Справа № 803/258/14
Суддя: Волдінер Фелікс Арнольдович
Дата ухвалення: 2014-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2014 року Справа № 803/258/14

Волинський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого-судді Волдінера Ф.А.,

при секретарі судового засідання
Ковальчук М.Ю.,

за участю представника позивача
Юрченка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку справу за
адміністративним позовом Прокурора
Ківерцівського району Волинської
області до Ківерцівської районної ради
Волинської області про визнання
протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Ківерцівського району
Волинської області звернувся в суд з
позовом про визнання протиправними та
скасування рішень Ківерцівської
районної ради Волинської області від
06.02.2014 року №23/2 «Про
суспільно-політичну ситуацію в
Україні» та №23/3 «Про створення
Народної Ради Ківерцівського району».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
вчиняючи дії, які предметом оскарження
у даній справі, відповідач вийшов за
межі повноважень наданих їм Законом
України «Про місцеве самоврядування в
Україні», а тому є протиправними.

В судовому засіданні представник
позивача адміністративний позов
підтримав з підстав у ньому викладених
та просив суд позовні вимоги
задовольнити повністю.

В судове засідання представник
відповідача не з'явився хоча у
відповідності до вимог частини 3 статті
110 Кодексу адміністративного
судочинства України, був належним
чином повідомлений про час, дату та
місце розгляду справи, що
підтверджується наявною у матеріалах
справи телефонограмою.

Відповідно до частини 4 статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України у разі неприбуття відповідача,
належним чином повідомленого про дату,
час і місце судового розгляду, без
поважних причин, розгляд справи може не
відкладатися і справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
доказів.

Таким чином, судом було постановлено
ухвалу про розгляд справи за
відсутності відповідача та його
представника.

Заслухавши пояснення представника
позивача, який бере участь у справі,
дослідивши подані суду письмові
докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді у судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
дійшов висновку, що позов підлягає до
задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що рішеннями
Ківерцівської районної ради від 06
лютого 2014 року за №23/2 «Про
суспільно-політичну ситуацію в
Україні» та №23/3 «Про створення
Народної Ради Ківерцівського району»
вирішено: визнати Народну Раду України
органом, уповноваженим представляти
інтереси народу України, повноваження
на створення якого надали рішенням
всенародних зборів громадян; створити
міжфракційне об'єднання «Народна Рада
Ківерцівського району» з числа
депутатів районної ради та Волинської
обласної ради; рекомендувати місцевим
радам скликати позачергові сесії для
вирішення питання щодо визнання
Народної ради колегіальним органом,
уповноваженим представляти інтереси
народу України; заборонити проводити
заходи за участю особового складу ЗСУ,
МВС, інших правоохоронних органів з
використанням спецзасобів, зброї та
військової техніки, спрямовані на
обмеження прав громадян та мирних
зібрань. Також схвалено текст
звернення депутатів Ківерцівської
районної ради щодо
суспільно-політичної ситуації в
Україні і вирішено направити текст
звернення в Адміністрацію Президента
України та Верховну Раду України, а
також схвалено текст звернення
депутатів Ківерцівської районної ради
до членів Ківерцівської районної
організації Партії регіонів,
забезпечити оприлюднення даних
звернень в газеті "Вільним шляхом" та на
офіційному веб-сайті районної ради.

Зі змісту звернення депутатів щодо
суспільно-політичної ситуації в
Україні, яке схвалене рішенням ради від
06 лютого 2014 року за №23/2 та є додатком до
нього, слідує, що Ківерцівська районна
рада вимагає:

- негайної відставки Президента
України Віктора Януковича, Голови
Верховної Ради України Володимира
Рибака;

- притягнення до кримінальної
відповідальності міністра внутрішніх
справ України Віталія Захарченка,
припинення переслідувань учасників
Євромайданів, закриття кримінальних
проваджень проти їх активістів,
об'єктивного розслідування обставин
застосування сили щодо учасників
мирних акцій протесту, притягнення до
відповідальності посадових осіб, які
віддавали злочинні накази та їх
виконували;

- недопущення неправомірних дій
стосовно учасників мирних акцій
протесту в Україні зі сторони
представників органів державної влади,
співробітників Міністерства
внутрішніх справ, інших силових
структур;

- розв'язання кризи здійснювати мирним
шляхом - проведенням переговорів і без
застосування силового протистояння.

Крім того, зі змісту звернення
депутатів до членів Рожищенської
районної організації Партії регіонів
та прислужників діючого режиму, яке
схвалене рішенням ради від 06 лютого 2014
року за №23/2 та є додатком до нього,
слідує, що Рожищенська міська рада
закликає членів Партії регіонів
припинити членство та вийти з
політичної партії.

