Справа № 369/7024/13-а (2а/369/245/13)
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2014-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" січня 2014 р. м. Київ
К/800/55656/13

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

Олендера І.Я. (доповідача),
Бутенка В.І., Лиска Т.О.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_4 до Управління Державної
казначейської служби України у
Києво-Святошинському районі Київської
області, Відділу Державної виконавчої
служби Києво-Святошинського районного
управління юстиції в Київській області
про визнання незаконною та скасування
постанови, провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 31 жовтня 2013
року та постанову Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 30
серпня 2013 року, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2013 року позивач - ОСОБА_4
звернулась до суду першої інстанції з
позовом, в якому, з урахуванням заяви
про зміну позовних вимог просила:
визнати постанову державного
виконавця відділу ДВС
Києво-Святошинського районного
управління юстиції в Київській області
незаконною та скасувати її; визнати
протиправною відмову Управління
Державної казначейської служби
України у Києво-Святошинському районі
Київської області переслати її заяву
та виконавчий лист за належністю;
встановити яка державна інституція
повинна прийняти до виконання
постанову суду.

Постановою Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 30
серпня 2013 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 31 жовтня 2013
року, в задоволенні позовних вимог
відмолено.

Суди попередніх інстанцій мотивували
свої рішення тим, що права позивача не
порушені, а суб'єкти владних
повноважень діяли з дотриманням вимог
законодавства та в межах своєї
компетенції. Визначення державної
інституції не є повноваженням суду,
який перевіряє правомірність дій
суб'єктів владних повноважень.

У поданій касаційній скарзі позивач
заявила вимоги про скасування рішень
судів попередніх інстанцій, як таких,
що постановлені із порушенням норм
матеріального і процесуального права,
ухвалити нове рішення про задоволення
позовних вимог.

У доводах касаційної скарги, позивач
зазначає, що Управління Державної
казначейської служби України у
Києво-Святошинському районі Київської
області не направило за належністю
подану нею заяву та виконавчий лист. В
свою чергу, Відділ ДВС в
Києво-Святошинському районі Київської
області, до якого вона звернулась,
протиправно відмовив у відкритті
виконавчого провадження. Своїми діями
відповідачі створили перепони у
виконанні судового рішення, яке
набрало законної сили.

Судами попередній інстанцій
встановлено наступні обставини.

Постановою Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 25
січня 2011 року задоволено позов ОСОБА_4:
зобов'язано управління Пенсійного
фонду України у Києво-Святошинському
районі Київської області здійснити
нарахування і виплату ОСОБА_4
щомісячної державної соціальної
допомоги у розмірі 30% мінімальної
пенсії за віком, починаючи з 12 липня 2010
року з урахуванням раніше здійснених
виплат.

20 березня 2013 року позивач отримала
виконавчий лист №2-а-389/11 р.

Позивач зверталася до відділу
Державної виконавчої служби
Києво-Святошинського районного
управління юстиції в Київській області
із заявою про виконання судового
рішення. Постановою державного
виконавця відділу Державної
виконавчої служби
Києво-Святошинського районного
управління юстиції в Київській області
від 12 квітня 2013 року ОСОБА_4 відмовлено
у відкритті виконавчого провадження на
підставі п. 4 ч.1 ст.26 Закону України «Про
виконавче провадження».

Також позивач зверталася до управління
Державної казначейської служби
України у Києво-Святошинському районі
Київської області із заявою про
виконання судового рішення. Листом №
03-04/1141 від 14 червня 2013 року управління
Державної казначейської служби
України у Києво-Святошинському районі
Київської області повернуло ОСОБА_4
виконавчий лист без виконання,
оскільки судові рішення про
зобов'язання вчинити дії не підлягають
розгляду органами державного
казначейства.

12 червня 2013 року позивач звернулась до
управління Пенсійного фонду України у
Києво-Святошинському районі Київської
області із заявою про виконання
постанови суду від 25 січня 2011 року.
Листом №6314/07 від 03 липня 2013 року
Управління Пенсійного фонду України у
Києво-Святошинському районі Київської
області було відмовлено ОСОБА_4,
оскільки рішення суду не містить
вимоги про стягнення коштів з
державного підприємства або юридичної
особи.

Справу розглянуто в порядку письмового
провадження, відповідно до пункту
першого частини першої статті 222
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального і
процесуального права, колегія суддів
приходить до висновку, що зазначена
касаційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступних
мотивів.

Частиною 2 статті 3 Закону України «Про
виконавче провадження» визначено, що
рішення про стягнення коштів з
державного та місцевих бюджетів або
бюджетних установ виконуються
органами Державного казначейства
України в установленому Кабінетом
Міністрів України порядку.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 03.08.2011 № 845 затверджений Порядок
виконання рішень про стягнення коштів
з державного та місцевих бюджетів або
бюджетних установ.

