Справа № 816/5772/13-а
Суддя: Рєзнікова С.С.
Дата ухвалення: 2014-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2014 р.Справа № 816/5772/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді:
Рєзнікової С.С.

Суддів:
Катунова В.В. , Ральченка І.М.

за участю секретаря судового засідання
Кудіної Я.Г.

представника позивача
Шендрика С.І.

відповідача
Комісар Н.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Товариства з обмеженою
відповідальністю Агрофірма "Добробут"
на постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 25.10.2013р.
по справі № 816/5772/13-а

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю Агрофірма "Добробут"

до Державного реєстратора
Реєстраційної служби Кобеляцького
районного управління юстиції
Полтавської області Комісар Ніни
Анатоліївни

третя особа ОСОБА_3

про визнання неправомірними дій та
зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

26 вересня 2013 року позивач, Товариство з
обмеженою відповідальністю "Агрофірма
"Добробут" (далі - ТОВ "Агрофірма
"Добробут", позивач), звернувся до
Полтавського окружного
адміністративного суду з позовною
заявою до Державного реєстратора
Реєстраційної служби Кобеляцького
районного управління юстиції
Полтавської області Комісар Ніни
Анатоліївни (далі - державний
реєстратор, відповідач), в якому просив
суд:

- визнати незаконними дії щодо відмови
Державного реєстратора Реєстраційної
служби Кобеляцького районного
управління юстиції Полтавської
області Комісар Ніни Анатоліївни у
проведенні державної реєстрації
іншого речового права, а саме, права
оренди земельної ділянки, розташованої
на території Сухинівської сільської
ради Кобеляцького району Полтавської
області, кадастровий номер
:00:025:0014, згідно договору оренди
землі №С-66, укладеного між ОСОБА_3 та
позивачем 01.08.2013;

- скасувати рішення про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень за №6044961 від 19.09.2013;

- зобов'язати Державного реєстратора
Реєстраційної служби Кобеляцького
районного управління юстиції
Полтавської області Комісар Ніну
Анатоліївну зареєструвати інше речове
право (право оренди земельної ділянки,
розташованої на території
Сухинівської сільської ради
Кобеляцького району Полтавської
області, кадастровий номер
:00:025:0014, згідно договору оренди
землі №С-66, укладеного між ОСОБА_3 та
позивачем 01.08.2013).

В обґрунтування заявлених позовних
вимог позивач посилається на те, що
документи, подані ним для державної
реєстрації права оренди земельної
ділянки з реєстраційним номером
18, що розташована за адресою:
Полтавська область, Кобеляцький район,
Сухинівська сільська рада, кадастровий
номер :00:025:0014, повністю
відповідали вимогам чинного
законодавства. Зміст договору оренди
землі, який є підставою для реєстрації
права оренди земельної ділянки чітко
визначає вид цільового призначення
земельної ділянки, а саме - землі
сільськогосподарського призначення.
Позивач вказує, що, згідно з
положеннями Земельного кодексу
України та наказу Державного комітету
України із земельних ресурсів від
23.07.2010 №548 "Про затвердження
Класифікації видів цільового
призначення земель", поняття "Категорія
цільового призначення земель" є
синонімом поняття "Види цільового
призначення земель". Вказував, що
вирощування товарної
сільськогосподарської продукції є
видом діяльності з ведення товарного
сільськогосподарського виробництва.

Ухвалою Полтавського окружного
адміністративного суду від 15.10.2013
залучено до участі у справі в якості
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні позивача - ОСОБА_3

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 08.11.12 року у
задоволенні адміністративного позову
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агрофірма "Добробут"
до Державного реєстратора
Реєстраційної служби Кобеляцького
районного управління юстиції
Полтавської області Комісар Ніни
Анатоліївни, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, на стороні позивача - ОСОБА_3 про
визнання неправомірними дій та
зобов'язання вчинити певні дії
відмовлено.

