Справа № 826/902/14
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2014-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 лютого 2014 року № 826/902/14
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Келеберди В.І. розглянувши у
письмовому провадженні
адміністративну справу
за позовом Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
м. Києві до Відділу державної
виконавчої служби Святошинського
районного управління юстиції в м.Києві
про скасування постанови від 16.01.2014
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю у
м. Києві звернулась до суду з позовом до
Відділу державної виконавчої служби
Святошинського районного управління
юстиції у м. Києві про визнання
протиправною та скасування постанови
В обґрунтування позовних вимог
позивач зазначає, що оскаржувана
постанова прийнята з порушенням вимог
Закону України «Про виконавче
провадження».

Відповідач - Відділ державної
виконавчої служби Святошинського
районного управління юстиції у м. Києві
- явку уповноваженого представника в
судове засідання не забезпечив, хоча
був належним чином повідомлений про
час, дату та місце судового вирішення
справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
але прибули не всі особи, які беруть
участь у справі, хоча і були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового розгляду, суд має право
розглянути справу у письмовому
провадженні у різі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи, що позивач не заперечував
проти вирішення справи в порядку
письмово провадження, оскільки
відповідач належним чином
повідомлений про час, дату та місце
судового засідання в судове засідання
не прибув, а також з огляду на
відсутність потреби заслухати свідка
чи експерта, суд дійшов висновку про
доцільність розгляду справи в порядку
письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, заслухавши
пояснення сторін, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, Окружний
адміністративний суд м. Києва,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
м. Києві від 01.10.2013 №633 по справі про
адміністративне правопорушення на
громадянина ОСОБА_1 накладено
адміністративне стягнення у вигляді
штрафу в сумі 5100,0 грн.

В подальшому, позивачем надіслано
вказану вище постанову до Відділу
державної виконавчої служби
Святошинського районного управління
юстиції у м. Києві для примусового
виконання із заявою про відкриття
виконавчого провадження.

Проте, відповідачем прийнято постанову
про відмову у відкритті виконавчого
провадження (відмову в прийнятті до
провадження виконавчого документа) від
09.12.2013, якою на підставі п. 6 ч. 1 ст. 26
Закону України «Про виконавче
провадження», оскільки у виконавчому
документі не зазначено строк
пред'явлення виконавчого документу до
виконання, що протирічить вимогам п. 6
ст. 18 Закону України «Про виконавче
провадження» відмовлено у відкритті
виконавчого провадження з примусового
виконання постанови №663 від 01.10.2013.

Позивачем подано скаргу начальнику
Відділу державної виконавчої служби
Святошинського районного управління
юстиції у м. Києві від 08.01.2014 №7/26-20/0801/05,
в які позивач просив скасувати
постанову про відмову у відкритті
виконавчого провадження від 09.12.2013 ВП
№41133091 та прийняти постанову про
відкриття виконавчого провадження з
примусового виконання постанови від
01.10.2013 №633.

З матеріалів справи вбачається, що
постановою начальника Відділу
державної виконавчої служби
Святошинського районного управління
юстиції у м. Києві від 16.01.2014 скаргу
позивача залишено без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 Закону України
«Про виконавче провадження» рішення,
дії або бездіяльність державного
виконавця та інших посадових осіб
державної виконавчої служби можуть
бути оскаржені стягувачем та іншими
учасниками виконавчого провадження
(крім боржника) до начальника відділу,
якому безпосередньо підпорядкований
державний виконавець, або до керівника
відповідного органу державної
виконавчої служби вищого рівня чи до
суду. Скарга на рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця
подається начальнику відділу, якому
безпосередньо підпорядкований
державний виконавець. Рішення, дії чи
бездіяльність начальника відділу
можуть бути оскаржені до вищестоящого
органу державної виконавчої служби.
Департамент державної виконавчої
служби Міністерства юстиції України
розглядає виключно скарги на рішення,
дії чи бездіяльність начальників
управлінь державної виконавчої служби
Головного управління юстиції
Міністерства юстиції України в
Автономній Республіці Крим, головних
управлінь юстиції в областях, містах
Києві та Севастополі.