Надаючи оцінку оскаржуваним рішенням,
прийнятим Ківерцівською районною
радою, судом враховано, що відповідно
до статті 6 Конституції України,
державна влада в Україні здійснюється
на засадах її поділу на законодавчу,
виконавчу та судову. Органи
законодавчої, виконавчої та судової
влади здійснюють свої повноваження у
встановлених цією Конституцією межах і
відповідно до законів України.

Статтею 7 Конституції України
визначено, в Україні визнається і
гарантується місцеве самоврядування.

Згідно із частиною другою статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до статті 140 Конституції
України місцеве самоврядування є
правом територіальної громади -
жителів села чи добровільного
об'єднання у сільську громаду жителів
кількох сіл, селища та міста -
самостійно вирішувати питання
місцевого значення в межах Конституції
і законів України.

Конституційний суд України в рішенні
від 01 квітня 2008 року в справі №1-8/2008
наголосив, що поділ державної влади є
структурною диференціацією трьох
рівнозначних основних функцій держави:
законодавчої, виконавчої, судової. Він
відображає функціональну визначеність
кожного з державних органів,
передбачає не тільки розмежування їх
повноважень, а й їх взаємодію, систему
взаємних стримувань та противаг, які
мають на меті забезпечення їх
співробітництва як єдиної державної
влади.

Принцип поділу державної влади набуває
сенсу лише за тієї умови, коли всі
органи державної влади діють у межах
єдиного правового поля. Це означає, що
органи законодавчої, виконавчої та
судової влади здійснюють свої
повноваження у встановлених
Конституцією України межах і
відповідно до законів України.

З рішення Конституційного Суду України
від 26 березня 2002 року №6-рп/2002 в справі
про охорону трудових прав депутатів
місцевих рад вбачається, що органи
місцевого самоврядування не є органами
державної влади, а є представницькими
органами, через які здійснюється право
територіальної громади самостійно
вирішувати не будь-які питання
суспільного життя, а питання саме
місцевого значення, тобто такі, які
пов'язані передусім з життєдіяльністю
територіальних громад і перелік яких
визначено у Конституції і законах
України.

З аналізу вказаних конституційних
положень вбачається, що органи
місцевого самоврядування, здійснюючи
владу і самостійно вирішуючи питання
місцевого значення, віднесені законом
до їх компетенції, та приймаючи
рішення, які є обов'язковими до
виконання на відповідній території,
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України. Такі ж положення закріплені у
статті 4 Європейської хартії місцевого
самоврядування, яка встановлює, що
головні повноваження і функції органів
місцевого самоврядування визначаються
конституцією або законом; органи
місцевого самоврядування в межах
закону мають повне право вільно
вирішувати будь-яке питання, яке не
вилучене із сфери їхньої компетенції і
вирішення якого не доручене жодному
іншому органу.

Таким чином, для вирішення тих чи інших
питань орган місцевого самоврядування
повинен бути наділений відповідними
повноваженнями Конституцією України
та законами України.

Закон України «Про місцеве
самоврядування в Україні» від 21.05.1997
року за №280/97-ВР, зі змінами та
доповненнями (надалі - Закон №280/97-ВР)
відповідно до Конституції України
визначає систему та гарантії місцевого
самоврядування в Україні, засади
організації та діяльності, правового
статусу і відповідальності органів та
посадових осіб місцевого
самоврядування.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону
№280/97-ВР місцеве самоврядування в
Україні - це гарантоване державою право
та реальна здатність територіальної
громади - жителів села чи добровільного
об'єднання у сільську громаду жителів
кількох сіл, селища, міста - самостійно
або під відповідальність органів та
посадових осіб місцевого
самоврядування вирішувати питання
місцевого значення в межах Конституції
і законів України.

Частиною 2 цієї ж статті визначено, що
місцеве самоврядування здійснюється
територіальними громадами сіл, селищ,
міст як безпосередньо, так і через
сільські, селищні, міські ради та їх
виконавчі органи, а також через районні
та обласні ради, які представляють
спільні інтереси територіальних
громад сіл, селищ, міст.

Згідно частини 2 статті 10 Закону
№280/97-ВР районна рада є органом
місцевого самоврядування, що
представляє спільні інтереси
територіальних громад сіл, селищ, міст,
у межах повноважень, визначених
Конституцією України, цим та іншими
законами, а також повноважень,
переданих їм сільськими, селищними,
міськими радами.

Відповідно до статей 25, 26 Закону
№280/97-ВР сільські, селищні, міські ради
правомочні розглядати і вирішувати
питання, віднесені Конституцією
України, цим та іншими законами до їх
відання (загальна компетенція);
сільські, селищні, міські ради на
пленарних засіданнях вирішують
визначений перелік питань, які
віднесено до їх виключної компетенції.

