Справа № 2а-10599/11/2670
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2014-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1 У Х В А Л А
про залишення позовної заяви без
04 лютого 2014 року м. Київ
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі: головуючого судді
Маруліної Л.О., суддів Пісоцької О.В.,
Шейко Т.І., при секретарі судового
засідання Абросімову Є.О., при розгляді
адміністративної справи
за позовом ОСОБА_1доСлужби безпеки
України, Адміністрації Державної
служби спеціального зв'язку та захисту
інформації Українипровидачу речового
майна або стягнення компенсації
замість ньогоза участю:
представників відповідачів: Колесник
ОСОБА_1 звернувся до суду з
адміністративним позовом до Служби
безпеки України, Адміністрації
Державної служби спеціального зв'язку
та захисту інформації України, в якому
зобов'язати відповідачів виплатити
йому за період з 10.12.2004 20% надбавки від
посадового окладу відповідно до наказу
ДСТСЗІ від 10.12.2004 №104/ДСК, включити
зазначену надбавку до розрахунку у
вихідну допомогу та виплатити
недораховану вихідну допомогу;
визнати незаконним наказ ДСТСЗІ від
10.02.2005 №39-ос, яким йому з 09.12.2004 року було
зменшено розмір грошового
забезпечення на 5% від посадового
окладу, зобов'язати здійснити йому
виплату з 09.12.2004 5% надбавки від
посадового окладу, включити зазначену
надбавку до розрахунку у вихідну
допомогу та виплатити недораховану
визнати незаконним наказ ДСТСЗІ від
23.06.2006 №92-ос, що стосується його, про
зменшення з 25.05.2006 щомісячної надбавки
на 45% від грошового забезпечення за
безперервну службу в органах безпеки,
зобов'язати відповідачів здійснити
виплату 45% надбавки від грошового
забезпечення, починаючи з 25.05.2006 року,
включити зазначену надбавку до
розрахунку у вихідну допомогу та
виплату недораховану вихідну допомогу;
змінити зміст наказу СБУ від 15.09.98
№792-ос про переміщення його на нижчу
змінити наказ ДСТСЗІ від 31.05.2004 №106-ос у
частині що стосується його;
здійснити виплату різниці між
грошовими забезпеченнями посад
заступника начальника ЦПУ та старшого
інспектора Служби Інспекції ДСТСЗІ (з
дня переміщення на посаду старшого
інспектора 07.08.98 по день перебування на
дійсній військовій службі 03.11.2006 року,
включити таку різницю до розрахунку у
вихідну допомогу та виплатити
недораховану вихідну допомогу;
стягнути на його користь
заборгованість з виплати грошового
забезпечення у сумі 190333,25 грн. з
урахуванням розміру 44% річної
банківської депозитної ставки від
загальної суми недоплат
виплатити недонараховану пенсію з
урахуванням індексу споживчих цін для
проведення індексації за період з
04.11.2006 (дата початку нарахування) по
день перебування його на пенсійному
зобов'язати видати згідно асортименту
продукти харчування за період з 11.03.2000
по 03.11.2006, а саме: 6025 кг продовольства, 978
штук курячих яєць, або сплатити їх
вартість виходячи із роздрібних цін на
час розгляду спору на продовольчі
товари у торговельній мережі Києва;
зобов'язати відповідачів видати речове
стягнути із Служби безпеки України 3000
гривень судових витрат;
внести зміни у відповідні фінансові
документи, в грошовий атестат щодо
начислення пенсії, виходячи з розміру
щомісячного грошового забезпечення за
останньою штатною посадою у сумі 4220,28
зобов'язати відповідачів передати в
Пенсійний фонд України фінансові
документи для начислення і виплати ПФУ
недорахованої пенсії у період з дня
зарахування його на облік у ПФУ на
пенсійне забезпечення.
Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
7 червня 2010 року № 12/71, залишеною в силі
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 28 жовтня 2010
р., в задоволенні адміністративного
Ухвалою Вищого адміністративного суду
року касаційну скаргу ОСОБА_1
задоволено частково. Скасовано ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 28 жовтня 2010
року. Постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
7 червня 2010 року № 12/71 в частині
позовних вимог про видачу речового
майна або стягнення компенсації
замість нього скасовано і справу
направлено в цій частині на новий
розгляд до суду першої інстанції.
Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 09 вересня 2011 р.
справу прийнято до провадження суддею
Маруліною Л.О. та ухвалою від 13 грудня
2011 р. зупинено провадження у справі до
набрання законної сили судовим
рішенням у справі № 2а-15279/11/2670 за заявою
ОСОБА_1 про перегляд постанови
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 7 червня 2010 року № 12/71 за
нововиявленими обставинами.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 27 січня 2014 р.
провадження у справі поновлено.

