Справа № 2а-404/10/0770
Суддя: Матковська З.М.
Дата ухвалення: 2014-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2014 р.

Справа № 876/9046/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі колегії
суддів:

головуючого судді:
Матковської З.М.,

суддів:
Затолочного В.С., Каралюса В.М.,

при секретарі судового засідання:
Дутка І.С.

з участю представника позивача Ліуш
Б.Б., представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Свалявської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Закарпатській
області на постанову Закарпатського
окружного адміністративного суду від 22
квітня 2013 року у адміністративній
справі №2а-404/10/0770 за позовом
Свалявської міжрайонної державної
податкової інспекції до Приватного
підприємця ОСОБА_4, Закритого
акціонерного товариства «Мукачівський
лісокомбінат», Малого приватного
підприємства «Полімер і К», приватного
підприємця ОСОБА_5 про стягнення в
дохід держави коштів,-

В С Т А Н О В И В :

Свалявська міжрайонна державна
податкова інспекція звернулась в суд
із позовом до Приватного підприємця
ОСОБА_4, Закритого акціонерного
товариства «Мукачівський
лісокомбінат», Малого приватного
підприємства «Полімер і К», приватного
підприємця ОСОБА_5 про стягнення всіх
отриманих коштів по «нікчемних» угодах
в дохід бюджету, а саме по
взаємовідносинах ПП ОСОБА_4 із ЗАТ
«Мукачівський лісокомбінат» - 1053616,61
грн., по взаємовідносинах ПП ОСОБА_4 із
ПП ОСОБА_5 - 430248,48 грн., по
взаємовідносинах МП «Полімер і К» із ПП
ОСОБА_4 - 671350,67 грн., по взаємовідносинах
ПП ОСОБА_5 із ПП ОСОБА_4 - 1247940,39 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що із
врахуванням норм Цивільного кодексу
України, зокрема, ст. ст. 203, 215 цього
Кодексу, ст. 208 Господарського кодексу
України та ст. 10 Закону України «Про
державну податкову службу в
Україні»,договори укладені між
відповідачами е нікчемники.

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 22 квітня 2013
р. в задоволенні позову відмовлено
повністю.

Не погоджуючись із постановою суду
першої інстанції, позивачем подана
апеляційна скарга, в якій зазначає, що
постанова суду першої інстанції є
незаконною та необґрунтованою,
прийнятою з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
невірним встановленням обставинам у
справі, невідповідністю висновків суду
обставинам справи, що призвело до
неправильного вирішення справи.
Зокрема зазначає, що судом не було
враховано наявність обвинувального
вироку відносно ОСОБА_5 Просить
постанову суду першої інстанції
скасувати та прийняти нову постанову,
якою позов задовольнити.

В судовому засіданні апеляційного
розгляду справи проведено заміну
позивача Свалявської міжрайонної
державної податкової інспекції
Закарпатської області його
правонаступником Свалявською
об'єднаною державною податковою
інспекцією Головного управління
Міндоходів у Закарпатській області,
представник якого апеляційну скаргу
підтримав з підстав зазначених у
скарзі та просив постанову суду першої
інстанції скасувати та прийняти нову
постанову про задоволення позовних
вимог.

Представник відповідача МП «Поліьмер і
К» в судовому засіданні апеляційного
розгляду проти апеляційної скарги
заперечив, вважає постанову суду
першої інстанції законною та
обґрунтованою, просив скаргу залишити
без задоволення, а постанову суду
першої інстанції без змін.

