декларація
митної вартості, що подається у
випадках, визначених у частинах п'ятій
і шостій статті 52 цього Кодексу, та
документи, що підтверджують числові
значення складових митної вартості, на
підставі яких проводився розрахунок
митної вартості; 2)
зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо
рахунок сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; 5) за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару; 6)
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів; 7) копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося
страхування, - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у
частині другій цієї статті, містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, декларант або уповноважена ним
особа на письмову вимогу митного
органу зобов'язані протягом 10
календарних днів надати (за наявності)
такі додаткові документи: 1) договір
(угоду, контракт) із третіми особами,
пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; 2) рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); 3)
рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту); 4) виписку з бухгалтерської
документації; 5) ліцензійний чи
авторський договір покупця, що
стосується оцінюваних товарів та є
умовою продажу оцінюваних товарів; 6)
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару; 7) копію
митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

Згідно з ч. 2 ст. 54 Митного кодексу
України контроль правильності
визначення митної вартості товарів за
основним методом - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які ввозяться
на митну територію України відповідно
до митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється митним органом
шляхом перевірки розрахунку,
здійсненого декларантом, за
відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 цього
Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст. 54 Митного кодексу
України за результатами здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості товарів митний орган
визнає заявлену декларантом або
уповноваженою ним особою митну
вартість чи приймає письмове рішення
про її коригування відповідно до
положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно з ч.5 ст. 54 Митного кодексу
України митний орган з метою
здійснення контролю правильності
визначення митної вартості товарів має
право: 1) упевнюватися в достовірності
або точності будь-якої заяви, документа
чи розрахунку, поданих для цілей
визначення митної вартості; 2) у
випадках, встановлених цим Кодексом,
письмово запитувати від декларанта або
уповноваженої ним особи встановлені
статтею 53 цього Кодексу додаткові
документи та відомості, якщо це
необхідно для прийняття рішення про
визнання заявленої митної вартості; 3) у
випадках, встановлених цим Кодексом,
здійснювати коригування заявленої
митної вартості товарів; 4) проводити в
порядку, визначеному статтями 345-354
цього Кодексу, перевірки правильності
визначення митної вартості товарів
після їх випуску; 5) звертатися до
митних органів інших країн із запитами
щодо надання відомостей, необхідних
для підтвердження достовірності
заявленої митної вартості; 6)
застосовувати інші передбачені цим
Кодексом форми митного контролю.

Згідно ст. 262 МК України митна вартість
товарів і метод її визначення
заявляються (декларуються) митному
органу декларантом під час переміщення
товарів через митний кордон України
шляхом подання декларації митної
вартості. Порядок та умови
декларування митної вартості товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, встановлюються Кабінетом
Міністрів України, а порядок
заповнення декларацій митної вартості
- спеціально уповноваженим центральним
органом виконавчої влади в галузі
митної справи.

Відповідно до ч. 1 статті 265 МК України
митний орган, що здійснює контроль за
правильністю митної оцінки товарів з
урахуванням положень цього Кодексу,
має право приймати рішення про
правильність заявленої декларантом
митної вартості товарів.

Статтею 266 МК України передбачено, що
визначення митної вартості товарів,
які імпортуються в Україну, можна
здійснювати за такими методами: 1) за
ціною договору щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції); 2) за
ціною договору щодо ідентичних
товарів; 3) за ціною договору щодо
подібних (аналогічних) товарів; 4) на
основі віднімання вартості; 5) на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); 6) резервного.

Основним є метод визначення митної
вартості товарів за ціною договору
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції).

Якщо митна вартість не може бути
визначена за першим методом,
проводиться процедура консультацій
між митним органом та декларантом з
метою обґрунтованого вибору підстав
для визначення митної вартості. У ході
таких консультацій митний орган та
декларант можуть здійснити обмін
наявною у кожного з них інформацією за
умови додержання вимог щодо її
конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів, які імпортуються в
Україну, за основу може братися ціна, за
якою оцінювані ідентичні або подібні
(аналогічні) товари були продані в
Україні не пов'язаному з продавцем
покупцю.

При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів
України «Про затвердження Порядку
здійснення контролю за правильністю
визначення митної вартості товарів» №
339 від 09.04.2008 року встановлено, що
контроль за правильністю визначення
митної вартості товарів під час
проведення операцій їх митного
контролю і митного оформлення
здійснюється митним органом шляхом:
проведення: перевірки документів,
поданих для підтвердження заявленої
митної вартості товарів, і відомостей,
що необхідні для здійснення митного
контролю, згідно з Порядком
декларування митної вартості товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 20 грудня 2006 року N 1766; усного
опитування посадових осіб підприємств
і громадян, а також консультацій з
декларантом з метою обміну
інформацією, що стосується певної
зовнішньоекономічної операції та
впливає на митну вартість товарів;
митного огляду товарів для визначення
характеристик, які впливають на рівень
їх митної вартості; співставлення
рівня заявленої митної вартості
товарів з: рівнем митної вартості
ідентичних або подібних (аналогічних)
товарів, митне оформлення яких вже
здійснено; наявною у митного органу
інформацією про рівень цін на такі
товари або вартість прямих витрат на їх
виробництво, у тому числі сировини,
матеріалів та/або комплектувальних
виробів, які входять до складу товарів;
3) застосування інших передбачених
Митним кодексом України та іншими
законами з питань митної справи форм
контролю. Послідовність дій посадових
осіб митного органу під час здійснення
передбаченого цим пунктом контролю та
оформлення результатів такого
контролю визначається Держмитслужбою.

