Справа № 813/8775/13-а
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2014-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 лютого 2014 року 11 год. 06 хв.
Справа № 813/8775/13-а
Львівський окружний адміністративний
суд
у складі: головуючого судді - Сакалоша
за участю секретаря судового засідання
представника позивача - ОСОБА_1,
розглянувши у м. Львові у відкритому
судовому засіданні адміністративну
справу за позовом ОСОБА_2 до
Личаківського відділу Державної
виконавчої служби Львівського
міського управління юстиції,
державного реєстратора Реєстраційної
служби Тернопільського міського
управління юстиції Підперигора М.Б. про
скасування постанов,-
На розгляд Львівського окружного
адміністративного суду надійшла
позовна заява ОСОБА_2 до Личаківського
відділу державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції, Державного реєстратора
Реєстраційної служби Тернопільського
міського управління юстиції
Підперигора М.Б. про скасування
постанов про арешт майна боржника, а
саме будинку АДРЕСА_1 та оголошення
заборони на його відчуження ВП № 29862319
від 16.11.2011 року та ВП № 29858356 від 25.11.2011
10.02.2014 року представником позивача
було подано уточнення до позовних
вимог відповідно до якого останній
просить: скасувати обтяження та арешти,
які накладенні на будинок АДРЕСА_1:
- постановою Личаківського відділу ДВС
ЛМУЮ від 16.11.2011р. ВП 29862319 та постановою
від 25.11.2011р. ВП 29858356 про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
- обтяження № 11850270 від 16.11.2011р., яке
накладено на підставі постанови
Личаківського ВДВС від 16.11.2011р.
виконавче провадження № 29862319;
- обтяження № 13300570 від 17.11.2011р., яке
накладено на підставі постанови
Личаківського ВДВС від 05.11.2012р.
виконавче провадження № 35049522;
- рішенням державного реєстратора
Реєстраційної служби Тернопільського
міського управління юстиції
Підперигора М.Б. про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень,
індексний номер 5206652 від 22.08.2013р., якими
накладено обтяження на будинок
Хід розгляду справи відображений в
ухвалах суду. В судовому засіданні
10.02.2014 року відповідно до вимог ч.3 ст. 160
Кодексу адміністративного судочинства
України проголошено вступну та
резолютивну частину постанови.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
позивач є власником вищевказаного
будинку на підставі рішення суду, яке
вступило в законну силу, а всі
обтяження накладені в межах
забезпечення вимог іншої фізичної
особи.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав,
просив їх задовольнити з підстав
наведених в адміністративному позові,
додаткових поясненнях, з врахуванням
уточнення позовних вимог.

Представник відповідача 1 в судове
засідання не з'явився, про причини
неявки суд не повідомив. Суд вважає, що
відповідач 1 належним чином, в силу
приписів ст.ст. 33-35 КАС України,
повідомлений про час та місце розгляду
справи і справу можливо розглядати у
відсутності представника відповідача
на підставі наявних в матеріалах
справи доказів, відповідно до ст.71 КАС
України та беручи до уваги пояснення
останнього, які були надані в ході
судового розгляду справи щодо того, що
всі арешти на вищевказане нерухоме
майно було накладено в той час, коли
будинок по АДРЕСА_1 належав іншій
фізичній особі, а саме ОСОБА_4

Відповідач 2 в судове засідання не
з'явився, про причини неявки суд не
повідомив. Суд вважає, що відповідач 2
належним чином, в силу приписів ст.ст.
33-35 КАС України, повідомлений про час та
місце розгляду справи і справу можливо
розглядати за його відсутності на
підставі наявних в матеріалах справи
доказів.

Розглянувши і дослідивши подані
документи та матеріали, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
встановив наступні факти та відповідні
їм правовідносини.

Як вбачається з матеріалів
справи, позивач був власником
житлового будинку, який знаходиться за
адресою АДРЕСА_1. Таке право власності
набуте позивачем в результаті
придбання частини будинку в ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 згідно договору
купівлі-продажу від 12.12.2008 року, яке
зареєстровано в БТІ про що видано витяг
про реєстрацію права власності на
нерухоме майно від 13.10.2008р. за номером
20546465. Щодо іншої частини будинку за
адресою АДРЕСА_1, то така належала
позивачу на підставі свідоцтва про
право власності на будинок від 04.09.2008р.
№ ЛЖ2371 та зареєстровано в БТІ про що
видано витяг про реєстрацію права
власності на нерухоме майно від 13.10.2008р.
за номером 20555945.