Частиною 8 ст. 82 Закону України «Про
виконавче провадження» скарга, подана
у виконавчому провадженні начальнику
відділу, якому безпосередньо
підпорядкований державний виконавець,
розглядається у десятиденний строк з
дня її надходження. За результатами
розгляду скарги начальник відділу
виносить постанову про її задоволення
чи відмову, яка в десятиденний строк
може бути оскаржена до вищестоящого
органу державної виконавчої служби або
до суду. Скарга, подана без додержання
вимог, викладених у частині шостій цієї
статті, розглядається начальником
відділу в порядку, встановленому
Законом України "Про звернення
громадян".

Як зазначено вище, скаргу подано 08.01.2014,
а постанову за результатом вирішення
такої скарги прийнято 16.01.2014, тобто з
дотриманням строку визначеного ч. 8 ст.
82 Закону України «Про виконавче
провадження».

Оскаржувана постанова вмотивована тим,
що оскільки у постанові №663 від 01.10.2013
не зазначено строк пред'явлення
виконавчого документу до виконання, що
протирічить вимогам п. 6 ст. 18 Закону
України «Про виконавче провадження»,
отже постанова про відмову у відкриті
виконавчого провадження винесена з
дотриманням вимог Закону України «Про
виконавче провадження».

Пунктом 8 частини 2 статті 17 Закону
України "Про виконавче провадження"
встановлено, що підлягають виконанню
державною виконавчою службою
виконавчі документи, зокрема, рішення
інших органів державної влади, якщо їх
виконання за законом покладено на
державну виконавчу службу.

Відповідно до частини 4 статті 41 Закону
України "Про регулювання містобудівної
діяльності", посадові особи інспекцій
державного архітектурно-будівельного
контролю під час перевірки мають право,
зокрема, складати протоколи про
вчинення правопорушень, акти перевірок
та накладати штрафи відповідно до
закону.

Частиною 2 статті 4 Закону України "Про
відповідальність за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності"
встановлено, що постанови про
накладення штрафів за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності,
винесені посадовими особами
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику з питань
державного архітектурно-будівельного
контролю, є виконавчими документами і
підлягають виконанню в установленому
законом порядку.

Згідно із частиною 1, 2 статті 25 Закону
України "Про виконавче провадження",
державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо не закінчився строк
пред'явлення такого документа до
виконання, він відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби. Державний
виконавець протягом трьох робочих днів
з дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження.

Зі змісту постанови від 09.12.2013 про
відмову у відкритті виконавчого
провадження вбачається, що позивачу
відмовлено у відкритті виконавчого
провадження з примусового виконання
постанови №633 від 01.10.2013 на підставі п. 6
ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче
провадження».

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 26 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець відмовляє у
відкритті виконавчого провадження у
разі невідповідності виконавчого
документа вимогам, передбаченим ст. 18
цього Закону.

Відповідно до вимог статті 18 Закону
України "Про виконавче провадження", у
виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа,
найменування органу, прізвище та
ініціали посадової особи, що його
видали;

2) дата прийняття і номер рішення,
згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних
осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та
по батькові) (для фізичних осіб)
стягувача і боржника, їх
місцезнаходження (для юридичних осіб)
або місце проживання чи перебування
(для фізичних осіб), ідентифікаційний
код суб'єкта господарської діяльності
стягувача та боржника (для юридичних
осіб), індивідуальний ідентифікаційний
номер стягувача та боржника (для
фізичних осіб - платників податків) або
номер і серія паспорта стягувача та
боржника для фізичних осіб - громадян
України, які через свої релігійні або
інші переконання відмовилися від
прийняття ідентифікаційного номера,
офіційно повідомили про це відповідні
органи державної влади та мають
відмітку в паспорті громадянина
України, а також інші дані, якщо вони
відомі суду чи іншому органу, що видав
виконавчий документ, які ідентифікують
стягувача та боржника чи можуть
сприяти примусовому виконанню,
зокрема, дата народження боржника та
його місце роботи (для фізичних осіб),
місцезнаходження майна боржника,
рахунки стягувача та боржника тощо;

4) резолютивна частина рішення;

5) дата набрання законної (юридичної)
сили рішенням;

6) строк пред'явлення виконавчого
документа до виконання.

