Справа № 826/19843/13-а
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2014-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 лютого 2014 року 10:38
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Літвінової А.В.,
при секретарі судового засідання
Давиденко Л.В., за участю представників
сторін, розглянув у відкритому
судовому засіданні адміністративну
справу
за позовомОСОБА_1доКиївського міського
центру зайнятості Міністерства
Українипровизнання протиправним та
скасування наказу від 20.09.2013 №261,На
підставі частини третьої статті 160
Кодексу адміністративного судочинства
України в судовому засіданні 05 лютого
2014 року проголошено вступну та
резолютивну частини постанови.
Виготовлення постанови у повному
обсязі відкладено, про що повідомлено
осіб, які брали участь у розгляді
справи, з урахуванням вимог частини
другої статті 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України. Під час проголошення вступної
та резолютивної частин постанови
сторонам роз'яснено зміст судового
рішення, порядок і строк його
оскарження, а також порядок отримання
повного тексту постанови, визначеного
статтею 167 Кодексу адміністративного
судочинства України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного
адміністративного суду міста Києва із
позовом про визнання нечинним та
скасування наказу Оболонського
районного центру зайнятості в місті
Києві Київського міського центру
зайнятості Міністерства соціальної
політики України від 20.09.2013 №261.

Позовні вимоги мотивовано тим, що під
час перебування ОСОБА_1 на обліку в
центрі зайнятості в якості
безробітної, нею не отримувались
будь-які кошти, послуги за договором
доручення від 31.10.2008 №AGN.08.32660.001.AD не
надавались.

Київський міський центр зайнятості
проти позову заперечив з огляду на те,
що під час реєстрації ОСОБА_1 в статусі
безробітного нею було надано
недостовірну інформацію, оскільки як
на час реєстрації, так і на момент
винесення оскаржуваного наказу, ОСОБА_1
виконувала функції повіреного
відкритого акціонерного товариства
«Страхова компанія «ПЗУ Україна
страхування життя» на підставі чинного
договору від 31.10.2008 №AGN.08.32660.001.AD.

Розглянувши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, Окружний
адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до статті 2 Закону України
«Про зайнятість населення» згідно з
наказом Оболонського районного центру
зайнятості від 07.09.2012 № НТ120907 ОСОБА_1
надано статус безробітного та
призначено допомогу по безробіттю як
застрахованій особі, персональна
картка №00009.

За наслідками розслідування страхових
випадків та обґрунтованості виплат
матеріального забезпечення відповідно
до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття», Шевченківським районним
центром зайнятості складено акт від
08.07.2013 №819, в якому зафіксовано чинність
на момент перевірки договору доручення
від 31.10.2008 №AGN.08.32660.001.AD, укладеного між
ОСОБА_1 та відкритим акціонерним
товариством «Страхова компанія «ПЗУ
Україна страхування життя».

На підставі акту розслідування
страхових випадків, складеного
Шевченківським районним центром
зайнятості, Оболонським районним
центом зайнятості видано наказ від
20.09.2013 №261, відповідно до якого
виплачене ОСОБА_1 матеріальне
забезпечення у розмірі 35 933, 57 грн.
визнано безпідставним та таким, що
підлягає стягненню з винної особи.

Відповідно до наказу Оболонського
районного центру зайнятості від 29.08.2013
№НТ130829 ОСОБА_1 припинено виплату
допомоги по безробіттю та припинено її
реєстрацію в якості безробітного у
зв'язку із встановленням факту подання
особою недостовірних даних та
документів, на підставі яких прийнято
рішення про надання їй статусу
безробітного.

ОСОБА_1 надіслано повідомлення від
23.09.2013 №24-5482 про необхідність
відшкодування незаконно отриманих
коштів в сумі 35 933, 57 грн.

Досліджуючи надані сторонами докази,
аналізуючи наведені міркування та
заперечення, оцінюючи їх в сукупності,
суд бере до уваги наступне.

Відповідно до частини першої статті 2
Закону України «Про зайнятість
населення», у редакції 2012 року,
безробітними визнаються працездатні
громадяни працездатного віку, які
через відсутність роботи не мають
заробітку або інших передбачених
законодавством доходів і
зареєстровані у державній службі
зайнятості як такі, що шукають роботу,
готові та здатні приступити до
підходящої роботи. Безробітними
визнаються також інваліди, які не
досягли пенсійного віку, не працюють та
зареєстровані як такі, що шукають
роботу.

Відповідно до пункту 3 статті 1 Закону
України «Про зайнятість населення», у
редакції 2012 року, в Україні до
зайнятого населення належать
громадяни, що проживають на території
держави на законних підставах:
працюючі по найму на умовах повного або
неповного робочого дня (тижня) на
підприємствах, в установах і
організаціях, незалежно від форм
власності, у міжнародних та іноземних
організаціях в Україні і за кордоном у
фізичних осіб; громадяни, які
самостійно забезпечують себе роботою,
включаючи підприємців, осіб, зайнятих
індивідуальною трудовою діяльністю,
творчою діяльністю, члени
кооперативів, фермери та члени їх
сімей, що беруть участь у виробництві, а
також члени особистих селянських
господарств, діяльність яких
здійснюється відповідно до Закону
України «Про особисте селянське
господарство».

