Справа № 813/5968/13-а
Суддя: Гудим Л.Я.
Дата ухвалення: 2014-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2014 року
Справа №
876/15038/13 Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді:
Гудима Л.Я.,

суддів:
Шинкар Т.І., Ільчишин Н.В.,

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Державної податкової інспекції
у Пустомитівському районі ГУ
Міндоходів у Львівській області на
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 04.11.2013 року
у справі за позовом Державної
податкової інспекції у
Пустомитівському районі ГУ Міндоходів
у Львівській області до Товариства з
обмеженою відповідальністю «АПП
Львівське» про стягнення податкового
боргу 6625555 грн.,-

В С Т А Н О В И В:

30.07.2013 року ДПІ у Пустомитівському
районі ГУ Міндоходів у Львівській
області звернулася з позовом до ТзОВ
«АПП Львівське» про стягнення
податкового боргу 6625555 грн.

Позивач свої позовні вимоги мотивував
тим, що ДПІ у Пустомитівському районі
ГУ Міндоходів у Львівській області
проведено планову виїзну
документальну перевірку відповідача,
про що складено акт від 30.04.2013 року
№62/22-40/20789952. Перевіркою встановлено
порушення відповідачем п.п. 14.1.71, п.п.
14.1.159 п. 14.1 ст. 14, ст. 39, п. 192.1, п. 192.3
ст. 192, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п.
201.6, п. 201.14, п. 201.15 ст. 201, п. 209.2
ст. 209 Податкового кодексу України від
02.12.2010 року №2755-VІ (із змінами та
доповненнями).

Згідно п. 39.15 ПК України, визначені із
застосуванням звичайних цін база,
об»єкт оподаткування та інші показники
податкового обліку використовуються
органами державної податкової служби
для проведення розрахунку податкових
зобов»язань, коригування від»ємного
значення об»єкта оподаткування або
інших показників податкової звітності
за результатами проведення перевірки.
Податковий орган має право застосувати
звичайні ціни для визначення бази
оподаткування у випадках, передбачених
ПК України, незалежно від виду
господарської операції, що
здійснюється платником податку, або
податкового статусу іншої сторони
такої операції.

За результатами цієї перевірки
приймається відповідне податкове
повідомлення-рішення. У разі коли
платник податків розпочинає процедуру
оскарження цього податкового
повідомлення-рішення, або несплати
відповідної суми, визначеної в такому
податковому повідомленні-рішенні,
протягом строків, встановлених ПК
України, податкове
повідомлення-рішення вважається
відкликаним. Керівник органу державної
податкової служби зобов»язаний
звернутися до суду з позовом про
нарахування та сплату податкових
зобов»язань, коригування від»ємного
значення об»єкта оподаткування або
інших показників податкової звітності.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 04.11.2013 року
у задоволенні адміністративного
позову відмовлено повністю.

Постанову суду оскаржив позивач.
Вважає, що постанова суду прийнята з
помилковим застосуванням норм
матеріального та процесуального права
та підлягає скасуванню з підстав
викладених в апеляційній скарзі.
Просить скасувати оскаржену постанову
та прийняти нову постанову, якою позов
задовольнити.

В апеляційній скарзі ДПІ у
Пустомитівському районі ГУ Міндоходів
у Львівській області зазначає, що ТзОВ
«АПП Львівське» у 2011 році придбавало
за цінами, які майже вдвічі вищі за
звичайні, мінеральне добриво амофос за
10333,33 грн. (без ПДВ) за тонну та калій
хлористий за 8640,00 грн. (без ПДВ) за тонну
у ТзОВ «Корпорація Колійні ремонтні
технології» за умовами доставки за
домовленістю сторін. До перевірки
надано акти приймання передачі товару
та накладні на яких не вказано, де саме
здійснювалось приймання товару,
товарно-транспортні накладні відсутні.
У 2012 році ТзОВ «АПП Львівське»
придбавало за цінами, які майже вдвічі
вищі за звичайні, мінеральне добриво
амофос за 11583,33 грн. (без ПДВ) за тонну та
калій хлористий за 9833,33 грн. (без ПДВ) за
тонну у ТзОВ «Корпорація Колійні
ремонтні технології» за умовами
доставки за домовленістю сторін. У ході
проведення перевірки посадовим особам
підприємства працівниками ДПІ, які
проводили перевірку, надавався запит
щодо обґрунтування рівня цін на
придбання товарно-матеріальних
цінностей у пов»язаних з платником
податків осіб, однак посадовими
особами підприємства додаткових
документів, пояснень з даного питання
не надано. Крім цього, судом першої
інстанції не взято до уваги те, що
відповідно до наданих до перевірки
документів встановлено, що у 2011 році
підприємство придбавало мінеральні
добрива в ПрАТ «Галнафтохім», в тому
числі амофос і калій хлористий
відповідно до первинних документів та,
як встановлено актом перевірки,
найвища ціна придбання у співставних
умовах у непов»язаної особи склала за
тонну амофосу 5537,50 грн. (без ПДВ), за
тонну калію хлористого 4325,00 грн. (без
ПДВ).