Виконавчий документ повинен бути
підписаний уповноваженою посадовою
особою із зазначенням її прізвища та
ініціалів і скріплений печаткою.
Скріплення виконавчого документа
гербовою печаткою є обов'язковим у
разі, якщо орган (посадова особа), який
видав виконавчий документ, за законом
зобов'язаний мати печатку із
зображенням Державного Герба України.

Суд звертає увагу, що форму постанови
по справі про адміністративне
правопорушення затверджено
Наказом Міністерства
регіонального розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства
України № 240 від 15.05.2012 «Про
затвердження форм актів та інших
документів, які складаються під час або
за результатами здійснення державного
архітектурно-будівельного контролю»
зареєстрованого Міністерством юстиції
України від 04.07.2012 №1116/21428.

Судом встановлено, що в постанові №633
вказано, що відповідно до статті 303
КУпАП не підлягає виконанню постанова
про накладення адміністративного
стягнення, якщо її не було звернуто до
виконання протягом трьох місяців з дня
винесення. У разі оскарження чи
опротестуванні постанови відповідно
до статті 291 цього Кодексу перебіг
строку давності зупиняється до
розгляду скарги або протесту. У разі
відстрочки виконання постанови
відповідно до статті 301 цього Кодексу
перебіг строку давності зупиняється до
закінчення строку відстрочки.

Зазначення строку пред'явлення
постанови до виконання саме у формі
посилання на ст. 303, 291, 301 КУпАП
визначено Наказом Міністерства
регіонального розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства
України № 240 від 15.05.2012.

Отже, у постанові №663 зазначено строк
пред'явлення її до виконання, а саме
відповідно до статті 303 КУпАП протягом
трьох місяців з дня винесення.

Також, зі змісту постанови № 633, копія
якої наявна в матеріалах справи,
вбачається, що вона викладена на бланку
позивача, який є стягувачем у
виконавчому провадженні, де зазначено
повну його назву, адресу. Також на
постанові міститься гербова печатка з
назвою та кодом ЄДРПОУ позивача. Крім
того, у постанові №633 зазначено
реквізити розрахункового рахунку, куди
мають бути перераховані стягнуті з
боржника кошти та зазначено, що така
постанова набирає законної сили 10.10.2013.

З огляду на викладене, доводи
відповідача викладені в оскаржуваній
постанові про не відповідність
виконавчого документа вимогам Закону
України "Про виконавче провадження" не
знайшли свого підтвердження під час
судового розгляду справи та
відповідачем не спростовані доводи
позивача, а відтак оскаржувана
постанова є необґрунтованою та
підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 6 Конституції
України органи законодавчої,
виконавчої та судової влади здійснюють
свої повноваження у встановлених цією
Конституцією межах та відповідно до
законів України.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
визначено, що органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

У відповідності до частини 1 статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Згідно з частиною 1 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Враховуючи вищевикладене, повно та
всебічно дослідивши наявні матеріали
справи, а також норми чинного
законодавства України, суд дійшов до
висновку про обґрунтованість позовних
вимог позивача та наявність підстав
для задоволення позову.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 69-71, 94, 160-165, 167, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва,

ПОСТАНОВИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Визнати протиправною та
скасувати постанову начальника
Відділу державної виконавчої служби
Святошинського районного управління
юстиції у м. Києві від 16.01.2014 прийняту за
результатом розгляду скарги тво
начальника Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
м. Києві І.О. Алєксєєнко від 08.01.2014.

Постанова набирає законної сили в
порядку передбаченому ст.254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена в апеляційному
порядку повністю або частково за
правилами, встановленими ст.ст.185-187
Кодексу адміністративного судочинства
України, шляхом подання через суд
першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя
В.І. Келеберда