Справа № 810/6866/13-а
Суддя: Спиридонова В.О.
Дата ухвалення: 2014-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2014 року 810/6866/13-а

Київський окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді
Спиридонової В.О., розглянувши в
порядку письмового провадження в м.
Києві адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Реєстраційної служби
Києво-Святошинського районного
управління Київської області про
визнання дій неправомірними, визнання
неправомірним та скасування рішення,
зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

16.12.2013 до Київського окружного
адміністративного суду надійшла
позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач,
ОСОБА_1.) до Державного реєстратора прав
на нерухоме майно Реєстраційної служби
Києво-Святошинського районного
управління Київської області Євка
Володимира Володимировича (далі -
відповідач), в який позивач просить:

1) визнати неправомірними дії
відповідача щодо відмови у державній
реєстрації права власності на
квартиру, що розташована за адресою:
АДРЕСА_1;

2) визнати неправомірним та скасувати
рішення відповідача від 24.10.2013 №7177148
про відмову у державній реєстрації
прав та їх обтяжень;

3) зобов'язати Реєстраційну службу
Києво-Святошинського районного
управління Київської області
зареєструвати за ОСОБА_1 право
власності на 1/2 квартири, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що
позивач вважає необгрунтованим
висновок відповідача щодо
неможливості визначити частки у
спільній власності на об'єкт
нерухомого майна відповідно до
договору купівлі-продажу квартири.
Позивач зазначає, що відповідно до
вимог цивільного законодавства частки
у праві спільної часткової власності
вважаються рівними, якщо інше не
встановлено за домовленістю
співвласників або законом.

Відповідач заперечень проти
адміністративного позову не надав.

Розглянувши подані документи і
матеріали, з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких грунтується позов,
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, враховуючи
принципи рівності сторін, суд дійшов
наступних висновків.

Відповідно до договору купівлі-продажу
квартири №4409 від 12.04.1995, посвідченого
державним нотаріусом Вишневої
державної нотаріальної контори
Київської області Петровою С.М., ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8
продали належну їм на праві власності,
а ОСОБА_9 та ОСОБА_1 купили квартиру під
АДРЕСА_1 яка складається з трьох жилих
кімнат, жилою площею 41,1 кв.м., загальною
площею 68,6 кв.м.

Відповідно до Свідоцтва про укладення
шлюбу серії НОМЕР_1 від 06.02.1993, Свідоцтва
про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 від
07.02.2003 та Свідоцтва про шлюб серії
НОМЕР_3 від 08.10.2010 прізвище ОСОБА_1 було
змінено на ОСОБА_1

10.10.2013 відповідачем прийнято за №3328240
заяву ОСОБА_1 про державну реєстрацію
належного їх права спільної часткової
власності на нерухоме майно відповідно
до зазначеного вище договору №4409 від
12.04.1995.

24.10.2013 відповідачем прийнято рішення
№7177148 про відмову у державній
реєстрацій прав та їх обтяжень, яким
ОСОБА_1 відмовлено у державній
реєстрації права (приватної, спільної
часткової) власності на квартиру, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Мотивуючи таке рішення, відповідач
послався на те, що з договору
купівлі-продажу квартири №4409 від 12.04.1995
неможливо визначити частку у спільній
власності на об'єкт нерухомого майна.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням
відповідача, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним
правовідносинам, що виникли між
сторонами у справі, суд виходить з
наступного.

Спірні правовідносини, що виникли між
сторонами у справі, регулюються
Цивільним кодексом України, Законом
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» та Порядком державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України від 22.06.2011
№703.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 182
Цивільного кодексу України право
власності та інші речові права на
нерухомі речі, обтяження цих прав, їх
виникнення, перехід і припинення
підлягають державній реєстрації.

Державна реєстрація прав на
нерухомість є публічною, здійснюється
відповідним органом, який зобов'язаний
надавати інформацію про реєстрацію та
зареєстровані права в порядку,
встановленому законом.

Порядок проведення державної
реєстрації прав на нерухомість та
підстави відмови в ній встановлюються
законом.

Спеціальним законом, що визначає
правові, економічні, організаційні
засади проведення державної
реєстрації речових та інших прав, які
підлягають реєстрації за цим Законом,
та їх обтяжень і спрямований на
забезпечення визнання та захисту
державою цих прав, створення умов для
функціонування ринку нерухомого майна
є Закон України від 01.07.2004 року №1952-IV
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно з частиною 1 статті 3 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» державна реєстрація прав є
обов'язковою. Інформація про права на
нерухоме майно та їх обтяження
підлягає внесенню до Державного
реєстру прав.

Відповідно до статті 4 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»
обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права та обтяження
на нерухоме майно, розміщене на
території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування,
зокрема, право власності на нерухоме
майно.

До повноважень органу державної
реєстрації прав належить, зокрема:
проведення державної реєстрації прав
та їх обтяжень або відмова у їх
реєстрації; забезпечення ведення
Державного реєстру прав (пункти 1, 2
частини 1 статті 8 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»).