Особи, що беруть участь у справі, в
судове засідання для розгляду
апеляційної скарги не прибули, про
дату, час та місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, клопотань
від осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю не
поступало, а тому колегія суддів, у
відповідності до ч. 1 ст. 197 КАС України,
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами,
оскільки таку може бути вирішено на
основі наявних у ній доказів.

Заслухавши доповідача, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу апелянта
слід залишити без задоволення з
наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що працівниками
ДПС у Львівській області та ДПІ у
Пустомитівському районі Львівської
області ДПС на підставі наказу від
21.02.2013 року №132 проведено планову
виїзну перевірку ТзОВ «Агропромислове
підприємство «Львівське» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.07.2010 року по
31.12.2012 року, валютного та іншого
законодавства за період з 01.07.2010 року по
31.12.2012 року. За результатами перевірки
складено акт від 30.04.2013 року № 62/22-40/20789952
(а.с. 9, 10-196 т. 1).

Вказаною перевіркою встановлено
порушення відповідачем п.п. 14.1.71,
п.п. 14.1.159 п. 14.1 ст. 14, ст. 39, п. 192.1, п.
192.3 ст. 192, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3
п. 198.6 ст. 198, п. 201.6, п. 201.14, п. 201.15 ст. 201, п.
209.2 ст. 209 ПК України від 02.12.2010 року №
2755-VІ (із змінами та доповненнями) в
результаті чого занижено суму податку
на додану вартість, яка підлягає
відображенню в особовому рахунку
платника та повністю залишається у
розпорядженні с/г підприємства (рядок
18.1 податкових декларацій з 01.07.2010 року
по 28.02.2011 року та рядок 14 податкових
декларацій з 01.03.2011 року по 31.12.2012 року)
на загальну суму 5325952 грн., в тому числі
з питань застосування «звичайних цін»
на загальну суму 5300444 грн., а саме
за:серпень 2011року -1489341 грн., в т. ч. по
«звичайних цінах» - 1489341 грн.; жовтень
2011року - 1180089 грн., в т. ч. по «звичайних
цінах» - 1180089 грн.; листопад 2011 року - 228527
грн., в т. ч. по «звичайних цінах» - 228527
грн.; грудень 2011 року - 55121 грн., в т. ч, по
«звичайних цінах» - 29342 грн.; березень 2012
року - 39326 грн., в т. ч. по «звичайних
цінах» - 39326 грн.; квітень 2012 року - 220608
грн., в т. ч. по «звичайних цінах» - 220608
грн.; липень 2012 року - 507661 грн., в т. ч. по
«звичайних цінах» - 507661 грн.; серпень 2012
року - 325289 грн., в т. по «звичайних цінах»
- 340401 грн.; жовтень 2012 року - 18667 грн., в
т. ч. по «звичайних цінах» - 18667 грн.;
листопад 2012 року - 283507 грн., в т. ч. по
«звичайних цінах» - 283507 грн.; грудень 2012
року - 977816 грн., в т. ч. по «звичайних
цінах» - 962975 грн.

Крім того, перевіркою встановлено
зменшення показника р. 15 податкової
декларації з податку на додану
вартість (скорочена) «суми податку на
додану вартість (від»ємне значення)» на
загальну суму 21232 грн., в тому числі з
питань застосування «звичайних цін» на
загальну суму 9061 грн., а саме за травень
2011 року - 1570 грн., серпень 2011 року - 1162
грн., в т. по «звичайних цінах» - 1162 грн.;
вересень 2011 року - 1746 грн.; жовтень 2011
року - 7731 грн., в т. ч. по «звичайних
цінах» - 7731грн.; листопад 2011 року - 4675
грн., в т. ч. по «звичайних цінах» - 168
грн.; грудень 2011 року - 4348 грн.

