Справа № 2а-11473/10/1370
Суддя: Попко Я.С.
Дата ухвалення: 2014-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2014 року
Справа №
9900/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Попка Я.С.

суддів
Хобор Р.Б., Сеника Р.П.

розглянувши у порядку письмового
провадження м. Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в Шевченківському районі м.
Львова на постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 24
січня 2011 року у справі за позовом
управління Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі м. Львова до
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м. Львові про
зобов'язання до вчинення дій,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2009 року позивач - управління
Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі м. Львова
звернулося до суду з позовом до
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м. Львові, в якому
просить включити до відшкодування суму
виплаченої управлінням Пенсійного
фонду України в Шевченківському районі
м. Львова адресної допомоги, підвищення
за період з березня 2009 року по вересень
2009 року у розмірі 186 440,26 грн. та включити
зазначену адресну допомогу до
відшкодування у наступних періодах.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 24 січня 2011
року в задоволенні позову відмовлено.

Постанова суду першої інстанції
мотивована тим, що при наявності спору
між суб'єктами владних повноважень та
недосягненні згоди щодо підписання
актів зі сторони Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України, як є в даному
відпадку, спір повинен вирішуватись
шляхом пред'явлення позову про
стягнення відповідних коштів, а не
шляхом пред'явлення вимог щодо
підписання актів звірки, оскільки така
дія передбачає обопільну згоду та
відсутність спору між сторонами.

Оскільки позивачем не було пред'явлено
у встановленому законом порядку позову
про проведення відшкодування
відповідачем виплачених коштів, а
вимоги про зобов'язання підписання
акту звірок не можуть бути задоволені
через наявність спору між сторонами із
цього приводу, суд першої інстанції
прийшов до висновку, що у задоволенні
позову слід відмовити.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, управління
Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі м. Львова
оскаржило її, подавши апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 24 січня 2011
року та прийняти нову постанову, якою
повністю задовольнити позовні вимоги.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної
скарги апелянт вказує на те, що
сумісною постановою правління
Пенсійного Фонду України та правління
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України від
04.03.03р. № 5-4/4 затверджено «Порядок
відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному Фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання», що
встановив механізм погодження та
відшкодування таких витрат.

Апелянт посилається на те, що оскільки
пенсія по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання
виплачується з коштів Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України, то і щомісячна
адресна допомога згідно з нормами
Постанови Кабінету Міністрів України
від 26.03.2008 року № 265 (із змінами,
внесеними Постановою Кабінету
Міністрів України № 862 від 24.09.2008 року)
повинна виплачуватися з коштів Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України.

Особи, які беруть участь у справі в
судове засідання для розгляду
апеляційної скарги не прибули, про
дату, час і місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, клопотань
від осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю не
поступило, а тому апеляційний суд, у
відповідності до п.п.1,2 ч.1 ст.197 КАС
України вважає за можливе розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами. Справу може бути вирішено
на підставі наявних у ній доказів.

Вислухавши суддю-доповідача,
дослідивши обставини справи та доводи
апеляційної скарги, суд апеляційної
інстанції приходить до висновку про те,
що апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з таких підстав.

Із змісту ст. 19 Конституції України
вбачається, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Розглядаючи спір, суд апеляційної
інстанції вважає, що суд першої
інстанції повно і всебічно дослідив і
оцінив обставини по справі, надані
сторонами докази, правильно визначив
юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, підтверджено
матеріалами справи, що управління
Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі м. Львова за
період з березня 2009 року по вересень 2009
року заявляло до відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Львові вимоги
про включення до відшкодування у
щомісячні акти звірок суми виплаченої
управлінням державної адресної
допомоги в розмірі 186 440,26 грн., що
підтверджується розрахунком боргу
адресної допомоги та підвищення не
прийнятої до відшкодування
відділенням виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м. Львові з
березня 2009 року по вересень 2009 року.
Однак, відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України у м.
Львові відмовилось відшкодовувати
управлінню зазначені кошти.

