Справа № 812/10791/13-а
Суддя: Т.І. Чернявська
Дата ухвалення: 2014-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 лютого 2014 рокуЛуганськСправа №
812/10791/13-а

Луганський окружний адміністративний
суд

у складі головуючого судді Чернявської
Т.І.,

за участю

секретаря судового засідання
Ігнатович О.А.

та

представників сторін:

від позивача -
Мисік А.Ю. (довіреність від 08.01.2014 № 01)

від відповідача - не
прибув

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Луганську

справу за адміністративним позовом

Старобільського районного центру
зайнятості

до ОСОБА_2

про стягнення матеріального
забезпечення в сумі 512,13 грн.,

ВСТАНОВИВ:

30 грудня 2013 року до Луганського
окружного адміністративного суду
надійшов адміністративний позов
Старобільського районного центру
зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення
матеріального забезпечення в сумі 512,13
грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
послався на те, що в ході розслідування
страхового випадку встановлено, що
ОСОБА_2 перебував на обліку у
Старобільському районному центрі
зайнятості з 03 квітня 2013 року по 18
вересня 2013 року, допомогу по безробіттю
призначено з 10 квітня 2013 року. ОСОБА_2
знятий з обліку з 18 вересня 2013 року у
зв'язку з працевлаштуванням до КП
«Благоустрій м. Старобільськ».

Відповідно до інформації з Пенсійного
фонду України та КП «Благоустрій
м. Старобільськ» відповідач
працював у КП «Благоустрій м.
Старобільськ» за цивільно-правовим
договором з 14 травня 2013 року по 31 травня
2013 року. Тобто, перебуваючи на обліку в
Старобільському районному центрі
зайнятості та отримуючи допомогу по
безробіттю, відповідач працював (був
зайнятою особою) та отримував дохід.

За результатами проведеного
розслідування страхового випадку було
складено акт від 08 листопада 2013 року №
168, на підставі якого 12 листопада 2013
року Старобільським районним центром
зайнятості прийнято наказ за № 104 про
повернення матеріального забезпечення
ОСОБА_2

У період з 14 травня 2013 року по 31 травня
2013 року відповідачу за рахунок Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття була нарахована та
виплачена допомога по безробіттю в
сумі 512,13 грн.

Тобто, відповідачем порушено вимоги
частин 2 та 3 статті 36 Закону України від
02 березня 2000 року № 1533-III «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття», оскільки саме громадянин,
який стає на облік служби зайнятості,
повинен своєчасно повідомляти про себе
усі обставини, які можуть впливати на
умови виплати йому забезпечення та
надання соціальних послуг, а в разі
умисного невиконання такою особою
своїх обов`язків сума виплаченого
забезпечення та вартість соціальних
послуг стягується з неї у повному
обсязі.

Оскільки відповідачем кошти
добровільно не повернуті, позивач
просить стягнути з відповідача 512,13 грн.
- розмір незаконно отриманої допомоги
по безробіттю.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав у
повному обсязі, надав пояснення,
аналогічні викладеним у позові.

Відповідач у судове засідання не
прибув, про дату, час і місце судового
розгляду повідомлений належним чином
(арк. справи 33). Правом подати суду
заперечення проти позову та докази на
підтвердження своїх доводів не
скористався.

Відповідно до частини 6 статті 71 та
частини 4 статті 128 КАС України суд
вирішує справу за відсутності
відповідача на підставі наявних в
матеріалах справи доказів.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали справи,
суд вважає, що позов підлягає
задоволенню повністю з огляду на таке.

З 01 січня 2013 року набрав чинності
Закону України від 05 липня 2012 року
№ 5067-VI «Про зайнятість населення»,
яким визначені правові, економічні та
організаційні засади реалізації
державної політики у сфері зайнятості
населення, гарантії держави щодо
захисту прав громадян на працю та
реалізації їхніх прав на соціальний
захист від безробіття.