На підставі даного акту перевірки
позивачем прийнято податкове
повідомлення-рішення від 20.06.2013 року
№ про збільшення суми грошового
зобов»язання з податку на додану
вартість у розмірі 6657440,00 грн., в тому
числі 0,00 грн. основного платежу та
6657440,00 грн. штрафних санкцій (а.с. 8 т. 1).

Також судом встановлено, що у 2011-2012
роках відповідач придбавав мінеральні
добрива (амофос та калій хлористий) у
ТзОВ «Корпорація Колійні ремонтні
технології» за договором №18/07/11-1п від
18.07.2011 року, відповідно до умов якого
продавець (ТзОВ «Корпорація Колійні
ремонтні технології») зобов»язувалося
продати (передати) у власність
покупцеві товар - мінеральні добрива.
На виконання умов договору продавець
поставив покупцеві товар - амофос та
калій хлористий у кількості, якості та
у строки, передбачені укладеним
договором (а.с. 130-131 т. 2).

16.07.2012 року ТзОВ «Агропромислове
підприємство «Львівське» уклало з ТзОВ
«Корпорація КРТ» договір №16/07/12-1п,
відповідно до умов якого продавець
(ТзОВ «Корпорація КРТ»)
зобов»язувалося продати (передати) у
власність покупцеві товар - мінеральні
добрива - амофос та калій хлористий. На
виконання умов договору продавець
поставив покупцеві товар - амофос та
калій хлористий у кількості, якості та
у строки, передбачені укладеним
договором (а.с. 231-233 т. 1).

Реальність господарських операцій за
договором №18/07/11-1п від 18.07.2011 року
підтверджується наступними первинними
документами, а саме: копіями
специфікацій №1 від 18.07.2011 року, №2 від
01.09.2011 року (а.с. 132, 133 т. 2), копіями
видаткових накладних (а.с. 134-181, 230 т. 2,
а.с. 1-35, 71-77, 85, 87-91, 97-107 т. 3), копіями
податкових накладних (а.с. 182-229, 231 т. 2,
а.с. 36-70, 78-84, 86, 92-96, 108-118 т. 3).

Реальність господарських операцій за
договором №16/07/12-1п від 16.07.2012 року
підтверджується наступними первинними
документами, а саме: копіями видаткових
накладних (а.с. 234-250 т. 1, а.с. 24-27, 33-41, 51-87 т.
2), копіями податкових накладних (а.с. 4-23,
28-32, 42-50, 88-124 т. 2).

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог Державної податкової інспекції у
Пустомитівському районі ГУ Міндоходів
у Львівській області, суд першої
інстанції виходив з наступного.

Позивачем при встановлені завищення
податкового кредиту внаслідок
завищення звичайних цін на придбання
амофосу та калію хлористого за період,
що перевірявся, як доказ використано
відповідь ПрАТ «Галнафтохім», однак
окружний суд вірно прийшов до висновку
про те, що вказана відповідь не є
офіційним джерелом інформації, в тому
числі, статистичними даними державних
органів і установ, ціною
спеціалізованих аукціонів з торгівлі
окремими видами продукції, біржовими
котируваннями, довідковою ціною
спеціалізованих комерційних видань та
публікацій, звітом та довідкою відділу
з економічних питань у складі
дипломатичних представництв України
за кордоном, іншим інформаційним
джерелом, що визнається офіційним, а
відтак не є належним та допустимим
доказом обґрунтування позовних вимог
позивача.

Також окружним судом при
вирішенні справи не враховувалася
інформація в обгрунтування позовних
вимог, отримана у ДП
«Держзовнішінформ», оскільки ДП
«Держзовнішінформ» не є уповноваженим
державним органом по з»ясуванню рівня
звичайних цін, висновки Державного
інформаційно-аналітичного центру
моніторингу зовнішніх товарних ринків
(Держзовнішінформ) та, носять виключно
інформаційний характер і не можуть
бути визначальними при здійсненні
контролю за правильністю визначення
митної (та іншої) вартості товарів.
Інформація при визначенні звичайних
цін на добрива, отримана у ДП
«Держзовнішінформ», не є статистичною
інформацією та не може бути підставою
для визначення звичайної ціни, а
відповідно заявлені позовні вимоги
позивача є необґрунтованими,
безпідставними та такими, що не
ґрунтуються на фактичних обставинах
справи та не підлягають задоволенню.

