Справа № 802/4694/13-а
Суддя: Поліщук Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2014-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

22 січня 2014 р.
Справа № 802/4694/13-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді:
Поліщук Ірини Миколаївни,

за участю:

секретаря судового засідання:
Кошевого Богдана Анатолійовича

представника позивача:
ОСОБА_1

представника відповідача:
Поліщук С.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи

за позовом: ОСОБА_3

до: Головного управління
Держземагентства у Вінницькій області

про: визнання дій протиправними та
зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного
адміністративного суду звернулась
ОСОБА_3 з адміністративним позовом до
головного управління Держземагентства
у Вінницькій області про визнання
протиправною відмови на розробку
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки у власність,
викладену у листі № 03-55/6627 від 12.09.2013р.,
зобов'язати повторно розглянути заяву.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
позивач 06.08.2013р. звернулась до
відповідача із письмовою заявою про
надання її дозволу на розробку проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки у власність для ведення
особистого селянського господарства
орієнтовною площею 2,00 га на території
Браїлівської селищної ради
Жмеринського району Вінницької
області (за межами населеного пункту).
Листом від 12.09.2013р. за № 03-55/6627
відповідач повідомив позивача про те,
що земельна ділянка
сільськогосподарського призначення,
зазначена на наданих позивачем
графічних матеріалах включається до
переліку земельних ділянок, на які
плануються для проведення
інвентаризації. Запропоновано
вирішити підняте питання за рахунок
земель комунальної власності або після
проведення інвентаризації земель
сільськогосподарського призначення
державної власності. На думку позивача,
такі дії відповідача є протиправними.

У судовому засіданні представник
позивача надав пояснення, що
відтворюють зміст позовної заяви.
Позовні вимоги просив задовольнити
повністю.

Представник відповідача заперечила
щодо заявленого адміністративного
позову з підстав викладених у
письмових запереченнях (а.с. 19-21). В
задоволенні позову просила відмовити
повністю.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
оцінивши докази в їх сукупності, суд
дійшов висновку, що позов підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 06 серпня 2013 року
ОСОБА_3 звернулась до головного
управління Держземагентства у
Вінницькій області із клопотанням про
надання дозволу на розробку проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки у власність, орієнтовною
площею 2,00 га на території Браїлівської
селищної ради Жмеринського району
Вінницької області, за межами
населеного пункту для ведення
особистого селянського господарства
із земель резерву
сільськогосподарського призначення -
рілля (а.с. 9).

Головне управління Держземагентства у
Вінницькій області листом № 03-55/6627 від
12.09.2013р. (а.с. 10) повідомило позивача про
те, що відповідно до плану заходів
Головного управління Держземагентства
у Вінницькій області по бюджетній
програмі "Проведення земельної
реформи" на 2013 рік передбачено
проведення інвентаризації земель
сільськогосподарського призначення
державної власності за рахунок коштів
державного бюджету. Ділянка
сільськогосподарського призначення,
зазначена в наданих позивачем
графічних матеріалах включається до
переліку земельних ділянок, які
плануються для проведення
інвентаризації. Позивачу
запропоновано вирішити підняте
питання за рахунок земель комунальної
власності або після проведення
інвентаризації земель
сільськогосподарського призначення
державної власності.

Не погодившись із відмовою відповідача
у наданні дозволу на розробку проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки у власність для ведення
особистого селянського господарства
площею 2,0 гектара на території
Браїлівської селищної ради
Жмеринського району Вінницької
області, позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом.

Визначаючись щодо заявленого позову
суд виходив з наступного.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 33 Земельного
кодексу України, громадяни України
можуть мати на праві власності та
орендувати земельні ділянки для
ведення особистого селянського
господарства.

Згідно з п. "б" ч. 1 ст. 121 Земельного
кодексу України, громадяни України
мають право на безоплатну передачу їм
земельних ділянок із земель державної
або комунальної власності в таких
розмірах: для ведення особистого
селянського господарства - не більше 2,0
гектара.

Частиною 4 статті 122 Земельного кодексу
України визначено, що центральний
орган виконавчої влади з питань
земельних ресурсів у галузі земельних
відносин та його територіальні органи
передають земельні ділянки
сільськогосподарського призначення
державної власності, крім випадків,
визначених частиною восьмою цієї
статті, у власність або у користування
для всіх потреб.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 Земельного
кодексу України, громадяни,
зацікавлені в одержанні безоплатно у
власність земельної ділянки із земель
державної або комунальної власності
для ведення фермерського господарства,
ведення особистого селянського
господарства, ведення садівництва,
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд (присадибної ділянки),
індивідуального дачного будівництва,
будівництва індивідуальних гаражів у
межах норм безоплатної приватизації,
подають клопотання до відповідного
органу виконавчої влади або органу
місцевого самоврядування, який передає
земельні ділянки державної чи
комунальної власності у власність
відповідно до повноважень, визначених
статтею 122 цього Кодексу.

Згідно з ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу
України, відповідний орган виконавчої
влади або орган місцевого
самоврядування, який передає земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу, розглядає клопотання у
місячний строк і дає дозвіл на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки або
надає мотивовану відмову у його
наданні. Підставою відмови у наданні
такого дозволу може бути лише
невідповідність місця розташування
об'єкта вимогам законів, прийнятих
відповідно до них нормативно-правових
актів, генеральних планів населених
пунктів та іншої містобудівної
документації, схем землеустрою і
техніко-економічних обґрунтувань
використання та охорони земель
адміністративно-територіальних
одиниць, проектів землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку.

