Справа № 2а-1156/09/0770
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2014-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2014 року
м. Київ К-28915/10

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого), Борисенко
І.В., Рибченка А.О.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Тячівському
районі Закарпатської області на
постанову Закарпатського окружного
адміністративного суду від 05.11.2009 та
ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 17.08.2010 у
справі № 2а-1156/09/0770

(№ 91067/09/9104)

за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4

до Державної податкової
інспекції у Тячівському районі
Закарпатської області

про визнання нечинними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Підприємець в судовому порядку, з
урахуванням уточнень до позовних
вимог, оскаржив податкові
повідомлення-рішення від 31.12.2008: №
1037//18962, яким Державною податковою
інспекцією позивачу визначено
податкове зобов'язання з податку з
доходів з найманих осіб у сумі 1 485,00
грн., в тому числі 495,00 грн. основний
платіж та 990,00 грн. штрафні (фінансові)
санкції; № 1038//18963, яким визначено
податкове зобов'язання з податку з
доходів фізичних осіб в розмірі 14 814,50
грн.; № 1039//18964, яким визначено
зобов'язання з податку на додану
вартість (далі - ПДВ) у сумі 1 867 302,00 грн.,
в тому числі 1 244 868,00 грн. основний
платіж та 622 434,00 грн. штрафні (фінансові)
санкції. Крім того, позивач також
просив скасувати податкові
повідомлення рішення від 30.01.2009 №
191//1/1102, № 192//1/1103, №
193//1/1104, якими за результатами
адміністративного оскарження
Підприємцю було визначені аналогічні
суми податкових зобов'язань з вказаних
вище податків.

Постановою суду першої інстанції,
залишеною без змін ухвалою
апеляційного суду, позовні вимоги
задоволено частково, визнано
протиправними та скасовано податкові
повідомлення-рішення від 31.12.2008
№1039//18964 та від 30.01.2009 №
193//1/1104 в частині донарахування
Підприємцю ПДВ у сумі 1 815 133,22 грн., в
тому числі 1 210 088,81 грн. основний платіж
та 605 044,00 грн. штрафні (фінансові)
санкції, у решті позовних вимог
відмовлено.

Частково задовольняючи позов, суд
першої інстанції, з думкою якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що податкові накладні,
на підставі яких було сформовано
податковий кредит, містять визначені
пп. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7 Закону України "Про
податок на додану вартість" реквізити,
які дають змогу ідентифікувати
покупця, тобто позивача, а тому певні
порушення в заповнені податкових
накладних ніяким чином не вплинули на
виконання сторонами договірних
зобов'язань, що підтверджено належним
чином оформленими первинними
документами, а тому у податкового
органу не було підстав стверджувати
про завищення позивачем суми
податкового кредиту по таким
податковим накладним.

Також суди попередніх інстанцій дійшли
висновку про помилковість тверджень
контролюючого органу щодо завищення
податкового кредиту позивачем на суму 1
162 170,30 грн. у результаті включення до
нього податкових накладних за період
листопад - грудень 2006 року, що були
видані контрагентом - ПП "Промет",
свідоцтво платника ПДВ якого було
анульовано 28.09.2006, тобто до моменту
виписки таких податкових накладних,
оскільки до податкового кредиту
Підприємцем було включено не податкові
накладні листопада - грудня 2006 року, а
податкові накладні, що були виписані на
його користь контрагентом у березні 2006
року.

Не погодившись із судовими рішеннями,
відповідач подав касаційну скаргу, де
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просить зазначені судові рішення
скасувати та прийняти нове рішення,
яким повністю відмовити позивачу в
задоволенні позовних вимог.

Перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, юридичної оцінки обставин
справи, доводи касаційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційну скаргу необхідно відхилити з
наступних підстав.