З такими висновками суду першої
інстанції погоджується і суд
апеляційної інстанції, виходячи з
наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ст. 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, що
фіксують факт здійснення
господарської операції. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо безпосередньо
після її закінчення. Для контролю й
упорядкування оброблених даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні і зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати
обов»язкові реквізити: назву
документа; дату і місце складання;
назву підприємства, від імені якого
складається документ; зміст і обсяг
господарської операції; одиницю виміру
господарської операції; посади осіб,
відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення; особистий підпис або
інші дані, що мають можливість
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції (п.
2 ст. 9 цього Закону).

Частиною 5 ст. 8 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» передбачено, що
підприємство самостійно визначає
облікову політику; обирає форму
бухгалтерського обліку як певну
систему регістрів обліку, порядку і
способу реєстрації та узагальнення
інформації в них з додержанням єдиних
засад, встановленим цим Законом, та з
урахуванням особливостей своєї
діяльності і технології обробки
облікових даних; розробляє систему і
форму внутрішньогосподарського
(управлінського) обліку, звітності і
контролю господарських операцій,
визначає права працівників на
підписання бухгалтерських документів.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК
України, право на віднесення сум
податку до податкового кредиту
виникає, зокрема, у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 ПК України,
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК
України не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв»язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог ст. 201
цього Кодексу) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201
цього Кодексу.

Згідно п. 201.10 ст. 201 ПК України податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до ст. 39 цього
Кодексу, та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п. 193.1
ст. 193 цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв»язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно п. 1.20.2 ст. 1 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
для визначення звичайної ціни товару
(робіт, послуг) використовується
інформація про укладені на момент
продажу такого товару (роботи, послуги)
договори з ідентичними (однорідними)
товарами (роботами, послугами) у
співставних умовах. Зокрема,
враховуються такі умови договорів, як
кількість (обсяг) товарів (наприклад,
обсяг товарної партії), строки
виконання зобов»язань, умови платежів,
звичайних для такої операції, а також
інші об»єктивні умови, що можуть
вплинути на ціну. При цьому умови
договорів на ринку ідентичних (у разі
їх відсутності - однорідних) товарів
(робіт, послуг) визнаються
співставними, якщо відмінність між
такими умовами суттєво не впливає на
ціну, або може бути економічно
обґрунтована. При цьому враховуються
звичайні при укладанні угод між
непов»язаними особами надбавки чи
знижки до ціни. Зокрема, але не
виключно, враховуються знижки,
пов»язані з сезонними та іншими
коливаннями споживчого попиту на
товари (роботи, послуги), втратою
товарами якості або інших
властивостей; закінченням (наближенням
дати закінчення) строку зберігання
(придатності, реалізації); збутом
неліквідних або низьколіквідних
товарів; маркетинговою політикою, у
тому числі при просуванні товарів
(робіт, послуг) на ринки; наданням
дослідних моделей і зразків товарів з
метою ознайомлення з ними споживачів.

Відповідно до п. 1.20.6 ст.1 цього ж Закону,
у разі коли на відповідному ринку
товарів (робіт, послуг) не здійснюються
операції з ідентичними (у разі їх
відсутності - однорідними) товарами
(роботами, послугами), або якщо
неможливо визначити їх ціну через
відсутність або недоступність
відповідної інформації, звичайною
ціною вважається ціна договору.

Згідно п.п. 14.1.71 п. 14.1 ст. 14 ПК України,
звичайна ціна - ціна товарів (робіт,
послуг), визначена сторонами договору,
якщо інше не встановлено цим же
Кодексом. Якщо не доведено зворотне,
вважається, що така звичайна ціна
відповідає рівню ринкових цін.

Відповідно до п.п. 14.1.80 п. 14.1 цього ж
Кодексу, ідентичні товари (роботи,
послуги) - товари (роботи, послуги), що
мають однакові характерні для них
основні ознаки.

Згідно п.п. 14.1.131 п. 14.1 ст. 14 цього ж
Кодексу, однорідні (подібні) товари
(роботи, послуги) - товари (роботи,
послуги), що не є ідентичними, але мають
схожі характеристики і складаються із
схожих компонентів, у результаті чого
виконують однакові функції порівняно з
товарами, що оцінюються, та вважаються
комерційно взаємозамінними.