Відповідачі ПП ОСОБА_4, ЗАТ
«Мукачівський лісокомбінат», ПП ОСОБА_5
в судове засідання явку уповноважених
представників не забезпечили, хоча
належним чином були повідомлені про
дату судового засідання. Відповідно до
ч. 4 ст. 196 КАС України неприбуття в
судове засідання сторін або інших осіб,
які беруть участь у справі, належним
чином повідомлених про дату, час і
місце апеляційного розгляду, не
перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджується наступне.
Згідно акта перевірки від 23.03.2009 року за
№ 11/1700/НОМЕР_1, проведеною Свалявською
МДПІ позаплановою комплексною
документальною перевіркою дотримання
вимог податкового законодавства за
період з 01.01.2006 року по 30.09.2008 року
фізичною особою - СГД ОСОБА_4,
встановлено порушення, зокрема: 1).
відсутність необхідних умов для
результатів відповідної
господарської, економічної діяльності,
технічного персоналу, основних фондів,
виробничих активів, складських
приміщень і транспортних засобів; 2).
порушено ч. 1 ст.203, ст.ст. 215, 228, 662, 655, 656
ЦК України в частині недодержання в
момент вчинення правочину вимог, які не
спрямовані на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ними
(ч. 5 ст. 203 ЦК України) по правочинах,
здійснених, СГД ОСОБА_4 з СГД ОСОБА_5.
і.п.н.НОМЕР_2- придбання лісопродукції
1247940,39 грн., з МПП «Полімер і К», 99
придбання б/а напоїв, мінеральної води,
плівки ПЕТ - 671350,67 грн., ПП ОСОБА_4
здійснював операції з фінансово -
грошовими потоками, які відображені в
виписках банків, де зазначені
реквізити правочинів, товарний
характер яких наявними документами
перевіркою не підтверджено. Відповідно
до частини 1, 5 ст. 203, п.1,2 ст. 215, ст. 228
Цивільного кодексу України, зазначені
правочини є нікчемними - в силу закону,
внаслідок чого виручка по нікчемних
операціях за перевіряємий період
склала: СГД ОСОБА_5 - 430248,62 грн. за 2007 p.;
ЗАТ Коломиївське заводоуправління - 20444
грн., за 2007 р. - ЗАТ «Мукачівський ЛК»;
-1053616,61 грн., за 2007р.3 квартали 2008 р. 3). СГД
ОСОБА_4 здійснював операції з фінансово
- грошовими потоками, які відображені в
виписках банків, де зазначені
реквізити правочинів, товарний
характер яких наявними документами
перевіркою не підтверджено. Відповідно
до частини 1, 5 ст. 203, п.1,2 ст. 215, ст. 216, ст.
228 Цивільного кодексу України,
зазначені правочини є нікчемними - в
силу закону. 4). СГД ОСОБА_4 порушено
вимоги пп. 19.1.а) та пп. 19.2.6) Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» в частині не ведення
обліку доходів та витрат та не подання
податкових розрахунків сум доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платників податку, а також сум
утриманого з них податку податковому
органу. 5). СГД ОСОБА_4 порушено вимоги
«Правил перевезень вантажів
автомобільним транспортом в Україні»
затверджених наказом Міністерства
транспорту України від 14 жовтня 1997 р. №
363 (зареєстровано в Міністерстві
юстиції України 20 лютого 1998 р. за №
128/2568). 6).- ст.3 п.3 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі громадського харчування та
послуг». 7).- п. 1. та п. 2 ст. 3 Закону
України «Про патентування деяких видів
підприємницької діяльності» 8). - п.7.2.8.
ст.7 Закону України «Про податок на
додану вартість», а саме встановлено,
що відсутній облік операцій з поставки
та придбання товарів (робіт, послуг),
які підлягають оподаткуванню, так як в
поданих деклараціях відсутні
ксерокопії реєстрів отриманих
податкових накладних.

Відповідно до Акту Свалявської МДПІ
від 23.03.2009 року за №11/1700/НОМЕР_1, ПП
ОСОБА_4 в період, що перевірявся
позивачем організовував діяльність:
торгівля лісоматеріалами (пиловник
бук, дошки букові, пиловник дуб, бук
(кругляк), ліс хвойний (кругляк), дрова
букові), мінеральна вода, б/а напої, п/е
плівка.

Здійснення підприємницької діяльності
від імені ОСОБА_4 ОСОБА_5 проводив
згідно довіреності на управління
справами ВЕО №480218, завіреної приватним
нотаріусом,терміном на три роки.

Перевіркою на основі первинних
документів, що знаходяться в
матеріалах кримінальної справи
встановлено, що СГД ОСОБА_4 (від імені
якого здійснював діяльність за
дорученням ОСОБА_5) в період, що
перевірявся організовував діяльність:
торгівля лісоматеріалами (пиловник
бук, дошки букові, пиловник дуб, бук
(кругляк), ліс хвойний (кругляк), дрова
букові, мінеральна вода, б/а напої, п/е
плівка).

Згідно акту перевірки, у 2007-30.09.2008 роках
СГД ОСОБА_4. реалізовано ТМЦ ЗАТ
Мукачівському ЛК товарно-матеріальних
цінностей на суму 1053616,61 грн., загальна
вартість товарно-матеріальних
цінностей поставлених ПП ОСОБА_4 СГД
ОСОБА_5 становить 430248,48 грн., загальна
вартість товарно-матеріальних
цінностей поставлених МП «Полімер і К»
ОСОБА_4 становить 671350,67 грн., загальна
вартість товарно-матеріальних
цінностей поставлених ПП ОСОБА_5 ПП
ОСОБА_4 становить 1247940,39 грн.