Відповідно до частини 1 статті 15 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» державна реєстрація прав та
їх обтяжень проводиться в такому
порядку: 1) прийняття і перевірка
документів, що подаються для державної
реєстрації прав та їх обтяжень,
реєстрація заяви; 2) встановлення факту
відсутності підстав для відмови в
державній реєстрації прав та їх
обтяжень, зупинення розгляду заяви про
державну реєстрацію прав та/або їх
обтяжень; 3) прийняття рішення про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень, відмову в ній або зупинення
державної реєстрації; 4) внесення
записів до Державного реєстру прав; 5)
видача свідоцтва про право власності
на нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону; 6)
надання витягів з Державного реєстру
прав про зареєстровані права та/або їх
обтяження.

Частиною 7 статті 16 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
встановлено, що державна реєстрація
прав проводиться на підставі заяви
власника, іншого правонабувача,
сторони правочину, за яким виникло
право, уповноваженої ними особи або
державного кадастрового реєстратора у
випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті
19 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» державна
реєстрація прав проводиться на
підставі, зокрема, договорів, укладених
у порядку, встановленому законом.

Процедуру проведення державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень (далі - державна
реєстрація прав), перелік документів,
необхідних для її проведення, права та
обов'язки суб'єктів у сфері державної
реєстрації прав, а також процедуру
взяття на облік безхазяйного
нерухомого майна, визначає Порядок
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 22.06.2011 року № 703 (далі - Порядок № 703).

Для проведення державної реєстрації
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно необхідними
документами є документи, що
підтверджують виникнення, перехід або
припинення права власності та інших
речових прав на нерухоме майно та інші
документи, визначені цим Порядком.

За приписами абзацу першого пункту 25
Порядку № 703 у разі проведення
державної реєстрації права власності
та інших речових прав на нерухоме майно
заінтересованою особою є власник
(власники), інший правонабувач
(правонабувачі), сторона (сторони)
правочину, відповідно до якого виникло
право власності та інше речове право.

Відповідно до абзацу першого пункту 26
Порядку № 703 для проведення державної
реєстрації права власності та інших
речових прав на нерухоме майно
необхідними документами є документи,
що підтверджують виникнення, перехід
або припинення права власності та
інших речових прав на нерухоме майно та
інші документи, визначені цим Порядком.

Перелік документів, що підтверджують
виникнення, перехід та припинення
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно, визначено пунктом 27
Порядку № 703, відповідно до підпункту 1
якого документом, що підтверджує
перехід та припинення права власності
та інших речових прав на нерухоме
майно, є, зокрема, укладений в
установленому законом порядку договір,
предметом якого є нерухоме майно, права
щодо якого підлягають державній
реєстрації, або речове право на
нерухоме майно, чи його дублікат.

Пунктом 16 Порядку № 703 визначено, що за
результатами розгляду заяви про
державну реєстрацію та документів,
необхідних для її проведення,
державний реєстратор приймає рішення
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень або рішення про відмову в
такій реєстрації.

Згідно з пунктом 23 Порядку № 703
державний реєстратор приймає рішення
про відмову в державній реєстрації
прав та їх обтяжень виключно за
наявності підстав для відмови в
державній реєстрації прав, що
визначені у Законі України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до положень пункту 4 частини
1 статті 24 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» визначено, що у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень може бути відмовлено у разі,
якщо: подані документи не відповідають
вимогам, встановленим цим Законом, або
не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують.

Саме на дану підставу відповідач
посилається у спірному рішенні.

Як було зазначено вище, відповідно до
умов договору купівлі-продажу квартири
№4409 від 12.04.1995, ОСОБА_9 та ОСОБА_1
придбали квартиру під АДРЕСА_1

Розмірів часток спільної власності в
зазначеному договорі не зазначено, у
зв'язку з чим відповідач дійшов
висновку про неможливість виділити
частку у спільній власності на
наведене нерухоме майно.

Водночас, суд звертає увагу на
наступне.

Відповідно до положень частини 1 статті
355 Цивільного кодексу України майно, що
є у власності двох або більше осіб
(співвласників), належить їм на праві
спільної власності (спільне майно).

Частиною 4 цієї ж статті встановлено, що
спільна власність вважається
частковою, якщо договором або законом
не встановлена спільна сумісна
власність на майно.

При цьому відповідно частини 1 статті 357
Цивільного кодексу України частки у
праві спільної часткової власності
вважаються рівними, якщо інше не
встановлено за домовленістю
співвласників або законом.

Аналіз наведених норм цивільного
законодавства та обставин справи дає
підстави вважати, що зазначене
нерухоме майно належить ОСОБА_9 та
ОСОБА_1 на праві спільної часткової
власності у рівних частках, тобто по 1/2,
в силу закону.

Отже, відповідач необгрунтовано дійшов
висновку про неможливість виділити
частку у спільній власності на
нерухоме майно відповідно до договору
№4409 від 12.04.1995.