В судове засідання сторони з'явилися.

В судовому засіданні представниками
відповідачів заявлено клопотання про
залишення позовної заяви без розгляду
у зв'язку з пропуском позивачем
тримісячного строку звернення до суду
із позовом, передбаченого Кодексом
законів про працю України, з
урахуванням ст. 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
в редакції на час звернення позивача до
суду. Звертають увагу, що позивач був
обізнаним про порушення його права ще
при звільненні у листопаді 2006 р.,
отриманні довідки № 78 та сплаті
грошової компенсації замість
належного речового майна у грудні 2006 р.,
однак звернувся до суду лише у січні 2008
р.

Розглянувши матеріали
адміністративної справи, суд вважає, що
позов підлягає залишенню без розгляду
з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 Кодексу
адміністративного судочинства України
провадження в адміністративних
справах здійснюється відповідно до
закону, чинного на час вчинення окремої
процесуальної дії, розгляду і
вирішення справи.

Статтею 100 Кодексу адміністративного
судочинства України передбачено, що
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд на підставі позовної заяви та
доданих до неї матеріалів не знайде
підстав для визнання причин пропуску
строку звернення до адміністративного
суду поважними, про що постановляється
ухвала. Позовна заява може бути
залишена без розгляду як на стадії
вирішення питання про відкриття
провадження в адміністративній справі
без проведення судового засідання, так
і в ході підготовчого провадження чи
судового розгляду справи.

29 березня 2010 р. позивачем подано
уточнення до адміністративного позову
(арк. 241 т. 1), в якому він просить, в тому
числі, прийняти як негайною для
виконання постанову про видачу
відповідачем № 1 згідно
переліку-розрахунку речового майна або
його вартість у сумі 10 486,98 грн.,
виходячи із роздрібних цін у 2009-2010 рр. в
торгівельній мережі «Воєнторг»
гарнізону Києва (Концерн
«Війсьторгсервіс» та ТОВ «Центральний
військовий універмаг»).

Згідно статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в редакції на час звернення
позивача із позовом, «адміністративний
позов може бути подано в межах строку
звернення до адміністративного суду,
встановленого цим Кодексом або іншими
законами.

Для звернення до адміністративного
суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи встановлюється річний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів
особи цим Кодексом та іншими законами
можуть встановлюватися інші строки для
звернення до адміністративного суду,
які, якщо не встановлено інше,
обчислюються з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Якщо законом встановлена можливість
досудового порядку вирішення спору і
позивач скористався цим порядком, то
обчислення строку звернення до
адміністративного суду починається з
дня, коли позивач дізнався про рішення
суб'єкта владних повноважень за
результатами розгляду його скарги на
рішення, дії або бездіяльність суб'єкта
владних повноважень».

Відповідно до ст. 233 Кодексу законів про
працю України працівник може
звернутися з заявою про вирішення
трудового спору безпосередньо до
районного, районного у місті, міського
чи міськрайонного суду в тримісячний
строк з дня, коли він дізнався або
повинен був дізнатися про порушення
свого права, а у справах про звільнення
- в місячний строк з дня вручення копії
наказу про звільнення або з дня видачі
трудової книжки. У разі порушення
законодавства про оплату праці
працівник має право звернутися до суду
з позовом про стягнення належної йому
заробітної плати без обмеження
будь-яким строком. Для звернення
власника або уповноваженого ним органу
до суду в питаннях стягнення з
працівника матеріальної шкоди,
заподіяної підприємству, установі,
організації, встановлюється строк в
один рік з дня виявлення заподіяної
працівником шкоди. Встановлений
частиною третьою цієї статті строк
застосовується і при зверненні до суду
вищестоящого органу або прокурора.