Приписи частини першої статті 4 Закону
України «Про зайнятість населення»,
який набрав чинності 01.01.2013, визначають,
що до зайнятого населення належать
особи, які працюють за наймом на умовах
трудового договору (контракту) або на
інших умовах, передбачених
законодавством, особи, які
забезпечують себе роботою самостійно
(у тому числі члени особистих
селянських господарств), проходять
військову чи альтернативну
(невійськову) службу, на законних
підставах працюють за кордоном та які
мають доходи від такої зайнятості, а
також особи, що навчаються за денною
формою у загальноосвітніх,
професійно-технічних та вищих
навчальних закладах та поєднують
навчання з роботою.

Згідно із приписами пункту 8 частини
першої статті 31 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» виплата допомоги по
безробіттю припиняється у разі
призначення виплати на підставі
документів, що містять неправдиві
відомості.

Із зазначеними приписами закону
кореспондуються приписи пункту 5.5
Порядку надання допомоги по
безробіттю, у тому числі одноразової її
виплати для організації безробітними
підприємницької діяльності,
затвердженого наказом Міністерства
праці та соціальної політики України
від 20.11.2000 №307 та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 14.12.2000 за
№915/5136.

При цьому, пунктом 6.14 названого Порядку
передбачено, що якщо під час одержання
допомоги по безробіттю безробітний
своєчасно не подав відомості про
обставини, що впливають на умови її
виплати, у тому числі встановлені під
час розслідування страхових випадків
та обґрунтованості виплати
матеріального забезпечення, з
безробітного стягується сума
виплаченої допомоги по безробіттю з
моменту виникнення цих обставин.

З матеріалів справи вбачається, що
внаслідок перевірки органами
зайнятості правомірності призначення
позивачеві допомоги по безробіттю,
було встановлено наявність чинного
договору доручення від 31.10.2008
№AGN.08.32660.001.AD, укладеного між ОСОБА_1 та
відкритим акціонерним товариством
«Страхова компанія «ПЗУ Україна
страхування життя».

За умовами даного договору страхова
компанія уповноважує повіреного
(ОСОБА_1) на здійснення за винагороду
функцій страхового агенту. Згідно
пунктів 12.2.та 12.3 названого договору
його укладено на невизначений строк,
кожна із сторін має право припинити цей
договір за умови письмового
повідомлення зацікавленою стороною
іншої сторони про намір припинити
договір. Договір вважається припиненим
після спливу 30 календарних днів з
моменту отримання стороною вказаного
повідомлення від ініціатора
припинення.

Під час судового розгляду справи судом
встановлено, що на час реєстрації
ОСОБА_1 в центрі зайнятості договір
доручення від 31.10.2008 №AGN.08.32660.001.AD був
чинний, отже вона мала статус
страхового агенту.

Позивачем на вимогу суду не надано
доказів щодо припинення цього договору
у встановленому порядку.

В матеріалах справи міститься заява
позивача, яка надавалась Оболонському
центру зайнятості при постановці на
облік, відповідно до якої ОСОБА_1
стверджує, що будь-якою трудовою
діяльністю не займається, має право на
статус безробітного.

Згідно з частиною другою статті 36
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття», застраховані особи,
зареєстровані в установленому порядку
як безробітні, зобов'язані своєчасно
подавати відомості про обставини, що
впливають на умови виплати їм
забезпечення та надання соціальних
послуг.

Відповідно до частини третьої статті 36
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» сума виплаченого
забезпечення та вартості наданих
соціальних послуг застрахованій особі
внаслідок умисного невиконання нею
своїх обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

З урахуванням викладеного, враховуючи,
що позивачем під час постановки на
облік в якості безробітного, не
повідомлено відповідача про статус
страхового агенту, суд вважає
обґрунтованим оскаржуваний наказ, а
тому позов не підлягає задоволенню.

При цьому, судом не приймаються до
уваги доводи позивача, що ним не
отримувався дохід за договором
доручення від 31.10.2008 №AGN.08.32660.001.AD.
Відповідачем під час судового розгляду
справи цей факт і не заперечувався.

Проте відповідальність до позивача
застосовано саме за призначення
виплати на підставі документів, що
містять неправдиві відомості.
Наявність цього складу порушення
позивачем не спростовано.

Відповідно до статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову відмовити
повністю.

Постанова набирає законної сили в
порядку, визначеному статтею 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України. Постанова може бути оскаржена
до суду апеляційної інстанції за
правилами, встановленими статтями 185-187
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Суддя
Літвінова А.В.

Повний текст постанови складено 10.02.2014