На підставі викладеного суд дійшов
висновку про неправомірність дій
відповідача щодо відмови у державній
реєстрації прав та їх обтяжень за
заявою позивача, та, відповідно,
неправомірність оскаржуваного
рішення.

Частина 2 статті 71 КАС України визначає,
що в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем належними та достатніми
доказами правомірності оскаржуваних
дій та спірного рішення доведено не
було.

На підставі викладеного суд дійшов
висновку про обгрунтованість позовних
вимог щодо визнання неправомірними дій
відповідача щодо відмови у державній
реєстрації права власності на
квартиру, що розташована за адресою:
АДРЕСА_1, та щодо визнання протиправним
та скасування рішення від 24.10.2013 №7177148
про відмову у державній реєстрації
прав та їх обтяжень.

Розглядаючи позовну вимогу про
зобов'язання відповідача
зареєструвати за позивачем право
власності на 1/2 частину зазначеної
квартири, суд зазначає наступне.

За правилами частини другої статті 19
Конституції України, органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Отже, вимога про зобов'язання суб'єкта
владних повноважень вчинити певні дії
може бути задоволеною лише у тому
випадку, коли обов'язок вчинення таких
дій прямо передбачений законодавством
або безпосередньо випливає з
повноважень відповідача.

Вичерпний перелік підстав для відмови
у державній реєстрації прав та їх
обтяжень визначений статтею 24 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень».

Частиною 4 вказаної статті встановлено,
що відмова в державній реєстрації прав
та їх обтяжень з підстав, не
передбачених цим Законом, заборонена.

Як зазначалось вище, підставою для
відмови у державній реєстрації прав
позивача у спірному рішенні вказано
неможливість визначення частки у
спільній власності на об"єкт
нерухомого майна згідно з договором
купівлі-продажу.

Рішення про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень
формується відповідно до встановленої
форми, затвердженою додатком 8 до
наказу Міністерства юстиції України
від 26 грудня 2011 року № 3601/5 "Про
затвердження форм рішень державного
реєстратора прав на нерухоме майно та
вимог до їх оформлення",
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 27 грудня 2011 року за №
1538/20276 (із змінами).

Додаток 8 до наказу Міністерства
юстиції України від 26 грудня 2011 року №
3601/5 містить 15 виносок, які містять
вимоги до заповнення відповідних граф
такого рішення.

Так, наказом Міністерства юстиції
України від 05.08.2013 № 1609/5 "Про внесення
зміни до додатка 8 до наказу
Міністерства юстиції України від 26
грудня 2011 року № 3601/5", зареєстрованого
в Міністерстві юстиції України 06.08.2013
за № 1337/23869, який набрав чинності 16.08.2013,
внесені зміни у виноску 14 додатка 8.

Таким чином, на день прийняття спірного
рішення відповідачем діяла наступна
редакція виноски 14 додатка 8 до наказу
Міністерства юстиції України від 26
грудня 2011 року № 3601/5 - "підстави для
відмови у державній реєстрації прав та
їх обтяжень відповідно до статті 24
Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" із зазначенням
вичерпного переліку обставин, які
стали передумовою для їх застосування".

З огляду на викладене, вимога позивача
про зобов'язання відповідача
зареєструвати за ОСОБА_1 право
власності на 1/2 зазначеної квартири
підлягає задоволенню, оскільки суд
дійшов висновку про протиправність
підстави, вказаної у спірному рішенні
відповідача, та обов"язку останнього
зазначити вичерпний перелік обставин,
які стали передумовою для відмови у
державній реєстрації прав.

Відтак, належним способом поновлення
порушеного права позивача є
зобов'язання відповідача здійснити
реєстрацію за позивачем права
власності на 1/2 частину зазначеної
квартири.

Враховуючи вищевикладені обставини
справи та встановлений судом факт
порушення законодавства відповідачем
при відмові у державній реєстрації
прав та їх обтяжень за заявою позивача,
протиправність відповідного рішення,
прийнятого відповідачем, суд дійшов
висновку про наявність підстав для
задоволення адміністративного позову.

Керуючись статтями 11, 14, 69, 70-72, 86, 159-163, 254
КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Реєстраційної служби
Києво-Святошинського районного
управління Київської області щодо
відмови у державній реєстрації права
власності на 1/2 частку квартири, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати протиправним та скасувати
Рішення державного реєстратора прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Києво-Святошинського районного
управління юстиції Київської області
про відмову у державній реєстрації
прав та їх обтяжень від 24 жовтня 2013 року
№7177148.

Зобов'язати Реєстраційну службу
Києво-Святошинського районного
управління юстиції Київської області
здійснити реєстрацію за ОСОБА_1 права
власності на 1/2 частку квартири, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 254 КАС
України.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Київського апеляційного
адміністративного суду у порядку,
встановленому статтями 185-187 КАС
України, шляхом подання апеляційної
скарги через Київський окружний
адміністративний суд протягом десяти
днів з дня отримання копії постанови.

Суддя
Спиридонова В.О.