Згідно із пунктами 13 та 14 постанови
Кабінету міністрів України «Про
затвердження Порядку декларування
митної вартості товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження» № 1766 від 20.12.2006 року
декларант зобов'язаний подати
додаткові документи, визначені у
пункті 11 цього Порядку, протягом 10
календарних днів після ознайомлення із
записом митного органу про їх подання.
За вмотивованою заявою декларанта
такий строк продовжується. У разі
відмови подати додаткові документи
декларант робить відповідний запис із
зазначенням дати, прізвища та
проставлення свого підпису на
зворотному боці основного аркуша
декларації митної вартості. Якщо
декларантом не подано в установлений
строк додаткові документи або якщо він
відмовився від їх подання, митну
вартість товарів визначає митний орган
на підставі наявних відомостей згідно
із законодавством.

Відповідно до ст. 80 МК України у
разі відмови у митному оформленні та
пропуску через митний кордон України
товарів і транспортних засобів митний
орган зобов'язаний видавати
заінтересованим особам письмове
повідомлення із зазначенням причин
відмови та вичерпним роз'ясненням
вимог, виконання яких забезпечує
можливість митного оформлення та
пропуску цих товарів і транспортних
засобів через митний кордон України.

Пунктом 4 постанови Кабінету
Міністрів України «Про затвердження
положення про вантажно - митну
декларацію» № 574 від 09.06.1997 року,
встановлено, що митний орган відмовляє
у прийнятті ВМД для оформлення з таких
підстав: декларація подана без повного
комплекту документів, необхідних для
здійснення митного контролю та
оформлення; декларація подана з
порушенням вимог Митного кодексу
України та цього Положення; наведений у
декларації перелік відомостей не
відповідає переліку відомостей,
визначених Інструкцією про порядок
заповнення вантажної митної
декларації; електронна ВМД не містить
встановлених законодавством
обов'язкових реквізитів; ВМД на
паперовому носії заповнена з
виправленнями, крім змін та доповнень,
внесених до декларації у порядку,
встановленому Мінфіном. У разі відмови
у прийнятті ВМД для оформлення
посадовою особою митного органу
заповнюється картка відмови в
прийнятті митної декларації в порядку,
встановленому Мінфіном. Інформація про
відмову у прийнятті для оформлення
електронної ВМД надсилається
декларанту електронним повідомленням,
засвідченим електронним цифровим
підписом посадової особи митного
органу.

Відповідно до пунктів 2 та 3
Порядку оформлення й використання
Картки відмови в прийнятті митної
декларації, митному оформленні чи
пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України,
затвердженого наказом Державної
митної служби № 314 від 20.04.2005 року та
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 27.04.2005 року за № 439/10719 у
всіх випадках відмови невідкладно
оформлюється Картка відмови в
прийнятті митної декларації, митному
оформленні чи пропуску товарів і
транспортних засобів через митний
кордон України. Форму Картки наведено в
додатку до цього Порядку. Картка
формується в електронному вигляді з
використанням
програмно-інформаційного комплексу
«Відмова в прийнятті митної
декларації, митному оформленні чи
пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України»
Єдиної автоматизованої інформаційної
системи Держмитслужби України
посадовою особою митного органу, яка з
огляду на обставини (заборону на
переміщення товарів і транспортних
засобів через митний кордон України;
відсутність документів, потрібних для
здійснення митного оформлення чи
пропуску товарів і транспортних
засобів тощо) прийняла рішення про
відмову. У Картці повинні бути в
стислому вигляді зазначені причини
відмови з посиланням на норми
законодавства України, а також
вичерпні роз'яснення вимог, виконання
яких забезпечує можливість прийняття
митної декларації, митного оформлення
чи пропуску цих товарів і транспортних
засобів через митний кордон України.

Аналіз наведених норм, а також
положень зазначених вище Порядків дає
підстави дійти висновку, що митні
органи дійсно мають виключну
компетенцію в питаннях перевірки та
контролю правильності обчислення
декларантом митної вартості. Однак
дискреційні функції митних органів
мають законодавчі обмеження у випадках
незгоди із задекларованою митною
вартістю. До таких, зокрема, належать
процедура консультацій між митним
органом та декларантом з метою
обґрунтованого вибору підстав для
визначення митної вартості та
обов'язок послідовного вибору методів
(від першого до шостого) визначення
митної вартості товарів.