Як встановлено судами, приймаючи
оспорювані податкові повідомлення -
рішення за результатами планової
виїзної документальної перевірки
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2007 по 30.06.2008, яка оформлена
актом від 22.12.2008, податковий орган
виходив із того, що в порушення пп. 8.1.1 п.
8.1 ст. 8, абз. "а" п. 19.1 ст. 19 Закону України
"Про податок з доходів фізичних осіб" та
ст. 13, ст. 14 Декрету Кабінету Міністрів
України від 26.12.1992 № 13-92 "Про
прибутковий податок з громадян"
позивачем занижено чистий
оподаткований дохід від
підприємницької діяльності на суму 111
404,00 грн., в результаті чого
донараховано податок з доходів
фізичних осіб у сумі 14 814,50 грн. та не
утримано з виплаченої заробітної плати
податку з доходів фізичних осіб у сумі
495,00 грн. Також в акті перевірки
зазначено про порушення Підприємцем
пп. 7.2.1, пп. 7.2.3, пп. 7.2.4 п. 7.2, пп. 7.3.1 п. 7.3,
пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про
податок на додану вартість", в
результаті чого до складу податкового
кредиту безпідставно віднесено кошти у
сумі 1 244 868,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи та
обставин, встановлених попередніми
судовими інстанціями, на думку
контролюючого органу Підприємцем
неправомірно було сформовано
податковий кредит:

- на суму 46 141,01 грн. на підставі
неналежно оформлених податкових
накладних, а саме, в податкових
накладних, виданих контрагентами
позивача (ПСП "УкрРосХім", ВАТ
"Івано-Франківськцемент", ТОВ
"Подільська Агрохімічна Компанія", ТОВ
"Вольво Україна", ЗАТ "УкрАгроНПК", ПП
"ВЕД-центр"), недостовірно зазначено або
не вказано один із обов'язкових
реквізитів - місце знаходження
покупця (позивача);

- на суму 1 777,50 грн., оскільки на момент
проведення перевірки у позивача була
відсутня податкова накладна від 26.09.2007
№1329 видана ТОВ "Тандем ЛТД" на загальну
суму 10 665,00 грн., у тому числі ПДВ 1 777,50
грн.;

- на суму 1 162 170,30 грн., оскільки
Підприємцем включено до податкового
кредиту податкові накладні листопада -
грудня 2006 року, що були видані
контрагентом - ПП "Промет", свідоцтво
платника ПДВ якого було анульовано
(28.09.2006) до моменту виписки таких
податкових накладних.

На підставі акту перевірки,
вищезазначених висновків та за
результатами адміністративного
оскарження винесено оспорювані
податкові повідомлення-рішення від
31.12.2008 та від 30.01.2009.

Вирішуючи спір, суди попередніх
інстанції у цій справі керувався
положеннями ст. 7 Закону України від
03.04.1997 № 168/97-ВР "Про податок на додану
вартість" (втратив чинність 01.01.2011).

Як визначено пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону №
168/97ВР датою виникнення права платника
податку на податковий кредит
вважається: дата здійснення першої з
подій: або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків; або дата
отримання податкової накладної, що
засвідчує факт придбання платником
податку товарів (робіт, послуг).

Не підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з пп. 7.2.6
цього пункту) (пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону №
168/97ВР).

Тобто, підставою для відповідальності
платника податку є непідтвердження сум
податку, включеного до податкового
кредиту, на момент перевірки платника
податку. При цьому відповідальність за
правильність виписування податкової
накладної покладена не на покупця, а на
продавця товарів.

Виходячи з норм пп. 7.2.3 п. 7.2 ст. 7 Закону
№ 168/97-ВР надані податкові накладні є
такими документами, що підтверджують
проведення господарської операції,
оскільки містять відомості про
продавця товару, за якими можливо в
разі необхідності провести його
перевірку щодо підтвердження
зазначених у накладній відомостей,
відомості про проданий товар, його
вартість, суму податку на додану
вартість.

Таким чином, коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, відповідають
зазначеним у податкових накладних,
податковий кредит покупця вважається
підтвердженим податковими накладними,
за умови, що вони не перешкоджають
можливості ідентифікувати особу, яка
видала податкову накладну, містять,
зокрема, відомості про придбані товари
(роботи, послуги), їх вартість, дату
здійснення операції та відповідну суму
ПДВ.

