Справа № 818/8268/13-а
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2014-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2014 р.Справа № 818/8268/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Спаскіна О.А.

Суддів: Сіренко О.І. , Любчич Л.В.

за участю секретаря судового засідання
Бутенко Ю.О.

представника позивача Похилько Л.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Державної податкової
інспекції у м.Сумах Головного
управління Міндоходів у Сумській
області на постанову Сумського
окружного адміністративного суду від
10.12.2013р. по справі № 818/8268/13-а

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Сумське машинобудівне
науково-виробниче об'єднання
ім.М.В.Фрунзе"

до Державної податкової інспекції у
м.Сумах Головного управління
Міндоходів у Сумській області

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 10.12.2013 року
позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства «Сумське
машинобудівне науково-виробниче
об»єднання ім..М.В.Фрунзе» до Державної
податкової інспекції у м.Сумах
Головного управління Міндоходів у
Сумській області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення -
задоволено в повному обсязі.

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у м.
Сумах Головного управління Міндоходів
у Сумській області від 18.07.2013 р. №
/35274 про зменшення суми бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість, з урахуванням штрафних
(фінансових) санкцій, в розмірі 125 062, 00
грн.

Стягнуто з Державного бюджету України
на користь Публічного акціонерного
товариства "Сумське машинобудівне
науково-виробниче об'єднання ім. М.В.
Фрунзе" (40004, м. Суми, вул. Горького, 58 код
05747991) судові витрати в розмірі 1 250, 62
(одна тисяча двісті п'ятдесят) грн. 62
коп.

В апеляційній скарзі відповідач
просить скасувати вказану постанову
суду першої інстанції та постановити
нове рішення, яким повністю відмовити
позивачу в задоволенні позову.
Скаржник зазначає, що приймаючи
зазначену постанову суд першої
інстанції дійшов до помилкових
висновків, які призвели до
неправильного вирішення справи,
неповно з»ясував всі обставини справи,
що мають значення при вирішенні спору,
не вірно застосував до спірних
правовідносин вимоги ст.ст.44,85,200
Податкового Кодексу України, Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» та
норми ст.159 Кодексу адміністративного
судочинства України щодо повноти та
об»єктивності розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає
справу в межах доводів апеляційної
скарги відповідно до вимог ст.195 КАС
України та керуючись ч.1 ст.41 КАС
України.

Колегія суддів, вислухавши
суддю-доповідача, представника
позивача, вивчивши матеріали справи,
доводи апеляційної скарги, приходить
до висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
Державною податковою інспекцією у м.
Сумах проведено документальну
позапланову невиїзну перевірку ПАТ
"СМНВО ім. М.В. Фрунзе" з питань
достовірності нарахування суми
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість на рахунок платника
банку за період березень, квітень,
травень, червень, липень 2012 року, про що
складено акт від 27.06.2013р. №2280/15.5-22/05747991.

На підставі висновків акту від 27.06.2013
року податковим органом винесено
податкове повідомлення-рішення від
18.07.2013 року № /35274, яким зменшено
суму бюджетного відшкодування з
податку на додану вартість за період
березень, квітень, травень, червень,
липень 2012 року в сумі 83375 грн. та
застосовані штрафні санкції у розмірі
41687 грн.

Не погодившись з цим податковим
повідомленням-рішенням позивач
оскаржив його до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що в
ході судового розгляду знайшов
підтвердження факт порушення спірним
податковим повідомленням-рішенням
прав та охоронюваних законом інтересів
позивача у сфері публічно-правових
відносин. Висновки перевіряючих,
викладені в акті перевірки носять
характер суб»єктивних припущень та не
підтверджені жодними належними та
допустимими доказами.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
наступних підстав.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 Податкового
кодексу України, датою виникнення
права платника податку на віднесення
сум податку до податкового кредиту
вважається: дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України
передбачено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу)

Відповідно до п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України ,
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу, а за змістом п.п. 14.1.18 п. 14.1 ст. 14
ПК України , бюджетне відшкодування -
відшкодування від'ємного значення
податку на додану вартість на підставі
підтвердження правомірності сум
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість за результатами
перевірки платника, у тому числі
автоматичне бюджетне відшкодування у
порядку та за критеріями, визначеними у
розділі V цього Кодексу.