Позивач, не погодившись з постановою
суду першої інстанції, подав
апеляційну скаргу, в якій просив
скасувати вказану постанову та
прийняти нову, якою задовольнити
позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги позивач посилається на
порушення судом першої інстанції при
прийнятті рішення норм матеріального
та процесуального права, що призвело до
неправильного, на його думку, вирішення
спору судом першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції представник позивача
підтримав апеляційну скаргу, просив
задовольнити її, посилаючись на доводи
та обґрунтування, викладені в
апеляційній скарзі.

Відповідач, посилаючись на законність
та обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, просив залишити без
задоволення апеляційну скаргу, а
рішення суду першої інстанції - без
змін.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача та представника
позивача та відповідача, перевіривши
рішення суду першої інстанції та
доводи апеляційної скарги, дослідивши
письмові докази, вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено у суді апеляційної
інстанції, що 06.09.2013 о 14 год 52 хв
провідним спеціалістом реєстраційної
служби Кобеляцького РУЮ Полтавської
області Величко М.В. зареєстровано у
базі даних заяв та запитів заяву про
державну реєстрацію іншого речового
права - права оренди земельної ділянки
за №2843051, подану представником ТОВ
"Агрофірма "Добробут" Маліченко О.М., про
що свідчить карка прийому заяви №5651597
(а.с. 40).

19.09.2013 державним реєстратором РС
Кобеляцького РУЮ Полтавської області
Комісар Н.А. прийнято рішення №6044961 про
відмову ТОВ "Агрофірма "Добробут" у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень (а.с. 38-39).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
оскаржуване рішення про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень прийняте відповідачем
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
положень законодавства, обставин даної
справи та на підставі усіх матеріалів,
які мають значення для конкретної
ситуації, а, отже, позовні вимоги
задоволенню не підлягають.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції, з
огляду на наступне.

Зі змісту положень статті 9 Закону
України від 01.07.2004 №1952-IV "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) слідує, що державний
реєстратор є державним службовцем,
який, зокрема, приймає рішення про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень, про відмову в державній
реєстрації, про її зупинення, внесення
змін до Державного реєстру прав та у
разі потреби вимагає подання
передбачених законодавством
додаткових документів, необхідних для
державної реєстрації прав та їх
обтяжень.

Частиною 1 статті 4 вказаного Закону
визначено, що обов'язковій державній
реєстрації підлягають речові права та
обтяження на нерухоме майно, розміщене
на території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування, а
саме, зокрема, право постійного
користування та право оренди земельної
ділянки.

Як слідує з матеріалів справи, 01.08.2013
між ТОВ "Агрофірма "Добробут"
(орендарем) та ОСОБА_3 (орендодавцем)
укладено договір оренди землі №С-66 (а.с.
15-16).

Відповідно до пункту 1 договору,
орендодавець надає, а орендар приймає в
строкове платне користування земельну
ділянку сільськогосподарського
призначення, яка знаходиться на
території Сухинівської сільської ради.

В оренду передається земельна ділянка
загальною площею 2,9653 га, в тому числі
ріллі - 2,9653 га, кадастровий номер
:00:025:0014 (пункт 2 договору).

Пунктами 16-18 вказаного договору
сторонами погоджено умови
використання даної земельної ділянки.
Так, земельна ділянка передається в
оренду для вирощування товарної
сільськогосподарської продукції.
Цільове призначення земельної ділянки
- землі сільськогосподарського
призначення. Умови збереження стану
об'єкта оренди - дотримуватися вимог
протиерозійної організації території.

З метою проведення державної
реєстрації права оренди земельної
ділянки, що розташована за адресою:
Полтавська область, Кобеляцький район,
Сухинівська сільська рада, кадастровий
номер :00:025:0014, ТОВ "Агрофірма
"Добробут" звернулось до відповідача із
заявою про державну реєстрацію прав та
їх обтяжень.

Приймаючи рішення від 19.09.2013 №6044961 про
відмову у державній реєстрації прав та
їх обтяжень державний реєстратор
виходив з того, що подані позивачем
документи не відповідають вимогам або
не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують, а саме - в
договорі оренди землі №С-66 від 01.08.2013,
поданому для державної реєстрації
права оренди земельної ділянки,
зазначена лише категорія земель, до
яких відноситься вказана ділянка, але
не зазначено цільове призначення
земельної ділянки, що є істотною умовою
договору оренди землі згідно з
вимогами статті 15 Закону України "Про
оренду землі".