Як вже було встановлено судом,
підставою для відмови позивачу в
наданні вказаного дозволу є
заплановане проведення інвентаризації
земель сільськогосподарського
призначення державної власності. При
цьому, відповідач посилається на
Порядок проведення інвентаризації
земель, затверджений постановою
Кабінету Міністрів України від 23
травня 2012 р. № 513.

Так, відповідно до п. 6 Порядку
проведення інвентаризації земель,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 23 травня 2012 р. №
513, під час проведення інвентаризації
земель установлення меж земельних
ділянок в натурі (на місцевості) та
оформлення документів, що посвідчують
право на земельну ділянку, не
здійснюються.

За змістом ст. 50 Закону України "Про
землеустрій" проекти землеустрою щодо
відведення земельних ділянок
включають, зокрема, перенесення меж
земельної ділянки в натуру (на
місцевість) (у разі формування
земельної ділянки).

Ухвалою від 03.12.2013р. суд витребував у
відповідача додаткові докази, а саме:
план заходів Головного управління
Держземагентства у Вінницькій області
по бюджетній програмі за КПКВК 2803030
"Проведення земельної реформи", наказ
Головного управління Держземагентства
у Вінницькій області від 12.08.2013 року №67
щодо проведення інвентаризації земель
сільськогосподарського призначення
державної власності, докази на
підтвердження того, що запитувана
позивачем земельна ділянка включена до
переліку земельних ділянок, на які
надано дозвіл на проведення
інвентаризації земель.

З наданих відповідачем письмових
матеріалів судом встановлено, що наказ
про проведення робіт по інвентаризації
земель сільськогосподарського
призначення державної власності
прийнятий Головним управлінням
Держземагентства у Вінницькій області
12 серпня 2013 року. В переліку земель, які
підлягають інвентаризації, земельна
ділянка, яку позивач просила відвести
їй у власність для ведення особистого
селянського господарства, відсутня.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку про відсутність підстав для
відмови у наданні дозволу на розробку
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки у власність для
ведення особистого селянського
господарства, викладених у листі
Головного управління Держземагентства
у Вінницькій області № 03-55/6627 від
12.09.2013р.

Що стосується позовної вимоги про
зобов'язання відповідача повторно
розглянути клопотання позивача від
06.08.2013р. про надання дозволу на розробку
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки у власність для
ведення особистого селянського
господарства площею 2,00 га на території
на території Браїлівської селищної
ради Жмеринського району Вінницької
області (за межами населеного пункту),
то вона підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 162 КАС України,
у разі задоволення адміністративного
позову суд може прийняти постанову про
зобов'язання відповідача вчинити певні
дії.

Тому, з огляду на право, суду при
задоволенні вимог адміністративного
позову прийняти рішення про
зобов'язання відповідача вчити певні
дії, а також на встановлені ознаки
протиправності відмови відповідача,
яка мала місце за наслідками розгляду
клопотання позивача від 06.08.2013р. про
надання дозволу на розробку проекту
землеустрою, суд вважає, що позивачем
обрано вірний спосіб захисту
порушеного права який і підлягає
застосуванню при прийнятті рішення у
даній справі.

Аналогічна правова позиція викладена в
ухвалі Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 30.10.2013р. по
справі № 802/3742/13-а.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Відповідно до підпункту 3 пункту 9
розділу VI Прикінцевих та перехідних
положень Бюджетного кодексу України у
разі безспірного списання коштів
державного бюджету (місцевих бюджетів)
Державна казначейська служба України
відображає в обліку відповідні
бюджетні зобов'язання розпорядника
бюджетних коштів, з вини якого виникли
такі зобов'язання. Погашення таких
бюджетних зобов'язань здійснюється
виключно за рахунок бюджетних
асигнувань цього розпорядника
бюджетних коштів. Одночасно
розпорядник бюджетних коштів
зобов'язаний привести у відповідність
з бюджетними асигнуваннями інші взяті
бюджетні зобов'язання.

Водночас пунктом 19 Порядку виконання
рішень про стягнення коштів державного
та місцевих бюджетів або бюджетних
установ (Постанова N 845) встановлено, що
безспірне списання коштів державного
та місцевих бюджетів і їх
перерахування на рахунок, зазначений у
виконавчому документі про стягнення
надходжень бюджету та/або заяві про
виконання рішення про стягнення
надходжень бюджету, здійснюються
органами Казначейства з відповідного
рахунка, на який такі кошти зараховані,
шляхом оформлення розрахункових
документів.

З огляду на викладене та з урахуванням
принципу пріоритетності законів над
підзаконними актами суд вважає за
необхідне стягнути судові витрати
позивача у розмірі 68,82 грн. із
Державного бюджету України шляхом їх
безспірного списання з рахунків
суб'єкта владних повноважень -
відповідача.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною відмову
Головного управління Держземагентства
у Вінницькій області №03-55/6627 від
12.09.2013р. стосовно надання ОСОБА_3
дозволу на розробку проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки у власність для ведення
особистого селянського господарства
площею 2,0 га на території Браїлівської
селищної ради Жмеринського району
Вінницької області (за межами
населеного пункту).

Зобов'язати Головне управління
Держземагентства у Вінницькій області
повторно розглянути заяву ОСОБА_3 від
06.08.2013р. про надання дозволу на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки у
власність для ведення особистого
селянського господарства площею 2,0 га
на території Браїлівської селищної
ради Жмеринського району Вінницької
області (за межами населеного пункту).

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 68,82 грн.
(шістдесят вісім гривень 82 копійки)
судового збору шляхом його безспірного
списання органом Державної
казначейської служби України із
рахунків Головного управління
Держземагентства у Вінницькій області.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили в порядку,
визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України,
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Поліщук Ірина Миколаївна