Відповідно до вимог частини 1 статті 1
Закону України від 05 липня 2012 року
№ 5067-VI «Про зайнятість населення» у
цьому Законі, серед іншого, терміни
вживаються в такому значенні: 2)
безробітний - особа віком від 15 до 70
років, яка через відсутність роботи не
має заробітку або інших передбачених
законодавством доходів як джерела
існування, готова та здатна приступити
до роботи; 7) зайнятість - не заборонена
законодавством діяльність осіб,
пов'язана із задоволенням їх особистих
та суспільних потреб з метою одержання
доходу (заробітної плати) у грошовій
або іншій формі, а також діяльність
членів однієї сім'ї, які здійснюють
господарську діяльність або працюють у
суб'єктів господарювання, заснованих
на їх власності, у тому числі
безоплатно; 14) повна зайнятість -
зайнятість працівника за нормою
робочого часу, передбаченою згідно із
законодавством, колективним або
трудовим договором.

Згідно із частиною 1 статті 4 Закону
України від 05 липня 2012 року № 5067-VI «Про
зайнятість населення» до зайнятого
населення належать особи, які працюють
за наймом на умовах трудового договору
(контракту) або на інших умовах,
передбачених законодавством, особи,
які забезпечують себе роботою
самостійно (у тому числі члени
особистих селянських господарств),
проходять військову чи альтернативну
(невійськову) службу, на законних
підставах працюють за кордоном та які
мають доходи від такої зайнятості, а
також особи, що навчаються за денною
формою у загальноосвітніх,
професійно-технічних та вищих
навчальних закладах та поєднують
навчання з роботою.

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону
України від 05 липня 2012 року № 5067-VI «Про
зайнятість населення» формування та
реалізацію державної політики у сфері
зайнятості населення забезпечують у
межах своїх повноважень Верховна Рада
України, Кабінет Міністрів України,
центральний орган виконавчої влади у
сфері соціальної політики, інші
центральні органи виконавчої влади,
Верховна Рада Автономної Республіки
Крим та Рада міністрів Автономної
Республіки Крим, місцеві державні
адміністрації, органи місцевого
самоврядування.

Відповідно до частини 2 статті 17 Закону
України від 05 липня 2012 року № 5067-VI «Про
зайнятість населення» головним
органом у системі центральних органів
виконавчої влади з формування та
реалізації державної політики у сфері
зайнятості населення є центральний
орган виконавчої влади у сфері
соціальної політики.

Відповідно до частини 2 статті 22 Закону
України від 05 липня 2012 року № 5067-VI «Про
зайнятість населення» центральний
орган виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері зайнятості
населення та трудової міграції, його
територіальні органи відповідно до
покладених на них завдань: 1) здійснюють
управління та оперативне
розпорядження фінансовими ресурсами
Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування
України на випадок безробіття в межах
затвердженого бюджету Фонду
відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття», управління майном; 3)
ведуть облік осіб, які звертаються за
сприянням у працевлаштуванні, та
наданих їм послуг; 5) організовують
професійне навчання зареєстрованих
безробітних з урахуванням поточної та
перспективної потреб ринку праці; 18)
проводять розслідування страхових
випадків та обґрунтованості виплати
матеріального забезпечення в порядку,
встановленому центральним органом
виконавчої влади у сфері соціальної
політики, центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
податкову і митну політику, та
Пенсійним фондом України. Таке
розслідування здійснюється шляхом
звіряння даних, зазначених у
документах страхувальника, з базою
даних центрального органу виконавчої
влади, що забезпечує формування та
реалізує державну податкову і митну
політику, та Пенсійного фонду України,
а у разі потреби - шляхом проведення
виїзних планових та позапланових
перевірок страхувальників; 21)
забезпечують надання соціальних
послуг та виплату матеріального
забезпечення відповідно до Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття» та цього Закону.

Відповідно до статті 8 Закону України
від 02 березня 2000 року № 1533-III «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» (тут і надалі посилання на
норми Закону України від 02 березня 2000
року № 1533-III «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття» наводяться в
редакції, яка діяла на час виникнення
спірних правовідносин) Фонд
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття створюється для
управління на випадок безробіття,
провадження збору на акумуляції
страхових внесків, контролю за
використанням коштів, виплати
забезпечення та надання соціальних
послуг, здійснення інших функцій
згідно із цим Законом і статутом Фонду.