Частиною 1 статті 2 Закону України від
06.10.1998 №161-XIV "Про оренду землі" (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) визначено, що
відносини, пов'язані з орендою землі,
регулюються Земельним кодексом
України, Цивільним кодексом України,
цим Законом, законами України, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до них, а також
договором оренди землі.

Згідно статті 15 Закону України "Про
оренду землі", істотною умовою договору
оренди землі, зокрема, є умови
використання та цільове призначення
земельної ділянки, яка передається в
оренду.

Відсутність у договорі оренди землі
однієї з істотних умов, передбачених
цією статтею, а також порушення вимог
статей 4 - 6, 11, 17, 19 цього Закону є
підставою для відмови в державній
реєстрації договору оренди, а також для
визнання договору недійсним
відповідно до закону.

Відповідно до частини 1 статті 19
Земельного кодексу України від 25.10.2001
№2768-III (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин),
землі України за основним цільовим
призначенням поділяються на такі
категорії: а) землі
сільськогосподарського призначення; б)
землі житлової та громадської
забудови; в) землі природно-заповідного
та іншого природоохоронного
призначення; г) землі оздоровчого
призначення; ґ) землі рекреаційного
призначення; д) землі
історико-культурного призначення; е)
землі лісогосподарського призначення;
є) землі водного фонду; ж) землі
промисловості, транспорту, зв'язку,
енергетики, оборони та іншого
призначення.

Статтею 20 Земельного кодексу України
регулюється порядок встановлення та
зміни цільового призначення земельних
ділянок. Так, частиною 5 вказаної статті
визначено, що земельні ділянки
сільськогосподарського призначення
використовуються їх власниками або
користувачами виключно в межах вимог
щодо користування землями певного виду
використання, встановлених статтями 31,
33 - 37 цього Кодексу.

Статтею 22 Земельного кодексу України
дано визначення земель
сільськогосподарського призначення та
визначено порядок їх використання. Так,
землями сільськогосподарського
призначення визнаються землі, надані
для виробництва сільськогосподарської
продукції, здійснення
сільськогосподарської
науково-дослідної та навчальної
діяльності, розміщення відповідної
виробничої інфраструктури, у тому
числі інфраструктури оптових ринків
сільськогосподарської продукції, або
призначені для цих цілей.

Відповідно до частин 2, 3 вказаної
статті, до земель
сільськогосподарського призначення
належать:

а) сільськогосподарські угіддя (рілля,
багаторічні насадження, сіножаті,
пасовища та перелоги);

б) несільськогосподарські угіддя
(господарські шляхи і прогони,
полезахисні лісові смуги та інші
захисні насадження, крім тих, що
віднесені до земель
лісогосподарського призначення, землі
під господарськими будівлями і
дворами, землі під інфраструктурою
оптових ринків сільськогосподарської
продукції, землі тимчасової
консервації тощо).

Землі сільськогосподарського
призначення передаються у власність та
надаються у користування:

а) громадянам - для ведення особистого
селянського господарства, садівництва,
городництва, сінокосіння та випасання
худоби, ведення товарного
сільськогосподарського виробництва;

б) сільськогосподарським
підприємствам - для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва;

в) сільськогосподарським
науково-дослідним установам та
навчальним закладам, сільським
професійно-технічним училищам та
загальноосвітнім школам - для
дослідних і навчальних цілей,
пропаганди передового досвіду ведення
сільського господарства;

г) несільськогосподарським
підприємствам, установам та
організаціям, релігійним організаціям
і об'єднанням громадян - для ведення
підсобного сільського господарства;

ґ) оптовим ринкам
сільськогосподарської продукції - для
розміщення власної інфраструктури.

Згідно із статтею 193 Земельного кодексу
України, Державний земельний кадастр -
єдина державна геоінформаційна
система відомостей про землі,
розташовані в межах кордонів України,
їх цільове призначення, обмеження у їх
використанні, а також дані про
кількісну і якісну характеристику
земель, їх оцінку, про розподіл земель
між власниками і користувачами.