Відповідно до абз. а п. 200.4 ст. 200 ПК
України, бюджетному відшкодуванню
підлягає частина такого від'ємного
значення, яка дорівнює сумі податку,
фактично сплаченій отримувачем
товарів/послуг у попередніх податкових
періодах постачальникам таких
товарів/послуг.

Так, п. 14.1.18 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України, містить загальні
норми щодо самого поняття „бюджетне
відшкодування" та джерела його
формування для подальшого
використання, а норми ст. 200 Кодексу
передбачає підстави та порядок
одержання платником податку
бюджетного відшкодування і не вказує
на те, що кошти повертаються платнику
податку лише за умови сплати такого
податку його контрагентами.

Згідно п. 201.10 ст. 201 ПК України,
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Пунктом 201.6 ст. 201 ПК України
встановлено, що податкова накладна є
податковим документом і одночасно
відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Виходячи із вищезазначеної норми,
податкова накладна є документом, який
підтверджує факт сплати покупцем ПДВ у
ціні товару.

Судовим розглядом встановлено, що
позивач виконав вимоги ПК України,
сплативши податок на додану вартість в
ціні товару, придбаного у
безпосередніх постачальників, які, в
свою чергу, виконали вимоги п. 201.10 ст. 201
ПК України - видали покупцеві, яким є
позивач, належним чином оформлені
податкові накладні на визначені та
сплачені покупцем суми податку.

Згідно ст. 61 Конституції України, норми
якої є нормами прямої дії, юридична
відповідальність особи має
індивідуальний характер. Тому, якщо
контрагент позивача не виконав свого
зобов'язання зі сплати ПДВ до бюджету,
настає відповідальність та відповідні
негативні наслідки саме щодо цієї
особи. Зазначена обставина не є
підставою для позбавлення платника
податку права на відшкодування ПДВ у
разі, якщо останній виконав усі
передбачені законом умови щодо
отримання такого відшкодування та має
документальні підтвердження розміру
свого податкового кредиту.

Таким чином, сама по собі несплата
податку контрагентами продавця (у тому
числі в разі ухилення від сплати) при
фактичному здійсненні господарської
операції не впливає на податковий
кредит покупця та суму бюджетного
відшкодування.

Податковий орган не надав до
матеріалів справи безпосередніх
доказів і того що вказані операції по
придбанню ТМЦ та послуг мали фіктивний
чи безтоварний характер.

Податковим органом не надані суду
також докази того, що безпосередні
контрагенти позивача, були виключені з
реєстру платників податку на додану
вартість, а їх свідоцтва платників
податку на додану вартість були
анульовані у встановленому чинним
законодавством порядку.

Оскільки податок на додану вартість є
непрямим податком, то обов'язком
покупця є сплата податку на додану
вартість у ціні товару продавцю товару,
а обов'язок утримання такого непрямого
податку із вартості проданого товару
та перерахування його до бюджету несе
продавець такого товару. Обов'язок
покупця товару в сплаті непрямого
податку завершується із сплатою
вартості придбаного товару, обов'язку
покупця при включенні сум податку,
сплаченого в ціні товару або послуги,
до податкового кредиту пересвідчитися
у фактичному надходженні таких сум до
бюджету та не наділено її відповідними
повноваженнями для таких дій.
Незважаючи на це, відповідачем право
позивача на формування податкового
кредиту поставлено в залежність від
добросовісності інших осіб.