Робочі органи виконавчих дирекцій
фондів загальнообов'язкового
державного соціального страхування
мають право перевіряти обґрунтування
видачі довідок про середню заробітну
плату, достовірність зазначених у них
відомостей шляхом звіряння даних,
зазначених у довідках, з відомостями
про нараховану заробітну плату на
підприємствах, в установах чи
організаціях або з базою даних
персоніфікованого обліку
застрахованих осіб Пенсійного фонду та
базою даних ДПА (пункт 26 Порядку
обчислення заробітної плати (доходу)
для розрахунку виплат за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 26 вересня 2001 року
№ 1266).

Пунктом 6.1 Порядку надання допомоги по
безробіттю, у тому числі одноразової її
виплати для організації безробітними
підприємницької діяльності,
затвердженого наказом Міністерства
праці та соціальної політики України
від 20 листопада 2000 року № 307 та
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 14 грудня 2000 року за №
915/5136 (далі - Порядок № 307), визначено, що
допомога по безробіттю призначається
та виплачується з 8 дня після
реєстрації особи в установленому
порядку в державній службі зайнятості.

Судом встановлено, що відповідач
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстраційний
номер облікової картки платника
податків НОМЕР_1), був зареєстрований в
Старобільському районному центрі
зайнятості як незайнята особа та
отримав статус безробітного 03 квітня
2013 року. У статусі безробітного
останній перебував на обліку в
Старобільському районному центрі
зайнятості з 03 квітня 2013 року по 18
вересня 2013 року, про що свідчать заява
про реєстрацію від 03 квітня 2013 року та
заява про призначення допомоги по
безробіттю від 10 квітня 2013 року,
персональна картка № 00007
та витяг із наказів про прийняті
рішення по особі ОСОБА_2 (арк. справи 36,
37, 38, 39).

Згідно положень статті 36 Закону
України від 02 березня 2000 року № 1533-III
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» застраховані особи,
зареєстровані в установленому порядку
як безробітні, зобов'язані своєчасно
подавати відомості про обставини, що
впливають на умови виплати їм
забезпечення та надання соціальних
послуг. Сума виплаченого забезпечення
та вартості наданих соціальних послуг
застрахованій особі внаслідок
умисного невиконання нею своїх
обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

Пунктом 5.5 Порядку № 307, визначено, що
виплата допомоги по безробіттю
припиняється у разі працевлаштування
безробітного, зайняття
підприємницькою або іншою діяльністю,
пов'язаною з одержанням доходу
безпосередньо від цієї діяльності,
виконання робіт (послуг) за
цивільно-правовими угодами (з дня
працевлаштування, державної
реєстрації як суб'єкта підприємницької
або іншої діяльності, виконання робіт
(послуг) за цивільно-правовими угодами).

Пунктом 6.14 Порядку № 307, передбачено, що
якщо під час одержання допомоги по
безробіттю безробітний своєчасно не
подав відомості про обставини, що
впливають на умови її виплати, у тому
числі встановлені під час
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплати матеріального
забезпечення, з безробітного
стягується сума виплаченої допомоги по
безробіттю з моменту виникнення цих
обставин. Якщо безробітний відмовився
добровільно повернути зазначені кошти,
то питання щодо їх повернення
вирішується у судовому порядку.

Механізм проведення розслідування
страхових випадків та обґрунтованості
виплат матеріального забезпечення
відповідно до пункту 5 частини другої
статті 12 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття», пункту 16 частини першої
статті 11 Закону України «Про державну
податкову службу в Україні» та частини
третьої статті 22 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» визначає Порядок
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплати матеріального
забезпечення безробітним,
затверджений наказом Міністерства
праці та соціальної політики України,
Державної податкової адміністрації
України від 13 лютого 2009 року № 60/62,
постановою правління Пенсійного фонду
України від 13 лютого 2009 року № 7-1 та
зареєстрований в Міністерстві юстиції
України 12 березня 2009 року за №
232/16248 (надалі - Порядок № 60/62).

Порядок № 60/62 є нормативно-правовим
актом у розумінні статті 117 Конституції
України та підлягає застосуванню
відповідно до пункту 2 частини 1 статті 9
Кодексу адміністративного судочинства
України.