В подальшому, позивач частину
будинку подарував ОСОБА_4, згідно
договору дарування від 12.12.2008р., а іншу
частину було відчужено ОСОБА_9 згідно
договору купівлі-продажу від 08.08.2009р.
Проте, позивачем оскаржено вищезгадані
договір купівлі-продажу від 08.08.2009р. та
договір дарування від 12.12.2008р. По
результатах розгляду судової справи,
Личаківським районним судом м. Львова
прийнято заочне рішення від 27.02.2013р.,
згідно якого позовні вимоги позивача
задоволено, договір купівлі-продажу
частини будинку від 08.08.2009р. укладеного
між ОСОБА_2 та ОСОБА_9 розірвана, а
договір дарування від 12.12.2008р. частини
будинку, укладеного між ОСОБА_2 та
ОСОБА_4 визнано недійсним. Ухвалою
Личаківського районного суду м. Львова
від 22.04.2013р. заяву ОСОБА_4 та ОСОБА_9 про
перегляд заочного рішення залишено без
задоволення. Рішення Личаківського
районного суду м. Львова від 27.02.2013р.
оскаржено в апеляційну інстанцію,
проте ухвалою Апеляційного суду
Львівської області від 02.10.2013р. таке
рішення Личаківського районного суду
м. Львова від 27.02.2013р. залишено без змін,
а апеляційні скарги без задоволення.

Таким чином, до позивача перейшло
право власності на підставі рішення
суду, яке вступило в законну силу.
Проте, позивач позбавлений можливості
зареєструвати за собою право власності
на житловий будинок по АДРЕСА_1,
оскільки на таке майно накладено
обтяження в рахунок забезпечення
зобов'язань ОСОБА_4, який був попереднім
власником, і право власності якого
припинено згідно вищезгаданого
рішення суду. Так, постановами
Личаківського відділу ДВС ЛМУЮ від
16.11.2011р. ВП № 29862319 та від 25.11.2011р. ВП №
29858356 накладено арешти на частину цього
будинку, в ході виконавчого
провадження про стягнення
заборгованості з ОСОБА_4 Також
зареєстровано обтяження № 11850270 від
16.11.2011р., на підставі постанови
Личаківського ВДВС від 16.11.2011р.
виконавче провадження № 29862319;
обтяження № 13300570 від 17.11.2011р., на
підставі постанови Личаківського ВДВС
від 05.11.2012р. виконавче провадження №
35049522; а також обтяження згідно рішення
державного реєстратора Реєстраційної
служби Тернопільського міського
управління юстиції Підперигора М.Б. про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень, індексний номер 5206652 від
22.08.2013р., якими накладено обтяження на
будинок АДРЕСА_1.

Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України
визначено підстави набуття права
власності. Так, право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом, зокрема із
правочинів. Пунктом 2 цієї ж статті
встановлено, що право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Законом України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» визначено
правові, економічні, організаційні
засади проведення державної
реєстрації речових та інших прав, які
підлягають реєстрації за цим Законом,
та їх обтяжень і норми цього Закону
спрямовані на забезпечення визнання та
захисту державою цих прав, створення
умов для функціонування ринку
нерухомого майна.

Відповідно до вимог п.5 ч.1 ст. 19 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень», встановлено, що державна
реєстрація прав проводиться на
підставі рішень судів, що набрали
законної сили. Частиною 2 ст.19
передбачено підстави для проведення
державної реєстрації обтяжень.

З огляду на вищенаведене, в суду немає
підстав ставити під сумнів
правомірність набуття позивачем права
власності на житловий будинок по
АДРЕСА_1, і таке право власності позивач
має право зареєструвати в силу вимог п.5
ст. 19 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень».

Крім цього, ст.2 цього ж Закону
встановлено, що державна реєстрація
речових прав на нерухоме майно це
офіційне визнання і підтвердження
державою фактів виникнення, переходу
або припинення прав на нерухоме майно,
обтяження таких прав шляхом внесення
відповідного запису до Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно.

