Справа № 826/17088/13-а
Суддя: Василенко Я.М.
Дата ухвалення: 2014-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
1-й інстанції: Бояринцева М.А.
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
У Х В А Л А

Іменем України

28 січня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого
Василенка Я.М.,

суддів
Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі
Зубрицькому Д.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Дніпровському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 02.12.2013 у справі за
адміністративним позовом товариства з
обмеженою відповідальністю «ВЕРЕМАК»
до Державної податкової інспекції у
Дніпровському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

ТОВ «ВЕРЕМАК» звернулось до суду
першої інстанції з позовом, в якому
просило: визнати протиправними та
скасувати податкові
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Дніпровському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві від 23.07.2013 №
та № .

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
02.12.2013 позов задоволено.

Не погоджуючись з зазначеним вище
судовим рішенням відповідач звернувся
із апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати оскаржувану постанову, як
таку, що постановлена із порушенням
норм матеріального і процесуального
права, та ухвалити нову постанову, якою
у задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

В судове засідання сторони не
з'явились, про день, час та місце
розгляду справи повідомлені належним
чином, у зв'язку із чим, колегія суддів,
на підставі ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 196
КАС України розглядає справу за їх
відсутності без фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи в
період з 21.06.2013 по 01.07.2013 ДПІ у
Дніпровському районі ГУ Міндоходів у м.
Києві на підставі направлення на
перевірку від 20.05.2013 № 1081, згідно
підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78
Податкового кодексу України та
відповідно до наказу від 20.06.2013 № 56
проведено документальну позапланову
виїзну перевірку ТОВ «ВЕРЕМАК» з
питань правильності нарахування,
повноти та своєчасності внесення до
бюджету сум податку на додану вартість
в частині нарахування податкового
кредиту з ПДВ та податку на прибуток по
взаємовідносинам з ТОВ «ВЕРЕМАК» за
період з 01.03.2012 по 31.03.2012.

За результатами проведеної перевірки
ДПІ у Дніпровському районі ГУ
Міндоходів у м. Києві складено акт від
04.07.2013 № 213/22-621-37847489, яким встановлено
порушення ТОВ «ВЕРЕМАК»:

- пункту 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9
пункту 139.1 статті 139 Податкового
кодексу України, в результаті чого
встановлено заниження податку на
прибуток за 1 квартал 2012 року всього в
сумі 875 грн.;

- пункту 198.3, пункту 198.6 статті 198, пункту
201.1, пункту 201.4, пункту 201.6 статті 201
Податкового кодексу України, в
результаті чого встановлено заниження
податку на додану вартість за березень
2012 року у сумі 833 грн.

На підставі складеного акту перевірки,
23.07.2013 Державною податковою інспекцією
у Дніпровському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві
винесено податкові
повідомлення-рішення:

- № , яким збільшено ТОВ «ВЕРЕМАК»
суму грошового зобов'язання в розмірі 1
041 грн., з якої: за основним платежем - 833
грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями - 208 грн. за платежем: податок
на додану вартість із вироблених в
Україні товарів (робіт, послуг), код
платежу: 14010100.

- № , яким збільшено ТОВ «ВЕРЕМАК»
суму грошового зобов'язання в розмірі 1
094 грн., з якої: за основним платежем - 875
грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями - 219 грн. за платежем: податок
на прибуток приватних підприємств, код
платежу: 11021000.

Не погоджуючись з винесеними
податковими повідомленнями-рішеннями
позивач оскаржив їх в
адміністративному порядку.

Рішенням Головного управління
Міндоходів у м. Києві від 13.09.2013 №
4259/10/26-15-10-04 залишено без змін податкові
повідомлення-рішення ДПІ у
Дніпровському районі ГУ Міндоходів у м.
Києві від 23.07.2013 № , № , а
скаргу ТОВ «ВЕРЕМАК» від 31.07.2013 № 1/07
(вхідний № 5541/10 від 31.07.2013) - без
задоволення.

Суд першої інстанції мотивував своє
рішення тим, що оскільки формування
податкового кредиту за господарськими
операціями підтверджено первинною
документацією, то господарські
операції були реальними, у зв'язку з чим
є підстави для скасування спірних
податкових повідомлень-рішень.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що
відповідач діяв на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
законодавством України. Податкові
повідомлення-рішення є обґрунтованими,
оскільки у ході перевірки встановлено
порушення вимог податкового
законодавства, що свідчить про
заниження позивачем грошових
зобов'язань.

Колегія суддів погоджується з рішенням
суду першої інстанції та вважає доводи
апелянта безпідставними, враховуючи
наступне.