При вирішенні питання строку звернення
до суду суд також враховує, що пунктом 13
Постанови Пленуму Вищого
адміністративного суду України від
06.03.2008 № 2 "Про практику застосування
адміністративними судами окремих
положень Кодексу адміністративного
судочинства України під час розгляду
адміністративних справ" роз'яснено, що
при розгляді спорів з приводу
прийняття громадян на публічну службу,
її проходження, звільнення з публічної
служби застосовуються строки
звернення до суду, встановлені
спеціальними законами. У разі коли ці
закони зазначені питання не
врегульовують, то з врахуванням
необхідності субсидіарного
застосування законів про працю суди
повинні виходити із строків звернення
до суду, визначених частиною першою
статті 233 Кодексу законів про працю
України. Тому громадянин може
звернутися із заявою про вирішення
спору в тримісячний строк із дня, коли
він дізнався або повинен був дізнатися
про порушення свого права, а у справах
про звільнення з публічної служби - у
місячний строк із дня вручення копії
наказу про звільнення або з дня видачі
трудової книжки.

В Постанові колегії суддів Судової
палати в адміністративних справах
Верховного Суду України від 13 березня
2007 р. № 21-1627во06 (номер в Єдиному
державному реєстрі судових рішень 580887)
вказано, що наявність спеціальних
законів не виключає можливості
застосування до правовідносин,
пов'язаних із проходженням громадянами
публічної служби та її припиненням,
окремих норм трудового законодавства
у випадках, передбачених спеціальними
законами.

Відповідно до п. 15 ст. 3 Кодексу
адміністративного судочинства України
публічна служба - діяльність на
державних політичних посадах,
професійна діяльність суддів,
прокурорів, військова служба,
альтернативна (невійськова) служба,
дипломатична служба, інша державна
служба, служба в органах влади
Автономної Республіки Крим, органах
місцевого самоврядування.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач проходив військову службу в
органах КДБ СРСР-СБ України на посадах
офіцерського та керівного складу та
наказом Голови Служби безпеки України
від 19.10.2006 р. № 1634-ос звільнений в запас
Служби безпеки України за пп. «а» п. 65 та
пп. «б» п. 67 Положення про проходження
військової служби за контрактом та
кадрової військової служби у Службі
безпеки України з 03 листопада 2006 р.
Наказом ДСТСЗІ Служби безпеки України
№ 163-ос від 03.11.2006 р. позивача виключено
зі списків особового складу.

Відповідно до пункту 2 статті 9-1 Закону
України «Про соціальний і правовий
захист військовослужбовців та членів
їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (в
редакції Закону України від 03
листопада 2006 року № 328-V з урахуванням
рішення Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008)
військовослужбовці, які проходять
військову службу за контрактом або
перебувають на кадровій військовій
службі, мають право на отримання
замість належних їм за нормами
забезпечення предметів речового майна
грошової компенсації в розмірі
вартості зазначених предметів. Порядок
виплати грошової компенсації
визначається Кабінетом Міністрів
України.

Пунктами 27, 28 «Положення про порядок
речового забезпечення
військовослужбовців Збройних Сил та
інших військових формувань у мирний
час», затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 28
жовтня 2004 року № 1444 встановлено, що
військовослужбовці, звільнені у запас
або відставку з правом носіння
військової форми одягу, за бажанням
можуть отримати речове майно, яке вони
не отримали під час звільнення, або
грошову компенсацію за нього за цінами
на день підписання наказу про
звільнення. Військовослужбовцям, які
звільняються у запас або відставку без
права носіння військової форми одягу,
виплачується грошова компенсація за
неотримане речове майно або за їх
згодою видається речове майно на суму
грошової компенсації.

За висновком суду, спірні
правовідносини стосуються проходження
позивачем та звільнення його з
публічної служби в розумінні пункту 15
частини 1 статті 3 Кодексу
адміністративного судочинства
України, та з урахуванням змісту
позовних вимог та часу звернення
позивача з даним адміністративним
позовом, слід застосовувати
передбачений ст. 233 Кодексу законів про
працю України тримісячний строк
звернення до суду.

Вивчивши матеріали адміністративної
справи, суд вважає пропущеним строк
звернення до суду.