З урахуваннями сутності заперечень
податкового органу щодо
непідвердження позивачем сформованого
податкового кредиту на суму 46 141,01 грн.
судами попередніх інстанції були
досліджені первинні документи, які
належить складати від певного виду
господарської діяльності та копії яких
містяться в матеріалах справи
(податкові накладні, платіжні
доручення, видаткові накладні, акти
виконання робіт) та встановлено, що
спірні податкові накладні не
перешкоджають ідентифікувати
Підприємця та встановленню
достовірності фактичного здійснення
господарських операцій, сплати ПДВ у
складі ціни товару.

Таким чином, висновки судів попередніх
інстанцій про правомірність включення
до податкового кредиту сум ПДВ на
підставі податкових накладних, які
хоча і заповнені з певними порушеннями
проте дають змогу ідентифікувати
позивача, є обґрунтованими.

Суд касаційної інстанції, враховуючи
вимоги ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, також погоджується з
висновками суду першої та апеляційної
інстанції про недоведеність
податковою інспекцією факту
відсутності у позивача податкової
накладної від 26.09.2007 №1329 на момент
проведення перевірки, що також
спростовується наявною у матеріалах
справи копією вказаної податкової
накладної (а.с.114). Отже донарахування
позивачу ПДВ у сумі 1777,50 грн. є
безпідставним.

Щодо включення до податкового кредиту
податкових накладних виданих на
користь позивача контрагентом - ПП
"Промет", суд зазначає наступне.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, між позивачем та ПП "Промет"
було укладено договір поставки від
01.11.2006 №02/11, на виконання якого ПП
"Промет" було здійснено поставку товару
(мінеральних добрив) та виписано на
користь позивача податкові накладні
від 01.11.2006 №76, від 06.11.2006 №79, від 17.11.2006
№85, від 27.11.2006 №87, від 04.12.2006 №93, від
07.12.2006 №111, від 21.12.2006 №141, на загальну
суму 6 923 022,00 грн., в тому числі ПДВ 1 162
170,30 грн., проте поставлена продукція
була повернута позивачем контрагенту
(ПП "Промет") у зв'язку з неналежною
якістю продукції, що підтверджено
наявними в матеріалах справи
видатковими накладними та договором
розрахунків коригування кількісних та
вартісних показників вищезазначених
податкових накладних, що були видані
позивачу у листопаді - грудні 2007 року та
січні 2008 року.

На думку податкової інспекції саме по
вищезазначеним податковим накладним
позивачем і було сформовано податковий
кредит, проте судами було встановлено,
що між Підприємцем та ПП "Промет" було
укладено договір поставки від 06.03.2006
№06-03/2006 на загальну суму 7 362 250,00 грн., в
тому числі 1 227 041,67 грн.

Судами також встановлено та
підтверджується наявними в матеріалах
справи первинними документами (договір
від 06.03.2006 №06-03/2006, видаткові накладні,
податкові накладні), що вищезазначений
договір виконаний належним чином, і
саме податкові накладні (від 06.03.2006 №40,
від 22.03.2006 №62 та 29.03.2006 №69), що були
виписані ПП "Промет" на користь
позивача за вказаним договором і були
включенні Підприємцем до податкового
кредиту в жовтні - листопаді 2007 року та
січні 2008 року, а не податкові накладні,
отримані Підприємцем за договором
поставки від 01.11.2006 №02/11.

Не заслуговують на увагу і доводи
податкової інспекції щодо
невідображення Підприємцем
коригування по поверненню продукції ПП
"Промет" згідно видаткових накладних та
розрахунків користування вартісних та
кількісних показників до податкових
накладних виданих на підставі договору
поставки від 01.11.2006 №02/11, оскільки, як
встановлено судами, суми за такими
податковим накладним до податкового
кредиту не включались.