Частиною 1 статті 43 Закону №280/97-ВР
визначено коло питань, які віднесено до
компетенції районних та обласних рад,
це: 1) обрання голови ради, відповідно
заступника голови районної ради та
першого заступника, заступника голови
обласної ради, звільнення їх з посади; 2)
утворення, обрання і ліквідація
постійних та інших комісій ради, зміна
їх складу, обрання голів комісій; 3)
утворення президії (колегії) ради,
затвердження положення про неї; 4)
затвердження за пропозицією голови
ради структури виконавчого апарату
ради, його чисельності, встановленої
відповідно до типових штатів,
затверджених Кабінетом Міністрів
України, витрат на утримання ради та її
виконавчого комітету; 5) затвердження
регламенту ради; 6) затвердження плану
роботи ради, з урахуванням вимог статті
32 Закону України «Про засади державної
регуляторної політики у сфері
господарської діяльності»,
заслуховування звіту про його
виконання; 7) заснування засобів
масової інформації відповідної ради,
призначення і звільнення їх
керівників; 8) заслуховування звітів
постійних комісій, керівників органів,
які рада утворює, обирає та призначає; 9)
розгляд запитів депутатів, прийняття
рішень по них; 10) прийняття рішень щодо
дострокового припинення повноважень
депутата ради в порядку, встановленому
законодавством; 11) визначення
відповідно до закону кількісного
складу ради; 12) прийняття за
пропозицією територіальних громад
рішення щодо проведення
консультативного опитування з питань,
які стосуються їх спільних інтересів;
13) здійснення відповідно до закону
повноважень щодо організації
проведення всеукраїнських
референдумів та виборів органів
державної влади і місцевого
самоврядування; 14) затвердження
відповідно до закону Положення про
зміст, опис та порядок використання
символіки району, області; 15) прийняття
рішень щодо об'єднання в асоціації,
вступ до асоціацій та інших форм
добровільних об'єднань органів
місцевого самоврядування, що
представляють спільні інтереси
територіальних громад, а також про
вихід із них; 16) затвердження програм
соціально-економічного та культурного
розвитку відповідно району, області,
цільових програм з інших питань,
заслуховування звітів про їх
виконання; 17) затвердження відповідно
районних, обласних бюджетів, внесення
змін до них, затвердження звітів про їх
виконання; 18) розподіл переданих з
державного бюджету коштів у вигляді
дотацій, субвенцій відповідно між
районними бюджетами, місцевими
бюджетами міст обласного значення, сіл,
селищ, міст районного значення; 19)
вирішення за дорученням відповідних
рад питань про продаж, передачу в
оренду, концесію або під заставу
об'єктів комунальної власності, які
забезпечують спільні потреби
територіальних громад і перебувають в
управлінні районних, обласних рад, а
також придбання таких об'єктів в
установленому законом порядку; 20)
вирішення в установленому законом
порядку питань щодо управління
об'єктами спільної власності
територіальних громад сіл, селищ, міст,
районів у містах, що перебувають в
управлінні районних і обласних рад;
призначення і звільнення їх
керівників; 21) вирішення відповідно до
закону питань регулювання земельних
відносин; 22) вирішення відповідно до
закону питань про надання дозволу на
спеціальне використання природних
ресурсів відповідно районного,
обласного значення, а також про
скасування такого дозволу; 23)
встановлення правил користування
водозабірними спорудами, призначеними
для задоволення питних, побутових та
інших потреб населення, зон санітарної
охорони джерел водопостачання,
обмеження або заборони використання
підприємствами питної води у
промислових цілях; 24) прийняття рішень
про організацію територій і об'єктів
природно-заповідного фонду місцевого
значення та інших територій, що
підлягають особливій охороні; внесення
пропозицій до відповідних державних
органів про оголошення природних та
інших об'єктів, що мають екологічну,
історичну, культурну або наукову
цінність, пам'ятками історії або
культури, які охороняються законом; 25)
прийняття за пропозицією відповідних
сільських, селищних, міських рад
рішень, пов'язаних зі створенням
спеціальних вільних та інших зон,
зміною у статусі цих зон, внесення до
відповідних органів пропозицій з цих
питань; 26) прийняття рішень з питань
адміністративно-територіального
устрою в межах і в порядку, визначених
законом; 27) прийняття рішень щодо
делегування місцевим державним
адміністраціям окремих повноважень
районних, обласних рад; 28)
заслуховування звітів голів місцевих
державних адміністрацій, їх
заступників, керівників структурних
підрозділів місцевих державних
адміністрацій про виконання програм
соціально-економічного та культурного
розвитку, бюджету, рішень ради із
зазначених питань, а також про
здійснення місцевими державними
адміністраціями делегованих їм радою
повноважень; 29) прийняття рішення про
недовіру голові відповідної місцевої
державної адміністрації; 30) прийняття
рішень про звернення до суду щодо
визнання незаконними актів місцевих
органів виконавчої влади, підприємств,
установ та організацій, які обмежують
права територіальних громад у сфері їх
спільних інтересів, а також
повноваження районних, обласних рад та
їх органів; 31) внесення до Кабінету
Міністрів України пропозицій щодо
голови відповідної місцевої державної
адміністрації; 32) надання згоди на
передачу об'єктів з державної
власності у спільну власність
територіальних громад сіл, селищ, міст
та прийняття рішень про передачу
об'єктів права спільної власності
територіальних громад сіл, селищ, міст,
що перебувають в управлінні районних,
обласних рад, у державну власність, а
також щодо придбання об'єктів
державної власності; 35) затвердження
відповідно до закону Положення про
помічника-консультанта депутата ради
та опису посвідчення
помічника-консультанта депутата ради;
36) заслуховування інформації
прокурорів та керівників органів
внутрішніх справ про стан законності,
боротьби із злочинністю, охорони
громадського порядку та результати
діяльності на відповідній території; 37)
встановлення тарифів на
житлово-комунальні послуги, які
надаються підприємствами, що
перебувають у спільній власності
територіальних громад, представництво
інтересів яких здійснює відповідна
районна чи обласна рада, а також
суб'єктами господарювання, що
здійснюють управління (експлуатацію)
цілісними майновими комплексами таких
підприємств.