З матеріалів справи вбачається, що
15.03.2012 між ТОВ «ВЕРЕМАК» та ТОВ «Елтіс»
підписано договір-заяву № 713 на
перевезення автомобільним
транспортом. Договором визначено:
маршрут - Одеса-Київ, дата завантаження
- 15.03.2012, дата вивантаження - 16.03.2012,
вантаж - м'ясна продукція, вагою 20 тон,
вартість послуг - 5 000 грн.,
автотранспорт - марка «Ман», державний
номерний знак АЕ6717АР, державний
номерний знак причепу АЕ8450ХХ.

На виконання умов договору ТОВ «Елтіс»
виписало на користь позивача податкову
накладну № 113 від 16.03.2012 на загальну
суму 5 000 грн., в тому числі ПДВ - 833,33 грн.

16.03.2012 між ТОВ «ВЕРЕМАК» та ТОВ «Елтіс»
підписаний акт здачі-прийняття робіт
(надання послуг) № ОУ-0000713, згідно якого
виконавцем надані
транспортно-експедиційні послуги по
маршруту Одеса-Київ, а/м АЕ6717АР/АЕ8450ХХ,
загальною вартістю 5 000 грн.

Згідно рахунку-фактури від 16.03.2012 №
СФ-0000713, вартість наданих ТОВ «Елтіс»
транспортно-експедиційних послуг
складає 5 000 грн.

На підтвердження оплати наданих ТОВ
«Елтіс» послуг позивачем надано
виписку по рахунку у Київській філії
Публічного акціонерного товариства
«Промислово-фінансовий банк».

На підтвердження фактичного надання
ТОВ «Елтіс» транспортно-експедиційних
послуг позивачем надано
товарно-транспорту накладну № 15/1 від
15.03.2012, з якої вбачається, що водієм
автомобіля АЕ6717АР з причепом АЕ8450ХХ
здійснено перевезення товару від ТОВ
«Агрос-КнК» Товариству з обмеженою
відповідальністю "Веремак".

Згідно з п. 198.1 ст. 198 ПК України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та
послуг;придбання (будівництво,
спорудження, створення) необоротних
активів, у тому числі при їх ввезенні на
митну територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України;
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПК України
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 199.1 ст. 199 ПК України у разі
якщо придбані та/або виготовлені
товари/послуги частково
використовуються в оподатковуваних
операціях, а частково - ні, до сум
податку, які платник має право віднести
до податкового кредиту, включається та
частка сплаченого (нарахованого)
податку під час їх придбання або
виготовлення, яка відповідає частці
використання таких товарів/послуг в
оподатковуваних операціях.

Колегія суддів зазначає, що відповідно
до п. 198.6 ст. 198 ПК України не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Законом України «Про бухгалтерський
обік та фінансову звітність в Україні»
передбачено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій.

Таким чином, враховуючи викладені
законодавчі норми, для підтвердження
включення до складу податкового
кредиту сум податку, сплачених у складі
ціни за придбаний товар (роботи,
послуги), необхідні первинні документи
(податкові накладні, видаткові
накладні, акти здачі-прийняття товару
тощо), оформлені відповідно до вимог
Закону України «Про бухгалтерській
облік та фінансову звітність в
Україні».

Закон України «Про бухгалтерській
облік та фінансову звітність в
Україні» (далі - Закон) поширюється на
всіх юридичних осіб, створених
відповідно до законодавства України,
незалежно від їх
організаційно-правових форм і форм
власності, а також на представництва
іноземних суб'єктів господарської
діяльності, які зобов'язані вести
бухгалтерський облік та подавати
фінансову звітність згідно з
законодавством (ст. 2).

Частиною 2 ст. 3 Закону визначено, що
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

Відповідно до ст. 1 Закону первинний
документ - це документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Згідно ст. 9 Закону, підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Згідно п. 2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 № 88, первинні документи (на
паперових і машинозчитуваних носіях
інформації) для надання їм юридичної
сили і доказовості повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назва
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), код форми, дата і місце
складання, зміст господарської
операції та її вимірники (у
натуральному і вартісному виразі),
посади, прізвища і підписи осіб,
відповідальних за дозвіл та здійснення
господарської операції і складання
первинного документа.

Відповідно до п. 2.15 та п. 2.16
вищевказаного Положення,
забороняється приймати до виконання
первинні документи на операції, що
суперечать законодавчим та
нормативним актам.

Таким чином, для надання юридичної сили
і доказовості, первинні документи
повинні бути складені відповідно до
вимог чинного законодавства та не
порушувати публічний порядок,
встановлений Законом України «Про
бухгалтерській облік та фінансову
звітність в Україні».