У відповідності із пунктом 5 Порядку №
60/62 перевірка достовірності даних, які
є підставою для надання особі статусу
безробітної та виплати їй
матеріального забезпечення,
проводиться центрами зайнятості
шляхом: звіряння наданої особою
інформації з відомостями, наявними в
Державній податковій адміністрації
України, Пенсійному фонді України, у
державних реєстраторів; використання
даних вищевказаних органів, Державного
департаменту нагляду за додержанням
законодавства про працю,
контрольно-ревізійних органів
цільового використання коштів Фонду;
проведення центром зайнятості
перевірки достовірності зазначених у
довідках про середню заробітну плату
даних та записів у трудових книжках
безпосередньо на підприємствах, в
установах, організаціях та у фізичних
осіб, які використовують найману працю,
у порядку, встановленому
законодавством. За результатами звірки
або перевірки оформлюється акт, який
підписується посадовими особами, що її
проводили.

У разі встановлення центром зайнятості
відповідно до цього Порядку належності
безробітної особи до категорії
зайнятих така особа згідно пункту 6
Порядку № 60/62 знімається з обліку як
безробітна в установленому
законодавством порядку та повертає
суму незаконно отриманого
матеріального забезпечення і вартості
наданих соціальних послуг з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати матеріального
забезпечення та надання соціальних
послуг.

Рішення про повернення коштів особою
чи роботодавцем оформлюється наказом.
Протягом двох робочих днів після
прийняття рішення центр зайнятості
надсилає особі чи роботодавцю
рекомендованим листом повідомлення
про необхідність протягом 15
календарних днів з дня отримання
повідомлення повернути незаконно
виплачені кошти (пункт 7 Порядку № 60/62).

Пунктом 8 Порядку № 60/62 регламентовано,
що у разі неможливості вручення
повідомлення про необхідність
повернення коштів з підстав,
передбачених абзацом першим пункту 132
Правил надання послуг поштового
зв'язку, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України від 17
серпня 2002 року № 1155, відмови особи чи
роботодавця повернути кошти, а також у
разі неповернення їх у встановлений
строк стягнення таких коштів
здійснюється у судовому порядку
відповідно до законодавства.

Рішення центру зайнятості щодо
повернення коштів у відповідності із
пунктом 9 Порядку № 60/62 може бути
оскаржено в центрі зайнятості вищого
рівня або в судовому порядку.

Відповідно до вимог частини другої
статті 43 Закону України «Про
зайнятість населення» Кабінет
Міністрів України постановою від 20
березня 2013 року № 198 затвердив Порядок
реєстрації, перереєстрації
безробітних та ведення обліку осіб, які
шукають роботу, який визначає
процедуру реєстрації, перереєстрації
безробітних та ведення обліку осіб, які
шукають роботу, територіальним органом
Державної служби зайнятості (далі -
територіальний орган) з метою
отримання ними соціальних послуг
(пункт 1).

Згідно підпункту 2 пункту 7 Порядку
реєстрації, перереєстрації
безробітних та ведення обліку осіб, які
шукають роботу, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 20 березня 2013 року № 198, підставами
для відмови у наданні статусу
безробітного є встановлення факту
зайнятості особи, у тому числі
отримання повідомлення роботодавця
про працевлаштування особи.

Судом встановлено, що в ході
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплат матеріального
забезпечення відповідно до Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття», за результатами
якого складено акт від 08 листопада 2013
року за № 168, виявлено, що в період
перебування на обліку у центрі
зайнятості (з 03 квітня 2013 року по 18
вересня 2013 року), допомогу по
безробіттю призначено ОСОБА_2 10 квітня
2013 року, останній у період з 14 травня 2013
року по 31 травня 2013 року працював у КП
«Благоустрій м. Старобільськ» за
цивільно-правовим договором, (арк.
справи 15-17). Згідно письмових пояснень
роботодавця (при звірці (перевірці) у
роботодавця) між КП «Благоустрій м.
Старобільськ» та ОСОБА_2 14
травня 2013 року було укладено
цивільно-правову угоду на надання
послуг з благоустрою м. Старобільська,
що було відображено у звіті ПФУ з
персоніфікації в травні 2013 року. У ІІ
кварталі 2013 року ОСОБА_2 отримав
винагороду за виконані роботи (послуги)
у травні 2013 року відповідно до вказаної
угоди, що було відображено у звіті 1ДФ,
про що також свідчать цивільно-правова
угода від 14 травня 2013 року № 55 та
додаткова угода від 31 травня 2013 року № 1
до цивільно-правової угоди від 14 травня
2013 року № 55 (арк. справи 17, 18, 19).