Жодним чинним в Україні
нормативно-правовим актом не
передбачено такі органи як Народна
Рада України. Окрім того, з наведених
вище законодавчих норм вбачається, що
органи місцевого самоврядування не
наділені повноваженнями на створення
інших не передбачених Конституцією та
законами України органів державної
влади чи інших представницьких органів
наділених владними повноваженнями.

Таким чином, аналіз положень
міжнародних договорів, Конституції та
законів України дає підстави суду
дійти висновку, що органи місцевого
самоврядування (яким у даному випадку є
Ківерцівська районна рада) не є
органами державної влади, а
представницькими органами місцевого
самоврядування, через які здійснюється
право територіальної громади
самостійно вирішувати питання
місцевого значення в межах Конституції
і законів України, вони діють лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, передбачені Конституцією і
законами України, приймають рішення не
з будь-яких питань суспільного життя, а
лише з питань саме місцевого значення,
тобто таких, які пов'язані передусім з
життєдіяльністю територіальних
громад, а перелік таких питань чітко і
вичерпно визначено у Конституції
України та Законі України «Про місцеве
самоврядування в Україні». Крім того,
рішення є формою реалізації
повноважень органів місцевого
самоврядування.

Відповідно до частини першої статті 144
Конституції України органи місцевого
самоврядування в межах повноважень,
визначених законом, приймають рішення,
які є обов'язковими до виконання на
відповідній території. Згідно з
частиною першою статті 59 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» рада в межах своїх
повноважень приймає нормативні та інші
акти у формі рішень.

Отже, незалежно від того, чи має рішення
органів місцевого самоврядування
нормативний характер, воно є
обов'язковим до виконання в межах
відповідної територіальної громади.

За своєю правовою природою оскаржувані
рішення відповідача не стосуються
питань територіальної громади, а
відтак по суті є виходом за межі
повноважень органу місцевого
самоврядування.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони, зокрема, на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

На підставі вищевикладеного, суд
дійшов висновку, що Ківерцівська
районна рада, приймаючи оскаржувані
рішення, вирішила питання, які не
стосуються місцевого значення та не
пов'язані передусім з життєдіяльністю
територіальних громад та які не
належать до компетенції органу
місцевого самоврядування. Тобто,
рішення відповідача прийняті не на
підставі та не у межах повноважень, що
передбачені Конституцією та законами
України, а тому є протиправними.

Таким чином, на підставі
вищевикладеного, суд дійшов висновку
про обґрунтованість позовних вимог та
вважає їх такими, що підлягають до
задоволення.

Керуючись частиною третьою статті 160,
статтями 162, 163 Кодексу
адміністративного судочинства України
та на підставі Конституції України,
Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні», суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати протиправними та скасувати
рішення Ківерцівської районної ради
Волинської області №23/2 «Про
суспільно-політичну ситуацію в
Україні» та №23/3 «Про створення
Народної Ради Ківерцівського району»
прийняті на 23 позачерговій сесії
Ківерцівської районної ради
Волинської області 06.02.2014 року.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого статтею 186
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо таку скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Волинський окружний адміністративний
суд. Апеляційна скарга на постанову
суду першої інстанції подається
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови, яка буде складена у
повному обсязі 12 лютого 2014 року. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Суддя
Ф.А. Волдінер