Невиконання такими особами свого
зобов'язання по сплаті податку до
бюджету, тягне негативні наслідки саме
для цих осіб. На переконання суду,
своїми рішеннями відповідач встановив
для позивача додаткові обмеження, що
суперечить вимогам ст. 19 ч. 2
Конституції України, яка зобов`язує
органи державної влади, їх посадових
осіб діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

При розгляді даної справи судом
з'ясовано, що податковим органом не
виявлено будь-яких порушень у
формуванні позивачем податкового
кредиту за наслідками якого ПАТ "СМНВО
ім. М.В. Фрунзе" заявлено до
відшкодування зазначену суму податку
на додану вартість. Відповідачем не
наведено жодних доводів та не подано
будь-яких доказів, які б могли свідчити
про недобросовісність позивача як
платника податків або про наявність
обставин, що виключають
обґрунтованість заявленої позивачем
податкової вигоди.

Навпаки, сама податкова інспекція м.
Суми в акті перевірки підтверджує
наявність у позивача необхідних
первинних документів, що свідчать про
реальність виконання господарських
операцій, а саме: податкових та
видаткових накладних, довіреностей на
отримання товарно-матеріальних
цінностей, платіжних доручень на
перерахування грошових коштів,
товарно-транспортних накладних, тощо.

З матеріалів справи вбачається, що спір
виник з тих підстав, що по
постачальникам позивача по ланцюгам до
товаровиробника не завершені
перевірки, що робить неможливим
підтвердження сплати податкового
зобов'язання по операціям з поставки
позивачу товарів по ланцюгу до
виробника.

Згідно вимог ст.ст.15, 16 ПК України
платники податку відповідають за
дотримання достовірності та
своєчасності визначення сум податку, а
також за повноту та своєчасність його
внесення до бюджету відповідно до
закону. Статтею 61 цього Кодексу
встановлено, що контроль за
правильністю нарахування, повноти і
своєчасності сплати податків і зборів
до бюджету здійснюється контролюючим
(податковим) органом.

Тобто, обов'язки з контролю за
дотримання достовірності та
своєчасністю визначення сум податку,
за правильністю нарахування та сплати
податку на додану вартість
контрагентами позивача, відповідно до
Закону, покладаються на податкові
ограни, а не на позивача.

Діючим законодавством надано право
податковим органам здійснювати
зустрічні перевірки, але не проведення
їх чи відсутність висновків за ними не
змінює порядок та строки та підстави
відшкодування з Державного бюджету
України податку на додану вартість,
встановлені Податковим кодексом
України, чим порушується право
позивача на бюджетне відшкодування
податку на додану вартість.

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 Кодексу, сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Таким чином, позивач сформував
податковий кредит на підставі належно
оформлених податкових накладних,
виданих йому продавцями. Із
зазначеного випливає, що сума
податкового кредиту та відповідно суму
бюджетного відшкодування позивач
сформував правомірно, оскільки ПДВ
входить до складу договірної суми,
сплаченої продавцеві.

Доводи апеляційної скарги відповідача
про порушення судом першої інстанції
під час розгляду справи вимог ст.ст.
44,85,200 Податкового Кодексу України,
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» та норм ст.159 Кодексу
адміністративного судочинства України
щодо повноти та об»єктивності розгляду
справи висновків суду не спростовують,
оскільки при розгляді справи суд
першої інстанції, відповідно до вимог
ст. 159 КАС України повно і всебічно, в
межах заявлених вимог, з"ясував дійсні
обставини справи, дав належну оцінку
наявним у справі доказам, правильно
вирішив питання щодо правовідносин,
зумовлених встановленими фактами, та
вирішив справу на підставі норм
матеріального права, які регулюють ці
правовідносини.

З огляду на вищевикладене,
постанова суду першої інстанції
ухвалена з дотриманням норм
процесуального права, у відповідності
до вимог норм матеріального права, тому
колегія суддів вважає, що підстав для
її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м.Сумах
Головного управління Міндоходів у
Сумській області залишити без
задоволення.

Постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 10.12.2013р. по
справі № 818/8268/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Спаскін
О.А.Судді(підпис) (підпис) Сіренко О.І.
Любчич Л.В. Повний текст ухвали
виготовлений 10.02.2014 р.