Склад відомостей Державного
земельного кадастру визначається
законом (стаття 196 Земельного кодексу
України).

Згідно положень статті 15 Закону
України від 07.07.2011 №3613-VI "Про Державний
земельний кадастр" до Державного
земельного кадастру включаються такі
відомості про земельні ділянки,
зокрема, як цільове призначення
(категорія земель, вид використання
земельної ділянки в межах певної
категорії земель).

Зі змісту вказаних норм слідує, що
поняття цільове призначення земельної
ділянки включає в себе категорію
земель і вид використання земельної
ділянки в межах певної категорії
земель.

Відповідно до Земельного кодексу
України, Закону України "Про
землеустрій" та Положення про
Державний комітет України із земельних
ресурсів, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 19.03.2008 №
224, розроблена Класифікація видів
цільового призначення земель (далі -
КВЦПЗ), яка затверджена наказом
Державного комітету України із
земельних ресурсів від 23.07.2010 №548 та
зареєстрована в Міністерстві юстиції
України 01.11.2010 за №1011/18306.

Згідно загальних положень КВЦПЗ, код та
цільове призначення земель
застосовуються для забезпечення
обліку земельних ділянок за видами
цільового призначення у державному
земельному кадастрі; КВЦПЗ
застосовується для використання
органами державної влади, органами
місцевого самоврядування,
організаціями, підприємствами,
установами для ведення обліку земель
та формування звітності із земельних
ресурсів; КВЦПЗ визначає поділ земель
на окремі види цільового призначення
земель, які характеризуються власним
правовим режимом, екосистемними
функціями, видом господарської
діяльності, типами забудови, типами
особливо цінних об'єктів.

Відповідно до КВЦПЗ, землі
сільськогосподарського призначення
поділяються за видами використання,
тобто за цільовим призначенням на 14
видів, одним з яких є 01.01 - для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва.

Відтак, окрім кадастрового номера саме
за видами цільового призначення
земель, а не за категоріями земель
проводиться ідентифікація та
реєстрація земельних ділянок в
Державному реєстрі речових справ на
нерухоме майно.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 26.10.2011 №1141 затверджений Порядок
ведення Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно.

Зі змісту пункту 20 вказаного Порядку (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) слідує, що з
метою проведення державної реєстрації
виникнення права власності державний
реєстратор вносить до запису про
нерухоме майно такі відомості: 1) щодо
земельної ділянки, зокрема, цільове
призначення земельної ділянки.

Як слідує зі змісту наявних у
матеріалах справи Витягів з Державного
земельного кадастру про земельну
ділянку №НВ-013 від 04.07.2013 (а.с. 43-45)
та Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно про реєстрацію права
власності №7147058 від 29.07.2013 (а.с. 52),
цільове призначення земельної ділянки
з кадастровим номером :00:025:0014 - для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва.

Проте, сторонами у пункті 17 договору
оренди землі №С-66 від 01.08.2013 вказано
цільове призначення земельної ділянки
- землі сільськогосподарського
призначення, тобто вказано лише
категорію земель, без зазначення виду
використання земельної ділянки в межах
певної категорії земель (для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва).

Згідно статті 1 Закону України "Про
землеустрій" від 22.05.2003 №858-IV (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин), цільове
призначення земельної ділянки -
використання земельної ділянки за
призначенням, визначеним на підставі
документації із землеустрою у
встановленому законодавством порядку.

Згідно статті 19 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень",
державна реєстрація прав проводиться
на підставі, зокрема, договорів,
укладених у порядку, встановленому
законом.

Частиною 1 статті 203 Цивільного кодексу
України визначено, що зміст правочину
не може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також інтересам держави і суспільства,
його моральним засадам.