Відповідно до пункту 35 Порядку,
Казначейство здійснює безспірне
списання коштів державного бюджету для
відшкодування (компенсації):

1) шкоди, заподіяної громадянинові
незаконними рішеннями, діями чи
бездіяльністю органу, що провадить
оперативно-розшукову діяльність,
досудове розслідування, органу
прокуратури або суду;

2) шкоди, заподіяної фізичним та
юридичним особам внаслідок незаконно
прийнятих рішень, дій чи бездіяльності
органів державної влади, їх посадових
чи службових осіб під час здійснення
ними своїх повноважень;

3) шкоди, заподіяної органом державної
влади у сфері нормотворчої діяльності;

4) різниці між сумою коштів, що надійшли
до державного бюджету від реалізації
конфіскованого або зверненого судом у
дохід держави майна, іншого майна, у
тому числі валютних цінностей, що
переходять у власність держави, та
сумою, встановленою у судовому рішенні;

5) шкоди, заподіяної фізичній особі
внаслідок кримінального
правопорушення.

Відповідно до пункту 16 Порядку, органи
Казначейства за судовими рішеннями про
стягнення надходжень бюджету
здійснюють безспірне списання коштів
державного та місцевих бюджетів:

1) для повернення надмірно та/або
помилково сплачених податків і зборів;

2) що надійшли в результаті повернення
бюджетних позичок, фінансової
допомоги, наданої на поворотній основі,
та кредитів, у тому числі залучених
державою або під державні гарантії;

3) що надійшли від реалізації
конфіскованого або зверненого судом у
дохід держави майна, іншого майна, у
тому числі валютних цінностей, що
переходять у власність держави,
вилученого уповноваженими державними
органами;

4) що надійшли в результаті конфіскації
національної або іноземної валюти;

5) що надійшли в інший установлений
законодавством спосіб;

6) з метою забезпечення бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість та/або пені, нарахованої на
заборгованість державного та місцевих
бюджетів з відшкодування такого
податку.

Відповідно до п. 36 Порядку у разі
здійснення безспірного списання
коштів державного бюджету згідно з
пунктом 35 цього Порядку стягувачі
подають документи, зазначені у пункті 6
цього Порядку, до органу Казначейства
за місцезнаходженням органу державної
влади, внаслідок незаконно прийнятих
рішень, дій чи бездіяльності якого
заподіяно шкоду.

Згідно з ч. 1 п. 6 Порядку у разі
прийняття рішення про стягнення коштів
стягувач подає органові Казначейства в
установлений зазначеним органом
спосіб:

- заяву про виконання такого рішення із
зазначенням реквізитів банківського
рахунка, на який слід перерахувати
кошти, або даних про перерахування
коштів у готівковій формі через банки
або підприємства поштового зв'язку,
якщо зазначений рахунок відсутній;

- оригінал виконавчого документа;

- судові рішення про стягнення коштів (у
разі наявності);

- оригінал або копію розрахункового
документа (платіжного доручення,
квитанції тощо), який підтверджує
перерахування коштів до відповідного
бюджету.

Статтею 3 Закону України «Про гарантії
держави щодо виконання судових рішень»
встановлено, що виконання рішень суду
про стягнення коштів, боржником за
якими є державний орган, здійснюється
Державною казначейською службою
України в межах відповідних бюджетних
призначень шляхом списання коштів з
рахунків такого державного органу, а в
разі відсутності у зазначеного
державного органу відповідних
призначень - за рахунок коштів,
передбачених за бюджетною програмою
для забезпечення виконання рішень
суду.

Відповідно до ч. 2 п. 25 Порядку у разі
наявності у боржника окремої бюджетної
програми для забезпечення виконання
рішень суду безспірне списання коштів
з боржника (виконання рішень суду про
стягнення коштів з боржника)
здійснюється лише за цією бюджетною
програмою, при цьому пункти 24 - 34 цього
Порядку застосовуються лише щодо
зазначеної бюджетної програми.

Згідно з п. 33 Порядку у разі коли судове
рішення стосується спорів фізичних
осіб із суб'єктами владних повноважень
з приводу обчислення, призначення,
перерахунку, здійснення, надання,
одержання пенсійних виплат, соціальних
виплат непрацездатним громадянам,
виплат за загальнообов'язковим
державним соціальним страхуванням,
виплат та пільг дітям війни, інших
соціальних виплат, доплат, соціальних
послуг, допомоги, захисту, пільг або
судове рішення неможливо виконати
протягом двох місяців з дня
надходження документів, зазначених у
пункті 6 цього Порядку, орган
Казначейства для виконання рішення про
стягнення передає до Казначейства
документи та відомості згідно з
підпунктом 1 пункту 47 цього Порядку. При
цьому органом Казначейства
відновлюється проведення платежів
боржника.