Тобто, з огляду на вимоги Закону
України від 05 липня 2012 року № 5067-VI «Про
зайнятість населення» у період з 14
травня 2013 року по 31 травня 2013 року
включно ОСОБА_2 відносився до зайнятого
населення.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1
(реєстраційний номер облікової картки
платника податків НОМЕР_1), не повідомив
позивача, що він з 14 травня 2013 року
працював на підприємстві КП
«Благоустрій м. Старобільськ» на
умовах договору цивільно-правового
характеру, внаслідок чого в період з 14
травня 2013 року по 31 травня 2013 року
незаконно отримав допомогу по
безробіттю у розмірі 512,13 грн., оскільки
відносився до зайнятого населення.
Вказані обставини підтверджуються
актом розслідування страхових
випадків та обґрунтованості виплат
матеріального забезпечення відповідно
до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» від 08 листопада 2013 року №
168 та наказом Старобільського
районного центру зайнятості від 12
листопада 2013 року № 104 про повернення
матеріального забезпечення ОСОБА_2
(арк. справи 15-17, 20-22).

Відповідач наказ Старобільського
районного центру зайнятості від 12
листопада 2013 року № 104 про повернення
матеріального забезпечення не
оскаржував, протягом 15 календарних
днів з дня отримання листа позивача від
13 листопада 2013 року № 28/6-2587 незаконно
виплачені у період з 14 травня 2013 року по
31 травня 2013 року включно кошти у
розмірі 512,13 грн. не повернув (арк.
справи 23, 24-25). Лист від 13 листопада 2013
року № 28/6-2587 отриманий ОСОБА_2 15
листопада 2013 року, про що свідчить
копія повідомлення про вручення
поштового відправлення (арк. справи 26).

За таких обставин позовні вимоги є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Враховуючи вимоги частини 4 статті 94
КАС України, а також те, що позивач
відповідно до пункту 18 частини 1 статті
5 Закону України від 08 липня 2011 року №
3674-VІ «Про судовий збір» від сплати
судового збору звільнений, судові
витрати у цій справі не підлягають
стягненню з відповідача, оскільки у
справах, в яких позивачем є суб'єкт
владних повноважень, а відповідачем -
фізична чи юридична особа, судові
витрати, здійснені позивачем, з
відповідача не стягуються.

На підставі частини 3 статті 160 КАС
України у судовому засіданні 06 лютого
2014 року проголошено вступну та
резолютивну частини постанови.
Складення постанови у повному обсязі
відкладено до 11 лютого 2014 року, про що
згідно вимог частини 2 статті 167 КАС
України повідомлено після
проголошення вступної та резолютивної
частин постанови у судовому засіданні.

Керуючись статтями 2, 9, 10, 11, 17, 18, 23, 69-72, 87,
94, 105, 158-163, 167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов
Старобільського районного центру
зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення
матеріального забезпечення в сумі 512,13
грн. задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1,
реєстраційний номер облікової картки
платника податків НОМЕР_1, місце
проживання: АДРЕСА_1) на користь
Старобільського районного центру
зайнятості (ідентифікаційний код 13392409,
місцезнаходження: 92704, Луганська
область, м. Старобільськ, кв. Ватутіна,
буд. 68, р/р 1217 в ГУДКСУ у Луганській
області, МФО 804013, одержувач -
Старобільський районний центр
зайнятості, код одержувача - 13392409)
виплачену у період з 14 травня 2013 року по
31 травня 2013 року допомогу по безробіттю
в сумі 512,13 грн. (п'ятсот дванадцять
гривень тринадцять копійок).

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Донецького
апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до
Донецького апеляційного
адміністративного суду через
Луганський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого статтею 186 КАС
України, якщо таку скаргу не було
подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Якщо строк апеляційного оскарження
буде поновлено, то вважається, що
постанова суду не набрала законної
сили.

Згідно з частиною 3 статті 160 КАС
України постанова складена у повному
обсязі 11 лютого 2014 року.

Суддя
Т.І. Чернявська