Справа № 9101/137201/2012
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2013-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" грудня 2013 р. справа № 2а-2264/11

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегія
суддів : головуючого судді:
Бишевської Н.А.

суддів: Добродняк І.Ю
Семененка Я.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
Веселівському районі Запорізької
області на постанову Веселівського
районного суду Запорізької області від
09 серпня 2011 р. у справі № 2а-2264/11 за
позовом ОСОБА_2 до Управління
Пенсійного фонду України в
Веселівському районі Запорізької
області про зобов'язання здійснити
перерахунок щомісячної державної
соціальної допомоги "Дітям війни",-

ВСТАНОВИВ:

26 липня 2011 р. позивач звернувся до суду
першої інстанції з позовом, у якому
просив поновити пропущений строк
звернення до суду, визнати
неправомірною бездіяльність
відповідача та зобов'язати останнього
здійснити перерахунок та виплату
підвищення до пенсії відповідно до ст. 6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" за період з 01.01.10 р.

Постановою Веселівського районного
суду Запорізької області від 09 серпня
2011 р. у справі № 2а-2264/11 позовні вимоги
задоволено частково, визнано
протиправною бездіяльність
Управління Пенсійного фонду України в
Веселівському районі Запорізької
області та зобов'язано відповідача
здійснити перерахунок та виплату
позивачу недоплаченої державної
соціальної допомоги в розмірі 30 %
мінімальної пенсії за віком відповідно
до ст. 6 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни", виходячи із
розміру мінімальної пенсії за віком
встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" за період з
03.02.11р. по 26.07.2011 р. з урахуванням
виплачених сум.

Дана адміністративна справа
розглянута судом першої інстанції
відповідно до ст. 183-2 КАС України, в
порядку скороченого провадження.

Відповідач, не погодившись з
вищезазначеним рішенням суду, подав
апеляційну скаргу, у якій просить
рішення суду скасувати, в позові
відмовити.

Дана адміністративна справа
розглянута судом апеляційної
інстанції відповідно до ст. 197 КАС
України, в порядку письмового
провадження.

Дослідивши матеріали справи, колегія
суддів вважає апеляційну скаргу такою,
що підлягає частковому задоволенню,
виходячи з наступного.

Позивач перебуває на обліку у
відповідача і відповідно до ст. 1 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни", який набрав чинності з 01.01.2006 р.,
набув статусу "Дитина війни", що надає
йому право на отримання пільг та
державної соціальної підтримки,
встановлених цим Законом.

Згідно ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" з 01.01.2006
р. дітям війни до пенсії або
щомісячного довічного грошового
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, виплачується підвищення на 30 %
мінімальної пенсії за віком.

Як особі, що має статус "Дитина війни",
позивачу у 2007 році не призначалося, не
нараховувалося та не виплачувалося
підвищення до пенсії відповідно до ст. 6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни", а з 2008 року вказаний вид
підвищення до пенсії призначався
позивачу та виплачувався частково, у
розмірі 10% від прожиткового мінімуму
для осіб, які втратили працездатність.

Задовольняючи позовні вимоги з 03.02.11р.
по 26.07.2011 р. суд першої інстанції
виходив з того, що Законом України від
14.06.2011 № 3491-VI «Про внесення змін до
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2011 рік»Прикінцеві положення
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2011 рік»доповнено пунктом 4,
згідно з яким установлено, що у 2011 році
норми і положення статті 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни»застосовуються у порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік.

Вказаний Закон України набрав
чинності, як в ньому зазначено, з дня,
наступного за днем його опублікування,
тобто з 19.06.2011.

На виконання вимог вказаного вище
Закону Кабінетом Міністрів України
прийнято постанову «Про встановлення
деяких розмірів виплат, що
фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету»№ 745 від 06.07.2011,
відповідно до п.6 якої установлено, що
дітям війни (крім тих, на яких
поширюється дія Законів України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" та "Про жертви
нацистських переслідувань") до пенсії
або щомісячного довічного грошового
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, підвищення проводиться у
розмірі 49,8 гривні.

Означена постанова набрала чинності з
моменту її офіційного опублікування
23.07.2011 (Урядовий кур'єр N133) та діє до
01.01.2012.

З огляду на наведені правові норми, а
також керуючись ст.19 Конституції
України, відповідно до якої органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України, колегія суддів вважає, що
підстави для зобов'язання відповідача
нараховувати та виплачувати
підвищення до пенсії в розмірі 30 %
мінімальної пенсії за віком з 23.07.2011
відсутні.

Таким чином, виходячи з заявлених
позовних вимог, фактичних обставин
справи, позовні вимоги підлягають
задоволенню за період з 03.02.11р. по
22.07.11р., коли дія ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" не була
обмежена та підлягала застосуванню.

На час розгляду цієї справи розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими ст.28 Закону України "Про
загальнообов`язкове державне пенсійне
страхування", і згідно цієї норми
мінімальна пенсія за віком дорівнює
прожитковому мінімуму встановленого
для осіб, які втратили працездатність.
Іншого нормативно-правового акту, який
би визначав цей розмір або
встановлював інший розмір, немає.

Відсутність грошових коштів на виплату
підвищення до пенсії в даному випадку
не позбавляє позивача, як особу, що має
статус дитини війни, права на отримання
такої надбавки. Закон України не
обмежує таке право наявністю
фінансування.

Враховуючи, що держава взяла на себе
обов'язок щодо виплати позивачу 30%
доплати до пенсії та поклала виконання
цього обов'язку на центральний орган
виконавчої влади - Пенсійний фонд
України, який діє через свої місцеві
органи, що входять в систему його
органів, але вони не вчинили жодної дії
для нарахування цих коштів та їх
виплати, колегія суддів вважає, що вони
не виконали своїх повноважень без
поважних причини.

З огляду на вищенаведене, колегія
суддів вважає, що судом першої
інстанції під час розгляду даної
адміністративної справи ухвалено
правильне рішення в частині позовних
вимог, пред'явлених за період з 03.02.11р.
по 22.07.11р. Приймаючи до уваги, що в
частині позовних вимог за період після
22.07.11р. суд першої інстанції зробив
висновки, які не відповідають нормам
матеріального права, колегія суддів
дійшла висновку про необхідність
скасування судового рішення в цій
частині згідно ст.202 Кодексу
адміністративного судочинства України
та ухвалення нового рішення про
відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 197, 198, 202, 205, 207 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Веселівському районі Запорізької
області - задовольнити частково.

Постанову Веселівського районного
суду Запорізької області від 09 серпня
2011 р. у справі № 2а-2264/11 - скасувати в
частині задоволених позовних вимог за
період з 23.07.11р., прийнявши нове рішення
про відмову в задоволенні позову
ОСОБА_2 в цій частині.

В іншій частині постанову
Веселівського районного суду
Запорізької області від 09 серпня 2011 р. у
справі № 2а-2264/11 залишити без змін.

Ухвала суду відповідно до ч. 10 ст. 183-2
КАС України є остаточною і оскарженню
не підлягає.

Головуючий:
Н.А. Бишевська

Суддя:
І.Ю. Добродняк

Суддя:
Я.В. Семененко