Справа № 219/9536/13-а
Суддя: Шишов О.О.
Дата ухвалення: 2014-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Медінцева Н.М.
Суддя-доповідач - Шишов О.О.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2014 року
справа №219/9536/13-а
приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі
головуючого судді Шишова О.О., суддів
Сіваченка І.В., Попова В.В., розглянувши
в порядку письмового провадження
апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Артемівської міської ради Донецької
області на постанову Артемівського
міськрайонного суду Донецької області
від 10 січня 2014 року у справі № 219/9536/13-а
за позовом ОСОБА_2 до Управління праці
та соціального захисту населення
Артемівської міської ради Донецької
області про визнання дій
неправомірними та зобов'язання
нарахувати та виплатити допомогу по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Артемівського
міськрайонного суду Донецької області
задоволені частково позовні вимоги
ОСОБА_2 до Управління праці та
соціального захисту населення
Артемівської міської ради Донецької
області про визнання дій
неправомірними та зобов'язання
нарахувати та виплатити допомогу по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку.

Визнана протиправною бездіяльність
Управління праці та соціального
захисту населення Артемівської
міської ради Донецької області щодо не
нарахування та невиплати ОСОБА_2
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку.

Зобов'язано Управління праці та
соціального захисту населення
Артемівської міської ради Донецької
області усунути порушення та провести
перерахунок допомоги по догляду за
дитиною відповідно до положення ст. 15
Закону України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми» в розмірі прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6 років.

Зобов'язано Управління праці та
соціального захисту населення
Артемівської міської ради Донецької
області призначити позивачеві ОСОБА_2
щомісячну допомогу по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку відповідно до положення ст. 15
Закону України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми» у розмірі прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6 років за
період з квітня по вересень 2013 року в
розмірі 5052,00 грн.

З рішенням суду першої інстанції не
погодився відповідач та звернувся з
апеляційною скаргою у якій вказав, що
рішення суду першої інстанції прийнято
з порушенням норм матеріального та
процесуального права. Зазначив, що
допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею 3-х років була
призначена відповідно до Закону
України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми» та постанови Кабінету
Міністрів України «Про затвердження
Порядку призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми» від
27.12.2001 року № 1751. Просив скасувати
постанову суду першої інстанції та
прийняти нову, якою відмовити в
задоволенні позовних вимог.

Всі особи, які беруть участь у справі, у
судове засідання не прибули, хоча вони
були належним чином повідомлені про
дату, час і місце судового засідання,
тому відповідно до п.2 ч.1 ст.197 КАС
України суд апеляційної інстанції
розглянув справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши доводи
апеляційної скарги, встановила
наступне.

ОСОБА_2, згідно свідоцтва про
народження є матір'ю ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв'язку з чим перебуває у
відпустці по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку з 01.08.2011
року та отримує грошову допомогу як
застрахована особа у розмірі 130,00 грн.,
виплату якої здійснює УПСЗН
Артемівської міської ради Донецької
області і підтверджується довідкою
відповідача.

Частиною 1 ст. 15 Закону України від
21.11.1992 р. «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми» (зі змінами в редакції Закону
від 22.03.2001 р.) визначено, що допомога по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку надається у розмірі
встановленого законом прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6 років.

До 01 січня 2008 року - дати набрання
чинності Законом України від 28.12.2007 р. №
107-VІ «Про державний бюджет України на
2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» (далі -
Закон № 107-VІ) - правовідносини щодо
виплати допомоги регулювалися Законом
України від 21.11.1992 р. № 2811-XII «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми»
(далі - Закон № 2811-XII), дія якого
поширювалася на осіб, незастрахованих
в системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування
(стаття 13) та Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням» від
18.01.2001 року № 2240-Ш (зі змінами та
доповненнями до нього), який поширював
свою дію на застрахованих у зазначеній
системі осіб.

Пунктами 23, 25 розділу II Закону № 107-VІ
були внесені відповідні зміни до
Закону № 2811-XII та Закону № 2240-ІІІ.
Зокрема, змінами до статті 13 Закону №
2811-XII його дію поширено на
застрахованих осіб, а із Закону № 2240-Ш
було виключено статті 40 - 44.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнано
неконституційними певні положення
Закону № 107-VІ, в тому числі й пункт 25
розділу II Затону № 107-VІ щодо виключення
статей 40 - 44 Закону № 2240-ІІІ. Пунктом 2
розділу ІІІ Закону № 107-VІ було
передбачено, що розділ II цього Закону
діє до 31 грудня 2008 року.

Таким чином, з дати проголошення
Рішення № 10-рп/2008 Конституційним Судом
України відновили свою дію
вищезазначені положення Закону №
2240-ІІІ, а з 1 січня 2009 року - статті 13, 15
Закону №2811-XII.

Стаття 1 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування із змінами,
внесеними згідно із Законом N 5458-VІ від
16.10.2012 року, визначає, що
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням, передбачає матеріальне
забезпечення громадян у зв'язку з
втратою заробітної плати (доходу)
внаслідок тимчасової втрати
працездатності (включаючи догляд за
хворою дитиною, дитиною-інвалідом,
хворим членом сім'ї), вагітності та
пологів, догляду за малолітньою
дитиною, часткову компенсацію витрат,
пов'язаних із народженням дитини,
смертю застрахованої особи або членів
її сім'ї, а також надання соціальних
послуг за рахунок бюджету Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності, що формується
шляхом сплати страхових внесків
роботодавцем, громадянами, а також за
рахунок інших джерел, передбачених цим
Законом.