Наявність обтяжень, які стосуються
іншої фізичної особи, на майно, яке
належить позивачу не лише позбавляє
права останнього зареєструвати своє
право власності але і порушує вимоги
ст. 3 вищезгаданого Закону. Пунктом 1
даної статті вказано, що державна
реєстрація прав є обов'язковою.
Пунктом 2 визначено, що держава
гарантує достовірність зареєстрованих
прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відповідно до вимог ст. 236 ЦК України,
визначено момент недійсності
правочину, так правочин, визнаний судом
недійсним, є недійсним з моменту його
вчинення. В даному випадку, договір
дарування частини будинку від 12.12.2008р.
укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 визнано
недійсним, тобто такий правочин є
недійсним з моменту його вчинення,
тобто з 12.12.2008р.

Позивач є законним власником
цілого будинку по АДРЕСА_1, на підставі
рішення суду, яке вступило в законну
силу, а тому існування будь-яких
арештів чи обтяжень на її майно в
якості забезпечення майнових
зобов'язань інших осіб є неприпустимим,
і грубо порушує її законні права та
інтереси.

Згідно з п.1 ст. 72 КАС України,
встановлено, що обставини, встановлені
судовим рішенням в адміністративній,
цивільній або господарській справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини. З огляду
на це, позивач не зобов'язаний доводити
правомірність набуття права власності,
оскільки таке встановлено судовим
рішенням.

Статтею 316 ЦК України визначено, що
правом власності є право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб. Зміст права власності
наведено 317 цього ж кодексу, -
власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном.

Статтею 319 ЦК України передбачено
здійснення права власності, - власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд. Власник
має право вчиняти щодо свого майна
будь-які дії, які не суперечать закону.

Непорушність права власності
гарантовано ст. 321 ЦК України, - право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.
Особа може бути позбавлена права
власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом.

Крім цього, існування арешту, порушує
право позивача,
визначенеКонституцуією України,
зокрема. Зокрема, стаття 41 Конституції
України передбачає, що кожен має право
володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю,
результатами своєї інтелектуальної,
творчої діяльності. Право приватної
власності набувається в порядку,
визначеному законом. Громадяни для
задоволення своїх потреб можуть
користуватися об'єктами права
державної та комунальної власності
відповідно до закону. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений права
власності. Право приватної власності є
непорушним.

Згідно з вимогами ст. 8 Закону
України «Про виконавче провадження»,
сторонами виконавчого провадження є
стягувач і боржник. В даному випадку,
позивач не є боржником чи стягувачем.

Заходами примусового виконання рішень,
згідно ст. 32, є звернення стягнення на
кошти та інше майно (майнові права)
боржника, у тому числі якщо вони
перебувають в інших осіб або
належать боржникові від інших осіб. В
даному випадку, майно, зокрема частина
будинку по вул. Старознесенська, 109, не є
власністю боржника ОСОБА_4, а тому таке
майно не можу бути предметом стягнення.

Пунктом 2 ст. 57 Закону України «Про
виконавче провадження» також
визначено, що арешт на майно боржника
може накладатися державним виконавцем
шляхом винесення постанови про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження. В даному випадку,
позивач ОСОБА_2 не є боржником, щодо неї
не відкрито жодного виконавчого
провадження про стягнення.

Згідно ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Враховуючи вищевикладене, виходячи із
заявлених позовних вимог, системного
аналізу положень чинного
законодавства України та матеріалів
справи, суд прийшов до висновку, що
позовні вимоги обґрунтовані
матеріалами справи, а відтак
підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 17-19, 94, 160-163 КАС
України, суд -

п о с т а н о в и в :

1. Адміністративний позов
задовольнити повністю.

2. Скасувати обтяження та
арешти, які накладенні на будинок
АДРЕСА_1:

- постановою Личаківського відділу ДВС
ЛМУЮ від 16.11.2011р. ВП 29862319 та постановою
від 25.11.2011р. ВП 29858356 про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
відчуження;

- обтяження № 11850270 від 16.11.2011р., яке
накладено на підставі постанови
Личаківського ВДВС від 16.11.2011р.
виконавче провадження № 29862319;

- обтяження № 13300570 від 17.11.2011р., яке
накладено на підставі постанови
Личаківського ВДВС від 05.11.2012р.
виконавче провадження № 35049522;

- рішенням державного реєстратора
Реєстраційної служби Тернопільського
міського управління юстиції
Підперигора М.Б. про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень,
індексний номер 5206652 від 22.08.2013р., якими
накладено обтяження на будинок
АДРЕСА_1.

Постанова може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду. Апеляційна
скарга подається до адміністративного
суду апеляційної інстанції через суд
Львівський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови
виготовлено 12 лютого 2014 року.

Суддя
Сакалош В.М.