Статтею 1 Основ законодавства України
про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від 14 січня 1998
року (далі - Основи) встановлено, що
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - це система
прав, обов'язків і гарантій, яка
передбачає надання соціального
захисту, що включає матеріальне
забезпечення громадян у разі хвороби,
повної, часткової або тимчасової
втрати працездатності, втрати
годувальника, безробіття з незалежних
від них обставин, а також у старості та
в інших випадках, передбачених законом,
за рахунок грошових фондів, що
формуються шляхом сплати страхових
внесків власником або уповноваженим
ним органом, громадянами, а також
бюджетних та інших джерел,
передбачених законом.

Відповідно до статті 4 Основ залежно
від страхового випадку є такі види
загальнообов'язкового державного
соціального страхування: пенсійне
страхування; страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням;
медичне страхування; страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності;
страхування на випадок безробіття;
інші види страхування, передбачені
законами України. Відносини, що
виникають за зазначеними у частині
першій цієї статті видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, регулюються
окремими законами, прийнятими
відповідно до цих Основ.

За пенсійним страхуванням згідно зі
статтею 25 Основ надаються такі види
соціальних послуг та матеріального
забезпечення: пенсії за віком, по
інвалідності внаслідок загального
захворювання (в тому числі каліцтва, не
пов'язаного з роботою, інвалідності з
дитинства); пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, крім передбачених
пунктом 4 цієї статті; медичні
профілактично-реабілітаційні заходи;
допомога на поховання пенсіонерів.
Відповідно до пункту 4 цієї статті за
страхуванням від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання надаються такі види
соціальних послуг та матеріального
забезпечення: профілактичні заходи по
запобіганню нещасним випадкам на
виробництві та професійним
захворюванням; відновлення здоров'я та
працездатності потерпілого; допомога
по тимчасовій непрацездатності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; відшкодування збитків,
заподіяних працівникові каліцтвом чи
іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним
з виконанням ним своїх трудових
обов'язків; пенсія по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; пенсія у зв'язку із
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; допомога на поховання
осіб, які померли внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання.

Пунктом 5 частини першої статті 24
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» Фонд зобов'язано
співпрацювати з фондами з інших видів
соціального страхування у
фінансуванні заходів, пов'язаних з
матеріальним забезпеченням та
наданням соціальних послуг
застрахованим, у кожному конкретному
випадку спільно приймаючи рішення щодо
того, хто з них братиме участь у
фінансуванні цих заходів.

Перелік соціальних послуг та виплат,
які здійснюються та відшкодовуються
Фондом, передбачений статтею 21 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності».

Відповідно до цієї статті Фонд
зобовязаний у встановленому законом
порядку своєчасно та в повному обсязі
відшкодовувати шкоду, заподіяну
працівникові внаслідок ушкодження
здоровя, в тому числі пенсії по
інвалідності від трудового каліцтва
або професійного захворювання та
пенсії у звязку з втратою годувальника,
який помер внаслідок нещасного випадку
на виробництві або професійного
захворювання, у разі настання
страхового випадку.

Однак, при наявності спору між такими
суб'єктами владних повноважень та
недосягнення згоди щодо підписання
актів зі сторони Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України, він повинен
вирішуватися шляхом пред'явлення
адміністративного позову про
стягнення відповідних коштів, а не
шляхом пред'явлення вимог про
прийняття до заліку та включення в акти
щомісячних звірок певних сум, оскільки
така дія передбачає обопільну згоду та
відсутність спору між сторонами.

Така правова позиція, окрім іншого,
була висловлена Судовою палатою у
адміністративних справах Верховного
Суду України, зокрема у постанові від 20
березня 2007 року у справі № 21-1087 за
позовом управління ПФУ у
Великобагачанському районі
Полтавської області до відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у
Великобагачанському районі
Полтавської області про зобов'язання
прийняти до заліку та відшкодування
сум.