Перевіркою встановлено, що проведені
операції є безтоварними, крім того,
ОСОБА_5 виписував накладні та податкові
накладні від свого імені та від імені
фізичних осіб - підприємців, від яких
отримував довіреності на здійснення
підприємницької діяльності. Вказані
безтоварні операції проводились з
метою переведення грошових коштів з
безготівкової форми у готівкову. Для
цієї мети були зареєстровані
суб'єктами підприємницької діяльності
фізичні особи, які не мали на меті
здійснення підприємницької
діяльності, за матеріальну винагороду
у розмірі десяти відсотків від
безготівкової суми грошових коштів,
переведених у готівку. Факт здійснення
безтоварних операцій підтверджується
тим, що у вказаних ФОП відсутні
первинні накладні на придбання ТМЦ,
тобто, оформлення ТМЦ проводилось без
фактичних поставок продукції. За
аналогічною схемою проводилось
оформлення податкових накладних з
метою формування податкового кредиту з
ПДВ, таким чином, дані операції є
безтоварними. Будь яких первинних чи
інших фінансових документів немає.
Відсутні також документи, що
підтверджують перевезення вантажів
(первинної транспортної документації).
Відсутні данні про наявність
складських приміщень у ФОП ОСОБА_5
тобто, укладені між ПП ОСОБА_4 із ЗАТ
«Мукачівський лісокомбінат», між ПП
ОСОБА_4 із ПП ОСОБА_5, між МП «Полімер і
К» із ПП ОСОБА_4 та між ПП ОСОБА_5 із ПП
ОСОБА_4 угоди є нікчемними.

Суд першої інстанції в задоволенні
позову відмовив з тих підстав, що
позивачем не доведено недійсності
укладених правочинів, як таких що
порушують публічний порядок та не
доведено її фіктивності.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується з висновками суду першої
інстанції та вважає їх такими, що
відповідають нормам матеріального та
процесуального права, обставинам
справи з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 207 Господарського
кодексу України, господарське
зобов'язання, що не відповідає вимогам
закону, або вчинено з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, або укладено учасниками
господарських відносин з порушенням
хоча б одним з них господарської
компетенції, може бути на вимогу однієї
із сторін, або відповідного органу
державної влади визнано судом
недійсним повністю або в частині.

Частиною 1 ст. 203 ЦК України (в редакції
Кодексу станом на час виникнення
спірних правовідносин) встановлено, що
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 215 ЦК України, якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин). Визнання
правочину недійсним судом не
вимагається лише у тому випадку, якщо
його недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин).

Нікчемними є правочини, що посягають на
суспільні, економічні та соціальні
основи держави, зокрема: правочини,
спрямовані на використання всупереч
закону комунальної, державної або
приватної власності; правочини,
спрямовані на незаконне відчуження або
незаконне володіння, користування,
розпорядження об'єктами права
власності українського народу - землею
як основним національним багатством,
що перебуває під особливою охороною
держави, її надрами, іншими природними
ресурсами (ст. 14 Конституції України);
правочини щодо відчуження викраденого
майна; правочини, що порушують правовий
режим вилучених з обігу або обмежених в
обігу об'єктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на
порушення інших об'єктів права,
передбачені іншими нормами публічного
права, не є такими, що порушують
публічний порядок.

При кваліфікації правочину за ст. 228 ЦК
України має враховуватися вина, яка
виражається в намірі порушити
публічний порядок сторонами правочину
або однією зі сторін. Доказом вини може
бути вирок суду, постановлений у
кримінальній справі, щодо знищення,
пошкодження майна чи незаконного
заволодіння ним тощо.

Вироком Свалявського районного суду
Закарпатської області від 13 грудня 2012
року (справа №1/710/220/11, головуючого
судді Жиганської Н.М.) ОСОБА_5 визнаний
винним у вчиненні злочинів,
передбачених ст. ст. 191 ч. 5, 209 ч. 1, 191 ч. 4,
209 ч. 2 Кримінального кодексу України.

Однак, як вбачається із тексту вироку
Свалявського районного суду від 13.12.2012
р., ОСОБА_5, за попередньою змовою з
ОСОБА_8, організував привласнення
коштів ПП ОСОБА_9 та вчинив розтрату
майна, що перебувало в його віданні, тим
самим ним вчинено дії спрямовані на
набуття, володіння та використання
коштів, одержаних внаслідок вчинення
суспільно - небезпечного протиправного
діяння, що передувало легалізації
доходів, тобто ОСОБА_5 визнаний винним у
вчиненні злочинів щодо привласнення а
розтратою чужого майна та легалізації
одержаних злочинним шляхом доходів,
при цьому, ОСОБА_5 ні цим вироком, ні
іншими не визнавався винним у вчиненні
злочину (злочинів), пов'язаних з
укладенням правочинів, направлених на
порушення суспільних, економічних та
соціальних основ держави та даною
кримінальною справою не
досліджувались відносини щодо
укладання договору між ОСОБА_5 та ФОП
ОСОБА_10, ФОП ОСОБА_11, ФОП ОСОБА_12, ФОП
ОСОБА_13, ФОП ОСОБА_14 та ТзОВ «Караван
ЛТД».