Наявні у матеріалах справи документи
свідчать про невідповідність
інформації щодо цільового призначення
земельної ділянки у договорі оренди
землі №С-66 від 01.08.2013 (цільове
призначення - землі
сільськогосподарського призначення)
інформації, яка зазначена у документі,
на підставі якого виникло право
власності на вказану земельну ділянку
у орендодавця - громадянки ОСОБА_3, а
саме, у свідоцтві про право на спадщину
за заповітом від 29.07.2013 (а.с. 53), а також
інформації, що зазначена у державному
акті на право власності на земельну
ділянку серія ПЛ№152636 від 24.03.2009, на
підставі якого орендодавцю ОСОБА_3 було
видане вказане свідоцтво про право на
спадщину за заповітом (а.с. 71). Так, у
вказаних документах зазначено цільове
призначення земельної ділянки саме -
для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва.

Посилання представника позивача на
можливість державного реєстратора
ідентифікувати цільове призначення
земельної ділянки згідно додатків до
договору оренди землі №С-66 від 01.08.2013,
які подавалися на реєстрацію та є
невід'ємними частинами останнього, а
саме: плану зі схеми організації
території земельних часток (паїв)
реформованого КСП "Жовтнева зоря",
кадастрового плану земельної ділянки,
акту приймання-передачі об'єкта оренди,
акту визначення меж земельної ділянки
в натурі, колегією суддів оцінюються
критично.

По-перше, документом, на підставі якого
виникає право оренди, яке підлягає
державній реєстрації, є саме договір
оренди землі №С-66 від 01.08.2013, зміст
якого має відповідати вимогам чинного
законодавства. Саме у договорі оренди
має бути чітко визначено цільове
призначення земельної ділянки - для
ведення товарного сільського
виробництва, так як державний
реєстратор не має законодавчих підстав
на власний розсуд тлумачити зміст
договору.

По-друге, ні план зі схеми організації
території земельних часток (паїв)
реформованого КСП "Жовтнева зоря", ні
кадастровий план земельної ділянки, ні
акт приймання-передачі земельної
ділянки в оренду не містять відомостей
щодо цільового призначення переданої
ОСОБА_3 орендарю ТОВ "Агрофірма
"Добробут" земельної ділянки саме для
ведення товарного сільського
виробництва (а.с. 18-20).

Відповідно до частини 3 статті 17 Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень", документи, що встановлюють
виникнення, перехід, припинення прав на
нерухоме майно та їх обтяжень і
подаються для державної реєстрації
прав, повинні відповідати вимогам,
встановленим цим Законом та іншими
нормативно-правовими актами.

Пунктом 4 частини 1 статті 24 Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень" встановлено, що у державній
реєстрації прав та їх обтяжень може
бути відмовлено у разі, якщо подані
документи не відповідають вимогам,
встановленим цим Законом, або не дають
змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують.

З огляду на викладене, враховуючи те, що
у поданому ТОВ "Агрофірма "Добробут" для
державної реєстрації договорі оренди
землі №С-66 від 01.08.2013 відсутня одна з
істотних умов - цільове призначення
земельної ділянки, яка передається в
оренду, визначення якого надано у
статті 15 Закону України "Про Державний
земельний кадастр", та вказана лише
одна складова поняття цільового
призначення земельної ділянки -
категорія земель (землі
сільськогосподарського призначення),
без зазначення виду використання
земельної ділянки в межах певної
категорії земель (для товарного
сільського виробництва), колегія
суддів приходить до висновку, що
державний реєстратор, приймаючи
рішення від 19.09.2013 №6044961 про відмову ТОВ
"Агрофірма "Добробут" у державній
реєстрації прав та їх обтяжень діяв на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, а також з
використанням повноважень з метою, з
якою ці повноваження йому надано,
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення.

Суд першої інстанції належним чином
оцінив надані докази і на підставі
встановленого, обґрунтовано відмовив у
задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним та
обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова
суду першої інстанції від 25.10.13 р.
відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а
тому відсутні підстави для її
скасування та задоволення апеляційних
вимог позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія
суддів, погоджуючись з висновками суду
першої інстанції, вважає, що суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення фактичних обставин
справи і правильно застосував до
спірних правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст.198,
ч.1 ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, 206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю Агрофірма
"Добробут" залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 25.10.2013р. по
справі № 816/5772/13-а залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Рєзнікова С.С.Судді
Катунов В.В. Ральченко І.М. Повний
текст ухвали виготовлений 10.02.2014 р.