Відповідно до п. 39.11 ст. 39 цього ж
Кодексу, для визначення звичайних цін
на товари (роботи, послуги)
використовуються офіційні джерела
інформації, у тому числі:

- 39.11.1 статистичні дані державних
органів і установ;

- 39.11.2 ціни спеціалізованих аукціонів з
торгівлі окремими видами продукції,
біржові котирування;

- 39.11.3 довідкові ціни спеціалізованих
комерційних видань та публікацій, у
тому числі електронних та інших банків
даних;

- 39.11.4 звіти та довідки відділів з
економічних питань у складі
дипломатичних представництв України
за кордоном;

- 39.11.5 інші інформаційні джерела, що
визнаються офіційними в установленому
порядку.

Згідно п. 39.14 ст. 39 цього ж Кодексу,
обов»язок доведення того, що ціна
договору (правочину) не відповідає
рівню звичайної ціни, покладається на
орган державної податкової служби у
порядку, встановленому законом.

Під час проведення перевірки платника
податку орган державної податкової
служби має право надати запит, а
платник податку зобов»язаний
обґрунтувати рівень договірних цін або
послатися на норми абзацу першого
цього пункту.

Відповідно до п. 39.15 ст. 39 Податкового
кодексу України, визначені із
застосуванням звичайних цін база,
об»єкт оподаткування та інші показники
податкового обліку використовуються
органами державної податкової служби
для проведення розрахунку податкових
зобов»язань, коригування від»ємного
значення об»єкта оподаткування або
інших показників податкової звітності
за результатами проведення перевірки.
За результатами цієї перевірки
приймається відповідне податкове
повідомлення-рішення. У разі коли
платник податків розпочинає процедуру
оскарження цього податкового
повідомлення-рішення, або несплати
відповідної суми, визначеної в такому
податковому повідомленні-рішенні,
протягом строків, встановлених цим
Кодексом податкове
повідомлення-рішення вважається
відкликаним. Керівник органу державної
податкової служби зобов»язаний
звернутися до суду з позовом про
нарахування та сплату податкових
зобов»язань, коригування від»ємного
значення об»єкта оподаткування або
інших показників податкової звітності.

Пунктом 13 Указу Президента України
«Про деякі заходи з дерегулювання
підприємницької діяльності» від 23.07.1998
року №817/98 передбачено, що індикативні
або звичайні ціни на товари (роботи,
послуги) для застосування їх у
податкових або митних цілях
установлюються на підставі
статистичної оцінки рівня цін
реалізації таких товарів (робіт,
послуг) на внутрішньому ринку України,
яка проводиться уповноваженим
державним органом у визначеному ним
порядку.

Суд першої інстанції вірно послався на
правову позицію Верховного Суду
України, яка викладена у постанові від
07.11.2011 року по справі №21-328а11,
відповідно до якої з»ясування рівня
звичайних цін має відбуватися
відповідно до визначеної процедури, а
необхідна інформація - надаватися
уповноваженим державним органом.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
прийшов до висновку про те, що
позивачем, всупереч вищенаведеним
правовим нормам, при встановлені
завищення податкового кредиту
внаслідок завищення звичайних цін на
придбання амофосу та калію хлористого
за період, що перевірявся, як доказ
використано інформацію ПрАТ
«Галнафтохім» та ДП
«Держзовнішінформ», однак будь-які
дані, надані приватними структурами чи
не уповноваженими на це державними
органами (висновки, результати
досліджень, витяги з Реєстру прав
власності на нерухоме майно тощо), не є
статистичними документами стосовно
звичайних цін на товари (роботи,
послуги) і не можуть бути підставою для
визначення звичайної ціни, а відтак
позивачем не доведено правильність
встановлення рівня звичайної ціни на
мінеральні добрива - амофос та калій
хлористий, в зв»язку з чим судом першої
інстанції зроблено правильний
висновок про відлмову у задоволенні
позовних вимог Державної податкової
інспекції у Пустомитівському районі
Головного управління Міндоходів у
Львівській області.

Враховуючи викладене, судова колегія
приходить до переконання, що доводи
апеляційної скарги являються
безпідставними і необґрунтованими та
не спростовують висновків суду першої
інстанції, а тому оскаржену постанову
слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Пустомитівському районі ГУ Міндоходів
у Львівській області залишити без
задоволення, а постанову Львівського
окружного адміністративного суду від
04.11.2013 року у справі №813/5968/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п»ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі, та
може бути оскаржена до касаційної
інстанції протягом двадцяти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:
Гудим Л.Я.

Судді:
Шинкар Т.І.

Ільчишин Н.В.