Також суди попередніх інстанцій цілком
слушно зазначили про те, що на момент
видачі податкових накладних від 06.03.2006
№40, від 22.03.2006 №62 та dsl 29.03.2006 №69, що були
включені Підприємцем до податкового
кредиту, ПП "Промет" було платником ПДВ,
що відповідає вимогам пп. 7.2.4 п. 7.2 ст. 7
Закону № 168/97-ВР.

Таким чином, визначення позивачу ПДВ в
розмірі 1 743 255,45 грн. в тому числі 1 162 170,30
грн. основне зобов'язання та 581 085,15 грн.
штрафні (фінансові) санкції є
неправомірним.

Крім того судами попередніх інстанцій
встановлено, що в порушення підпункту
7.2.3 пункту 7.2 статті 7 Закону України
№168/97-ВР не було включено до складу
податкових зобов'язань та декларації
по ПДВ суму реалізованої аміачної
селітри та карбаміду згідно виданих
податкових накладних ТОВ "Таврида" від
19.02.2008 №21 та ПП "Партнер Україна" від
28.02.2008 №22 на загальну суму 496 330,00 грн., в
тому числі ПДВ 82 721,67 грн.

Враховуючи вищезазначене, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України погоджується з висновком судів
попередніх інстанцій про скасування
податкових повідомлень - рішень від
31.12.2008 №1039//18964 та від 30.01.2009
№193//1/1104 в частині донараховного
податку на додану вартість в розмірі 1
815 133,22 грн., в тому числі 1 210 088,81 грн.
основний платіж та 605 044,00 грн. штрафні
(фінансові) санкції.

Також судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивач в І та ІІ
кварталах 2007 року використовував працю
найманого працівника з виплатою
заробітної плати в сумі 550,00 грн. без
утримання податку з доходів з фізичних
осіб.

Відповідно до пп.8.1.1 п.8.1 ст.8 податковий
агент, який нараховує (виплачує)
оподатковуваний дохід на користь
платника податку, утримує податок від
суми такого доходу за його рахунок,
використовуючи ставку податку,
визначену у відповідних пунктах ст.7
цього Закону.

Таким чином, податкові повідомлення -
рішення від 31.12.2008 №1037//18962 та від
30.01.2009 №191//1/1102, якими визначено
податкове зобов'язання з податку з
доходів з найманих осіб у сумі 1485,00 грн.,
в тому числі 495,00 грн. основний платіж та
990,00 грн. штрафні (фінансові) санкції є
правомірними.

Державною податковою інспекцією також
правомірно було визначено податкове
зобов'язання з податку з доходів
фізичних осіб у сумі 14 814,50 грн.
(податкові повідомлення - рішення від
31.12.2008 №1038//18963 та від 30.01.2009
№192//1/1103), оскільки Підприємцем
всупереч ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, не було спростовано заниження
чистого оподаткованого доходу за друге
півріччя 2007 року, а відтак і
правомірності донарахування
позивачеві податку з доходів фізичних
осіб.

Крім того, як вбачається з матеріалів
справи донарахована сума податку з
доходів фізичних осіб у сумі 14 814,50 грн.
була самостійно сплачена позивачем до
бюджету.

Аналізуючи вище наведені норми та
фактичні обставини справи, колегія
судів Вищого адміністративного суду
дійшла висновку про обґрунтованість
висновків судів першої та апеляційної
інстанцій щодо часткового задоволення
позовних вимог Підприємця.

Доводи касаційної скарги зазначених
висновків суду не спростовують і не
дають підстав для висновку, що судами
попередніх інстанції при розгляді
справи неправильно застосовано норми
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини, чи порушено
норми процесуального права.

З урахуванням викладеного
передбачених законом підстав для
скасування оскаржуваних судових
рішень першої та апеляційної інстанцій
не вбачається.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Тячівському районі
Закарпатської області відхилити.

Постанову Закарпатського окружного
адміністративного суду від 05.11.2009 та
ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 17.08.2010 у
справі № 2а-1156/09/0770 (№ 91067/09/9104) залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає,
крім як з підстав, у строк та в порядку,
передбачених статтями 236-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
О.В. Карась

Судді
І.В. Борисенко

А.О. Рибченко