Суд апеляційної інстанції зазначпє, що
Кабінет Міністрів України постановою
від 26 березня 2008 року № 265 установив, що
у разі, коли щомісячний розмір
пенсійних виплат (з урахуванням
надбавок, підвищень, додаткових пенсій,
цільової грошової допомоги, сум
індексації та інших доплат до пенсій,
встановлених законодавством, крім
пенсій за особливі заслуги перед
Україною та щомісячної доплати до
пенсії у звязку з втратою годувальника
членам сімей шахтарів, смерть яких
настала внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання) не досягає в осіб, яким
призначено пенсію у звязку з втратою
годувальника, на одного
непрацездатного члена сімї 100
відсотків, на двох 120 відсотків, на
трьох і більше 150 відсотків
прожиткового мінімуму, встановленого
законом для осіб, які втратили
працездатність, таким особам надається
щомісячна державна адресна допомога до
пенсії у сумі, що не вистачає до
зазначених розмірів. У разі, коли
щомісячний розмір пенсійних виплат,
державної соціальної допомоги
інвалідам з дитинства і
дітям-інвалідам, особам, які не мають
права на пенсію, та інвалідам (з
урахуванням надбавок, підвищень,
додаткових пенсій, цільової грошової
допомоги, сум індексації та інших
доплат, встановлених законодавством,
крім пенсій за особливі заслуги перед
Україною) не досягає прожиткового
мінімуму, встановленого законом для
осіб, які втратили працездатність,
таким особам надається щомісячна
державна адресна допомога у сумі, що не
вистачає до зазначеного прожиткового
мінімуму.

Аналіз наведеної норми дає підстави
вважати, що адресна допомога як окремий
вид соціальної допомоги не входить до
складу розміру пенсії по інвалідності
та пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання.

Пунктом 4 цієї постанови Кабінету
Міністрів України встановлено, що
виплата щомісячної державної адресної
допомоги здійснюється за рахунок
коштів, з яких виплачується пенсія або
державна соціальна допомога.

Вирішуючи питання чи здійснюються ці
виплати за рахунок коштів Фонду,
необхідно враховувати те, що
страхування від нещасного випадку є
самостійним видом
загальнообовязкового державного
соціального страхування, за допомогою
якого здійснюється соціальний захист,
охорона життя та здоров'я громадян у
процесі їх трудової діяльності.

Одним із основних принципів
страхування від нещасного випадку є
цільове використання коштів.
Відповідно до ст.46 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» кошти на здійснення
страхування від нещасного випадку не
формуються за рахунок Державного
бюджету України, не включаються до його
складу та використовуються виключно за
їх прямим призначенням.

Постановою правління Пенсійного фонду
України та правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України від 4 березня 2003
року за №5-4/4 затверджено Порядок
відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання.

Пунктом 4 вказаного Порядку
передбачено перелік виплат, які
відшкодовуються Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України, серед якого відсутня
щомісячна державна адресна допомога та
витрати по її доставці.

З аналізу вказаних норм суд першої
інстанції прийшов до вірного висновку,
що у відповідача відсутні правові
підстави для відшкодування Пенсійному
фонду України сум витрат пов'язаних з
виплатою та доставкою щомісячної
державної адресної допомоги.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що
судом першої інстанції правомірно
відмовлено в задоволенні позовних
вимог управління Пенсійного фонду
України в Шевченківському районі м.
Львова до відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Львові про
зобов'язання до вчинення дій.

З огляду на викладене, суд апеляційної
інстанції вважає, що постанова суду
першої інстанції ґрунтується на повно,
об'єктивно і всебічно з'ясованих
обставинах, а доводи апелянта на
правомірність прийнятої постанови не
впливають та висновків суду не
спростовують.

Згідно ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. 195, п.п. 1, 2, ч.1 ст. 197, 198, 200,
205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі м. Львова
залишити без задоволення, а постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 24 січня 2011
року у справі №2а-11473/10/1370 за позовом
управління Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі м. Львова до
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м. Львові про
зобов'язання до вчинення дій - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена у касаційному
порядку шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили.

Головуючий суддя
Я.С. Попко

Судді
Р.Б. Хобор

Р.П. Сеник