Таким чином, відсутній вирок, що набрав
законної сили, яким доведена вина
сторін правочину (однієї з сторін
правочину) в намірі порушити публічний
порядок у вигляді порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина та/або знищення,
пошкодження майна фізичної або
юридичної особи, держави, Автономної
Республіки Крим, територіальної
громади, незаконного заволодіння ним.

Що стосується висновку податкового
органу про нікчемність правочинів з
тих підстав, що такий не направлений на
реальне настання наслідків, то такий
висновок суперечить нормам ст. ст. 203, 234
ЦК України, оскільки фіктивний
правочин характеризується тим, що
сторони вчиняють такий правочин лише
для виду, знаючи заздалегідь, що він не
буде виконаний. При вчиненні
фіктивного правочину сторони мають
інші цілі, ніж ті, що передбачені
правочином. Причому такі цілі можуть
бути протизаконними або фіктивний
правочин може взагалі не мати правової
мети. Фіктивним може бути визнаний
будь-який правочин, якщо він не має на
меті встановлення правових наслідків,
незалежно від того, в якій формі він
вчинений, його нотаріального
посвідчення та державної реєстрації.

Частиною 2 ст. 234 ЦК України
передбачено, що фіктивний правочин
визнається судом недійсним.

Безпідставним є посилання податкового
органу в акті на ч. 1 ст. 203, ст. 216 ЦК
України, так як зазначені норми
законодавства використовуються лише
при визнанні правочинів недійсними в
судовому порядку.

Відповідно до презумпції
правомірності правочину (ст. 204 ЦК
України) всі укладені між сторонами
правочини є чинними, якщо їх
недійсність прямо не встановлена
законом (нікчемні правочини). В усіх
інших випадках питання про недійсність
правочину має бути встановлено судом
на підставі заяви зацікавленої особи
після повного та всебічного розгляду
питання про недійсність такого
правочину.

Як вбачається з наведених актів
цивільного законодавства, підставою
вважати правочин нікчемним являється
його недійсність, прямо встановлена
законом, а не висновки акту податкової
перевірки. Вказані в актах податкових
органів порушення, допущені суб'єктами
господарювання при укладенні та
виконанні договорів, не є підставою для
визнання правочинів нікчемними,
оскільки чинне законодавство не
встановлює таких підстав нікчемності
правочину.

За вчинення правочину з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, застосовуються санкції,
передбачені, передбачені ч. 1 ст. 208 ГК
України. За змістом статті це можливо
лише в разі виконання правочину хоча б
однією стороною. Зазначені санкції не
можна застосувати за сам факт несплати
податків (зборів, інших обов'язкових
платежів) однією зі сторін договору,
оскільки за таких обставин
правопорушенням була б несплата
податків, а не вчинення правочину. Для
стягнення цих санкцій є необхідною
наявність умислу на укладення угоди з
метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства. Цією
статтею визначено, що у випадку якщо
господарське зобов'язання визнано
недійсним як таке, що вчинено з метою,
яка завідомо суперечить інтересам
держави і суспільства, то за наявності
наміру в обох сторін - у разі виконання
зобов'язання обома сторонами - в доход
держави за рішенням суду стягується
все одержане ними за зобов'язанням, а у
разі виконання зобов'язання однією
стороною з другої сторони стягується в
доход держави все одержане нею, а також
все належне з неї першій стороні на
відшкодування одержаного. У разі
наявності наміру лише у однієї із
сторін усе одержане нею повинно бути
повернено другій стороні, а одержане
останньою або належне їй на
відшкодування виконаного стягується
за рішенням суду в доход держави.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції та вважає, що судом першої
інстанції правильно встановлені
обставини справи, судове рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
доводами апеляційної скарги висновки,
викладені в судовому рішенні, не
спростовуються і підстав для його
скасування не вбачається.

Приведені в апеляційні скарзі доводи,
висновку суду не спростовують, а
зводяться до переоцінки доказів та
незгоди з ними.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, підстав для
скасування постанови суду першої
інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись статтями 160 ч. 3, 167, 195, 196, 198, 200,
205, 206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Свалявської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Закарпатській області -
залишити без задоволення, а постанову
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 22 квітня 2013
року у адміністративній справі
№2а-404/10/0770 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції, а у разі
складення в повному обсязі відповідно
до ч. 3 ст. 160 КАС України - з дня
складення в повному обсязі.

Головуючий суддя З.М. Матковська

Судді В.С. Затолочний

В.М. Каралюс

Повний текст ухвали складено 11.02.2014 р.