Зокрема, статтями 42, 43 зазначеного
закону в редакції до дати набрання
чинності Законом України від 28.12.2007 р. №
107-VІ «Про державний бюджет України на
2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» (зміну
визнано неконституційною згідно з
Рішенням Конституційного Суду N 10-рп/2008
від 22.05.2008 року), які відновили свою дію
та є чинними з дати прийняття та
проголошення Рішення Конституційного
Суду України від 22.05.2008 року, право на
допомогу по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку має
застрахована особа (один із батьків
дитини, усиновитель, баба, дід, інший
родич або опікун), яка фактично
здійснює догляд за дитиною. Допомога по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку надається
застрахованим особам у формі
матеріального забезпечення у період
відпустки для догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку і
частково компенсує втрату заробітної
плати (доходу) у період цієї відпустки.
Допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається застрахованій особі,
зазначеній у частині першій статті 42
цього Закону, яка фактично здійснює
догляд за дитиною, щомісяця з дня
надання відпустки для догляду за
дитиною по день її закінчення, але не
більш як по день досягнення дитиною
трирічного віку включно (стаття 44).
Статтею 43 Закону України від 18.01.2001 р. №
2240-ІІІ «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням» (далі Закон № 2240-ІІІ), було
передбачено, що допомога по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Статтею 1 Закону України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми» встановлено,
що порядок призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми та
перелік документів, необхідних для
призначення допомоги за цим Законом,
встановлюється Кабінетом Міністрів
України. Саме на виконання цього закону
прийнято постанову Кабінету Міністрів
України «Про затвердження Порядку
призначення і виплати державної
допомоги сім'ям з дітьми» від 27.12.2001
року № 1751.

Статтею 46 Закону України від 26 грудня
2008 року № 835-VІ «Про Державний бюджет
України на 2009 рік» та статтею 45 Закону
України від 27 квітня 2010 року № 2154-VІ
«Про Державний бюджет України на 2010
рік» (далі по тексту - Закон № 2154-VІ)
передбачено, що у 2009, 2010 роках допомога
при народженні дитини та по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку відповідно до Закону № 2240-Ш
призначається і здійснюється в
розмірах і порядку, визначених
Кабінетом Міністрів України. Разом з
тим, жодної постанови на виконання
статті 46 Закону № 835 та статті 45 Закону
№ 2154-VІ не приймалося. Розміри і порядок
виплати допомоги відповідно до Закону
№ 2240-Ш на виконання статті 46 Закону № 835
та статті 45 Закону № 2154-VІ Кабінетом
Міністрів України не визначалися. В
подальшому, ані Законом України «Про
Державний бюджет на 2012 рік», ані
Законом України «Про Державний бюджет
на 2013 рік», ані іншими законами не
встановлювався інший розмір допомоги,
ніж в Законах № 2811-ХІІ та № 2240-ІІІ.

З вищенаведеного вбачається, що спір
між сторонами виник щодо виплати
допомоги з лютого 2013 року особі, яка
застрахована у системі соціального
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, тому на
відносини щодо виплати допомоги такій
особі у зазначеному періоді
поширюються норми спеціального Закону
(яким є Закон № 2240-Ш), відповідно до
статті 43 якого допомога по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.
Аналогічна правова позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від
25.12.2012 року в справі № 21-410а12. Відповідно
до ст. 244-2 КАС України, рішення
Верховного суду України, прийняте за
результатами розгляду заяви про
перегляд судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Відповідно до ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
України та Законами України.

Згідно частини першої статті 4 Закон №
2240-ІІІ право на матеріальне
забезпечення та соціальні послуги за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням,
мають застраховані громадяни України,
іноземці, особи без громадянства та
члени їх сімей, які проживають в
Україні, якщо інше не передбачено
міжнародним договором України, згода
на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України.

Враховуючи вищезазначене, суд першої
інстанції вважав, що своїми діями
відповідач, призначивши допомогу по
догляду за дитиною до 3-х років, у
розмірі 130 грн. щомісячно, що менше ніж
встановлений ст. 43 Закону № 2240, порушив
права позивача на гарантовану державою
матеріальну підтримку материнства та
належний соціальний захист, який
гарантується державним соціальним
забезпеченням, що має забезпечувати
рівень життя, не нижчий від
прожиткового мінімуму, а тому його дії
слід визнати протиправними. Посилання
відповідача, що позивачем невірно
обґрунтовані позовні вимоги приписами
Закону № 2240 є хибними за наведених вище
положень чинного законодавства
України.

На підставі вищевикладеного, суд
першої інстанції дійшов висновку, що
позов підлягає задоволенню.

З вказаними висновками суду першої
інстанції погоджується колегія суддів.

Статтею 200 КАС України визначено, що суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Колегія вважає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, тому при таких
обставинах апеляційну скаргу
необхідно залишити без задоволення а
рішення суду без змін.

Керуючись статтями 24, 160, 167, 184, 195, 196, 198,
200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Артемівської міської ради Донецької
області на постанову Артемівського
міськрайонного суду Донецької області
від 10 січня 2014 року у справі № 219/9536/13-а -
залишити без задоволення.

Постанову Артемівського
міськрайонного суду Донецької області
від 10 січня 2014 року у справі № 219/9536/13-а -
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
рішенням законної сили.

Головуючий
О.О.Шишов

Судді
І.В.Сіваченко

В.В.Попов