Виходячи із системного аналізу
Порядку, Закону України «Про виконавче
провадження» та Закону України «Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень» суди попередніх
інстанцій правильно вказали, що
реалізація особою права, що пов'язане з
отриманням бюджетних коштів, яке
базується на спеціальних та чинних на
час виникнення спірних правовідносин
нормативно-правових актах
національного законодавства,
здійснюється лише за судовим рішенням
про стягнення коштів з державного
бюджету, а не за рішеннями
зобов'язального характеру.

Враховуючи те, що постановою
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 25 січня 2011 року
зобов'язано УПФ України у
Києво-Святошинському районі Київської
області вчинити певні дії, то
Управління Державної казначейської
служби України у Києво-Святошинському
районі Київської області повертаючи
виконавчий документ позивачу без
виконання діяло правомірно.

Відповідно до Конституції України,
держава забезпечує захист прав усіх
суб'єктів права власності і
господарювання; усі суб'єкти права
власності рівні перед законом; права і
свободи людини і громадянина
захищаються судом; судові рішення
ухвалюються судами іменем України і є
обов'язковими до виконання на всій її
території; обов'язковість рішень суду є
однією з основних засад судочинства
(частина четверта статті 13, частина
перша статті 55, частина п'ята статті 124,
пункт 9 частини третьої статті 129).

Згідно з ч. 2 ст. 13 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» судові
рішення, що набрали законної сили, є
обов'язковими до виконання усіма
органами державної влади, органами
місцевого самоврядування, їх
посадовими та службовими особами,
фізичними і юридичними особами та їх
об'єднаннями на всій території України.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про виконаче провадження» (далі -
Закон) виконавче провадження - це
сукупність дій органів і посадових
осіб, визначених у ньому, спрямованих
на примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до
законів України, а також рішеннями, що
підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень судів
України відбувається на основі
виконавчих документів, які є підставою
для відкриття державним виконавцем
виконавчого провадження і проведення
виконавчих дій. Такими документами є
виконавчі листи, що видаються судами;
накази господарських судів; ухвали,
постанови судів у випадках,
передбачених законом; інші документи,
визначені у ч. 2 ст. 17 Закону.

Згідно з ч. 2 ст. 21 Закону України «Про
виконавче провадження» на відділ
примусового виконання рішень
управлінь державної виконавчої служби
Головного управління юстиції
Міністерства юстиції України в
Автономній Республіці Крим, головного
управління юстиції в області, містах
Києві та Севастополі покладається
виконання рішень, за якими: боржниками
є територіальні підрозділи
центральних органів виконавчої влади,
місцеві суди, міські, районні або
селищні ради чи районні державні
адміністрації та їх структурні
підрозділи, міські, районні,
міжрайонні, інші прирівняні до них
прокуратури, інші територіальні
підрозділи органів державної влади та
їх посадові особи; сума зобов'язання
становить від трьох до десяти
мільйонів гривень або еквівалентну
суму в іноземній валюті.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 26 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець відмовляє у
відкритті виконавчого провадження у
разі пред'явлення виконавчого
документа до органу державної
виконавчої служби не за місцем або не
за підвідомчістю виконання рішення.

Оскільки, УПФ України у
Києво-Святошинському районі Київської
області є територіальним підрозділом
центрального органу виконавчої влади
(Пенсійного фонду України),
пред'явлений позивачем виконавчий
документ про виконання постанови
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 25 січня 2011 року
підвідомчий Управлінню державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Київській
області, а не ВДВС Києво-Святошинського
районного управління юстиції в
Київській області.

Враховуючи вищевикладене, суд
касаційної інстанції вважає
правильним висновок судів попередніх
інстанцій, що ВДВС
Києво-Святошинського районного
управління юстиції в Київській області
правомірно відмовлено у відкритті
виконавчого провадження на підставі п.
4 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче
провадження».

В свою чергу позивач не позбавлений
права пред'явити виконавчий документ
за підвідомчістю, що дозволить
виконати судове рішення яке набрало
законної сили.

Доводи касаційної скарги
спростовуються викладеними вище
нормами права та установленими
обставинами справи, у зв'язку з чим
відсутні підстави для її задоволення
та скасування оскаржуваних судових
рішень.

За змістом ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 223 КАС України
суд касаційної інстанції за наслідками
розгляду касаційної скарги має право
залишити касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що з
оскаржуваних судових рішень
вбачається, що при їх ухвалені, суди
попередніх інстанцій не допустили
порушень норм матеріального та
процесуального права, які могли б бути
підставою для скасування чи зміни
судового рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 220, 222, 223, 224, 231, 254
КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 31 жовтня 2013 року та постанову
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 30 серпня 2013 року
у справі № 369/7024/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили протягом
п'яти днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, встановлених
статтею 237 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий
І.Я. Олендер

Судді
В.І. Бутенко

Т.О. Лиска