Разом з тим, доказів проведення
процедури консультації матеріали
справи не містять.

Крім того, як вбачається з
матеріалів справи, підстав для
витребування у ПрАТ «БРВ Київ»
додаткових документів на
підтвердження митної вартості та
коригування митної вартості товару у
Київської митниці не було, адже
декларантом були надані усі документи,
передбачені ст. 53 Митного кодексу
України на підтвердження митної
вартості ввезеного на митну територію
товару.

Також на вимогу митниці та
підтвердження заявленої митної
вартості надавались додаткові
документи.

Суд першої інстанції
необґрунтовано прийняв заперечення
відповідача стосовно того, що подані
позивачем документи разом із
деклараціями містять розбіжності.

За приписами наведених правових
норм у випадку виникнення
обґрунтованих сумнівів митний орган
повинен витребовувати, а позивач -
надавати лише ті докази, які можуть
підтвердити або спростувати такі
сумніви.

Тобто, необхідність подачі додаткових
документів має бути обумовлена тим, які
факти в аспекті митної вартості товару
мав на меті встановити (спростувати)
митний орган.

Водночас, аналіз наданих ПрАТ «БРВ
Київ» первинних документів свідчить
про дотримання позивачем спеціальних
вимог щодо документального
підтвердження митної вартості товарів.

Що стосується вимог позивача про
зобов'язання Київської
міжрегіональної митниці Міністерства
доходів та зборів України вчинити дії
щодо митного оформлення товарів за
митними деклараціями 100250000/2013/064275 від
24.07.2013 р. та № 100250000/2013/065331 від 30.07.2013 р. та
про стягнення 96865,53 грн. шкоди, то у
цьому зв'язку колегія суддів зазначає
наступне.

Згідно статті 1173 Цивільного
кодексу України шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
незаконними рішеннями, дією чи
бездіяльністю органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування при здійсненні ними
своїх повноважень, відшкодовується
державою, Автономною Республікою Крим
або органом місцевого самоврядування
незалежно від вини цих органів.

За змістом пункту 4 Положення про
Державну казначейську службу України,
затвердженого Указом Президента
України від 13 квітня 2011 року № 460/2011,
Казначейство України відповідно до
покладених завдань здійснює безспірне
списання коштів державного бюджету та
місцевих бюджетів на підставі рішення
суду та повернення коштів, помилково
або надміру зарахованих до бюджету.

Таким чином, у справах щодо
відшкодування державою шкоди
відповідачем має бути залучений орган
Державної казначейської служби
України.

Оскільки митне оформлення одного
й того ж товару не може бути здійснено
двічі, та враховуючи, що за приписами
статті 52 КАС України залучення другого
відповідача можливе лише у суді першої
інстанції, судова колегія не знаходить
підстав для задоволення позову цій
частині.

Отже, оцінивши докази, які є у
справі за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні, та
враховуючи всі наведені обставини,
колегія суддів дійшла висновку, що суд
першої інстанції прийшов до
помилкового висновку про відмову в
задоволенні позовних вимог позивача.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 3, 202 ч. 1 п.
п. 4 КАС України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції суд апеляційної
інстанції скасовує її та ухвалює нове
рішення, якщо визнає, що судом порушено
норми матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Оскільки судове рішення ухвалене
судом першої інстанції з порушенням
норм матеріального права, то колегія
суддів апеляційної інстанції
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню, а рішення
Окружного адміністративного суду м.
Києва - скасуванню.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 202, 205, 207, 212, 254
КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу приватного
акціонерного товариства "БРВ Київ" -
задовольнити частково.

Постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 25
жовтня 2013 року - скасувати та ухвалити
нову постанову, якою позовні вимоги
приватного акціонерного товариства
"БРВ Київ" - задовольнити частково.

Скасувати рішення Київської
регіональної митниці про коригування
митної вартості товарів від 24.07.2013 року
№ 100250000/2013/600436/2 та картку відмови в
прийнятті митної декларації, митному
оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення № 100250000/2013/01402
від 24.07.2013 р., рішення Київської
регіональної митниці про коригування
митної вартості товарів від 30.07.2013 року
№ 100250000/2013/600466/2 та картку відмови в
прийнятті митної декларації, митному
оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення № 100250000/2013/01437
від 30.07.2013 року.

В задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України в порядок і строки,
визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя:
О.М. Оксененко

Судді:

Г.М.
Бистрик

І.В.Федотов

Постанову в повному тексті
виготовлено 04.02.2014 року.

Головуючий суддя

Оксененко О.М.

Судді:

Бистрик Г.М.

Федотов І.В.