Так, 14 листопада 2006 р. за підписом
начальника УТОЗ ДСТСЗІ Служби безпеки
України видано довідку № 78 на сплату
грошової компенсації замість
належного речового майна при
звільненні полковнику ОСОБА_1 на суму
715,36 грн. Згідно видаткового касового
ордеру № 1993 від 13 грудня 2006 р. ДСТСЗІ
СБУ позивачу виплачено 715,36 грн.

Посилання позивача на ту обставину, що
він не впізнає свого підпису на
видатковому касовому ордері ДСТСЗІ СБУ
від 13 грудня 2006 р. № 1993 про отримання
компенсації замість речового майна,
судом до уваги не беруться як
необґрунтовані.

Також, 06 листопада 2006 р. у зв'язку із
звільненням позивача ДСТСЗІ Служби
безпеки України було видано ОСОБА_1
грошовий атестат Серія УЗ № 004359 про
забезпечення позивача зазначеними
видами забезпечення, з якого, суд
вважає, позивач також міг бути
обізнаним про нарахування чи
відсутність нарахування компенсації
замість належного речового майна при
звільненні.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що позивач пропустив строк на
звернення до суду із зазначеним
позовом, оскільки звернувся до суду із
даними позовними вимогами лише у
березні 2010 р. (уточнення до
адміністративного позову, арк. 241 т. 1).

Суд звертає увагу, що відповідно до
вимог статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
строк звернення до адміністративного
суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи обчислюється з дня,
коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів.

Судом враховано, що Законом України
«Про військовий обов'язок і військову
службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII
(в редакції чинній на час звільнення
позивача з військової служби),
Положенням про проходження військової
служби особами офіцерського складу,
прапорщиками (мічманами) Збройних Сил
України, затвердженого Указом
Президента України від 7 листопада 2001
року № 1053/2001, не встановлено
досудового порядку вирішення спору в
разі звільнення військовослужбовця з
військової служби.

За таких обставин та враховуючи, що
позовна заява та додані до неї
матеріали не містять доказів
поважності причин пропуску строку
звернення до суду, а позивачем таких
причин не вказано, суд приходить до
висновку про те, що позивачем пропущено
встановлений ст. 233 Кодексу законів про
працю України тримісячний строк
звернення до суду, й підстав для
визнання причин пропуску строку
звернення до суду поважними судом не
встановлено.

Крім того, матеріали справи містять
лист ОСОБА_1 від 21 листопада 2009 р. на
адресу Державної служби спеціального
зв'язку та захисту інформації України
(арк. 178 т. 1), в якому позивач зазначає, що
в судовому засіданні 20 листопада 2009 р.
йому стало відомо про існуючу перед ним
заборгованість по речовому
забезпеченні. Однак, уточнення
позовних вимог, як зазначалось раніше,
позивач подав лише 29 березня 2010 р.,
тобто поза межами тримісячного строку,
встановленого статтею 233 Кодексу
законів про працю України.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 155 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд своєю ухвалою залишає позовну
заяву без розгляду, якщо: позовну заяву
подано з пропущенням встановленого
законом строку звернення до
адміністративного суду і суд не
знайшов підстав для визнання причин
пропуску строку звернення до
адміністративного суду поважними.

Згідно частини третьої статті 162
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо в ході судового розгляду
справи суд встановить, що провадження у
справі відкрито за позовною заявою,
поданою з пропущенням установленого
законом строку звернення до
адміністративного суду, або викладений
в ухвалі про відкриття провадження у
справі висновок суду про визнання
причин пропуску строку звернення до
адміністративного суду поважними був
передчасним, і суд не знайде інших
підстав для визнання причин пропуску
строку звернення до адміністративного
суду поважними, позовна заява
залишається без розгляду.

Керуючись ст. ст. 99, 100, 106, 107, 155, 160
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
м. Києва, -

УХВАЛИВ:

1. Залишити без розгляду позовну заяву
ОСОБА_1 до Служби безпеки України,
Адміністрації Державної служби
спеціального зв'язку та захисту
інформації України про зобов'язання
відповідачів видати речове майно, або
його вартість у сумі 10486,98 грн.

Ухвала набирає законної сили згідно ст.
254 Кодексу адміністративного
судочинства України та може бути
оскаржена до суду апеляційної
інстанції за правилами, встановленими
ст. ст. 185 -187 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий суддя
Л.О. Маруліна

Судді
О.В. Пісоцька

Т.І. Шейко