Колегія суддів зазначає, що первинні
документи свідчать про звичайну
фінансово-господарську діяльність
позивача, податкові накладні
відповідають вимогам чинного
законодавства до первинних документів,
а відтак наділені юридичною силою та є
належними доказами реальності
здійснених господарських операцій ТОВ
«ВЕРЕМАК».

Посилання апелянта на акт ДПІ у
Печерському районі м. Києва ДПС від
15.03.2013 № 1005/22-10/30782038 про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
«Елтіс» щодо підтвердження
господарських відносин з ПП «Транс
Логістик», ПП «Росціус», ВКФ
«Віта-Авто» у формі ТОВ, ПП «Мерком»,
ТОВ «Мірідан», ТОВ «ТВК Рамос», ТОВ
«Укрпартнер Трейд», ПП «Інтер-Транг
Груп» за період з 01.01.2012 по 30.11.2012, в
якому зазначено, що звіркою не
встановлено факту реального
здійснення господарських операцій ТОВ
«Елтіс» за січень-листопад 2012 року та
встановлено відсутність об'єктів
оподаткування при придбанні та продажу
товарів (послуг), які підпадають під
визначення статей 22, 185, 188 Податкового
кодексу України є безпідставними,
оскільки за дане порушення податкового
законодавства передбачена
індивідуальна відповідальність саме
для контрагента, а не для позивача.

У довідці Вищого адміністративного
суду України від 15.04.2010 «Про результати
вивчення та узагальнення практики
застосування адміністративними судами
окремих норм Закону «Про податок на
додану вартість» викладено, зокрема, що
ведення податкового обліку покладено
на кожного окремого платника податку,
при цьому такий платник несе
самостійну відповідальність за
порушення правил ведення податкового
обліку. Зазначена відповідальність
стосується кожного окремого платника
податку і не може автоматично
поширюватися на третіх осіб, у тому
числі на його контрагентів.

Аналогічна правова позиція висловлена
у постанові Верховного Суду України
від 31.01.2011 у справі № 21-47а10, відповідно
до якої чинне законодавство не ставить
у залежність право платника податків
на податковий кредит від дотримання
вимог податкового законодавства його
контрагентом.

Згідно до ч. 2 ст. 161 КАС України при
виборі правової норми, що підлягає
застосуванню до спірних правовідносин,
суд зобов'язаний враховувати висновки
Верховного Суду України, викладені у
рішеннях, прийнятих за результатами
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з підстави, передбаченої
пунктом 1 частини першої статті 237 цього
Кодексу.

Більш того, постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
23.05.2013 у справі № 828/4890/13-а, яка залишена
без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 20.11.2013 визнано протиправними дії
Державної податкової інспекції у
Печерському районі м. Києва Державної
податкової служби по проведенню
зустрічної звірки ТОВ «Елтіс» щодо
підтвердження господарських відносин
з ПП «Транс Логістик», ПП «Росціус», ВКФ
«Віта-Авто» у формі ТОВ, ПП «Мерком»,
ТОВ «Мірідан», ТОВ «ТВК Рамос», ТОВ
«Укрпартнер Трейд», ПП «Інтер-Транг
Груп» за період з 01.01.2012 по 30.11.2012 та
визнано протиправними дії Державної
податкової інспекції у Печерському
районі міста Києва Державної
податкової служби по оформленню
результатів зустрічної звірки ТОВ
«Елтіс» у формі акту від 15.03.2013
№1005/22-10/30782038 про неможливість
проведення зустрічної звірки щодо
підтвердження господарських відносин
з ПП «Транс Логістик», ПП «Росціус», ВКФ
«Віта-Авто» у формі ТОВ, ПП «Мерком»,
ТОВ «Мірідан», ТОВ «ТВК Рамос», ТОВ
«Укрпартнер Трейд», ПП «Інтер-Транг
Груп» за період з 01.01.2012 по 30.11.2012.

Відповідно до частини 1 статті 72
Кодексу адміністративного судочинства
України обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що суд
першої інстанції ухвалив законне та
обґрунтоване рішення, з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Апелянт не надав до суду належних
доказів, що б підтверджували факт
правомірності винесення податкових
повідомлень-рішень від 23.07.2013 №
та № .

Таким чином, колегія суддів вирішила
згідно ст. 200 КАС України залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, з урахуванням
того, що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206
КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Дніпровському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
02.12.2013 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України в порядку та строки,
встановлені статтею 212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий:
Василенко Я.М.

Судді:
Кузьменко В.В.

Шурко О.І.

.

Головуючий суддя
Василенко Я.М.

Судді:
Кузьменко В. В.

Шурко О.І.