Справа № 826/15241/13-а
Суддя: Шурко О.І.
Дата ухвалення: 2014-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Бояринцева
Суддя-доповідач: Шурко
У Х В А Л А

Іменем України

30 січня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого
Шурка О.І.,

суддів
Василенка Я.М., Степанюка А.Г.,

при секретарі
Киричуку Р.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, без фіксування його за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу згідно до ч. 1 ст. 41
КАС України, апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Печерському районі Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у місті Києві на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 28 жовтня 2013 року у
справі за адміністративним позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Енергозберігаючі
технології 2010» до Державної податкової
інспекції у Печерському районі
Головного управління Міністерства
доходів і зборів України у місті Києві
про скасування податкового
повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
28 жовтня 2013року адміністративний позов
задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить апеляційну
інстанцію скасувати незаконну, на його
думку, постанову суду першої інстанції
та постановити нову про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Апелянт посилається на незаконність,
необ'єктивність та необґрунтованість
оскаржуваного рішення,
невідповідність висновків суду
дійсним обставинам справи, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, що є на його
переконання підставою для скасування
судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, податковим органом була
проведена документальна невиїзна
перевірка ТОВ «Енергозберігаючі
технології 2010» з питань правомірності
нарахування податкових зобов'язань та
податкового кредиту з податку на
додану вартість в результаті
взаємовідносин з ПП «Хімінвест 2012» за
період з 01.08.2011 по 31.08.2011 року.

За результатами проведеної перевірки
податковою складено Акт від 22.11.2012 року
№ 1067/22-3/37100186, яким встановлено
порушення ТОВ «Енергозберігаючі
технології 2010» п. 185.1 ст. 185, п. 188.1 ст. 188,
п.п. «а» п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198
Податкового кодексу України, п. 2 ст. 3
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», в результаті чого занижено
суму податку на додану вартість всього
в сумі 109 413 грн.

На підставі складеного акту перевірки,
17.12.2012 року податковим органом винесено
податкове повідомлення-рішення №
, яким збільшено ТОВ
«Енергозберігаючі технології 2010» суму
грошового зобов'язання в розмірі 245 294
грн., з якої: за основним платежем - 109 413
грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями - 27 353 грн. за платежем:
податок на додану вартість.

Не погоджуючись із вказаним рішенням
податкового органу, позивач звернувся
із адміністративним позовом до суду, в
якому просив визнати нечинним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення.

В основу обґрунтування свого рішення
про задоволення позову, суд посилався
на те, що під час розгляду справи
відповідач не навів жодних обставин та
доказів, які б свідчили про незвичність
цін за спірними операціями між
позивачем та його контрагентом, або про
невідповідність господарських
операцій цілям та завданням статутної
діяльності сторін цих операцій, або
інших обставин, які б в сукупності
могли свідчити про фіктивність
вчинення операцій, відсутність факту
поставки робіт/послуг, а також того, що
вчинення зазначених операцій не було
обумовлено розумними економічними
причинами (цілями ділового характеру),
а дії позивача та його контрагентів
були спрямовані на отримання
необґрунтованої податкової вигоди чи
заволодіння майном держави.

Колегія суддів вважає доводи апелянта
безпідставними та погоджується із
рішенням суду першої інстанції, з
огляду на наступне.

Так, згідно зі ст. 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» господарською
операцією є дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Відповідно до п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК
України податковий кредит - сума, на яку
платник податку на додану вартість має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Так, згідно з п. 138.2 ст. 138 ПК України
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

При цьому відповідно до п.п. 139.1.9 п. 139.1
ст. 139 ПК України не включаються до
складу витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Згідно з п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Водночас відповідно до п. 198.3 ст. 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до ст. 39 цього
Кодексу, та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п. 193.1
ст. 193 цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Тобто, необхідною умовою для
віднесення сплачених у ціні товарів
(послуг) сум податку на додану вартість
є факт придбання товарів та послуг із
метою їх використання в господарській
діяльності.

Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені і підтверджені належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
04.07.2011 року між ПП «Хімінвест-2012», як
підрядником, та ТОВ «Енергозберігаючі
технології 2010», як замовником, укладено
договір № 154, за умовами якого
підрядник зобов'язується виконати по
завданню замовника наступні види
робіт: поточний ремонт, очищення,
промивка, капітальний ремонт,
реконструкція, модернізація,
антикорозійна обробка, технічне
обслуговування, антикорозійний захист,
відновлення дебіту, відео
спостереження свердловини,
ремонтно-відновлювальні роботи,
очистка від накипу і відкладень,
очистка від бруду та відкладень,
відновлення пропускної здатності:
зливостоків, систем опалень та батарей,
каналізаційних мереж, каналізаційних
систем, каналізаційно-насосних
станцій, каналізаційного колектору,
злив приймальної системи, мережі,
мереж, систем водоводів, водогонів,
водопроводів, трубопроводів,
водогонів, теплообмінного обладнання,
резервуарів, котлів, котельного
обладнання, теплообмінників, бойлерів,
сушильних камер, теплотрас,
теплопостачаючого обладнання, системи
теплопостачання, свердловин,
відстійників, дренажних систем, труб
економайзеру, інше. Згідно пункту 2.1
договору, ціна угоди визначається за
обумовленими додатковими угодами до
договору та кошторисами на кожен вид
робіт, які є невід'ємною частиною даної
угоди.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що зобов'язання сторін за
даним Договором були виконані належним
чином та в повному обсязі, що
підтверджується належним чином
оформленим первинними документами по
кожній з операцій, зокрема: актами
виконаних робіт та податковими
накладними.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України,
передбачено тільки один випадок не
включення до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг) - це не підтвердження таких сум
податковими накладними чи митними
деклараціями.

Отже, колегія суддів приходить до
висновку, що якщо платник податку на
додану вартість, придбав товари
(роботи, послуги) для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності, при цьому сплатив у складі
вартості цих товарів (робіт, послуг)
податок на додану вартість і це
підтверджується належним чином
оформленими податковими накладними,
він має право віднести сплачені ним
суми податку до складу податкового
кредиту.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
спростовуються встановленими судом
першої інстанції обставинами, наявними
в матеріалах справи доказами та
нормами права, зазначеними в
мотивувальній частині оскаржуваного
рішення суду.

Отже, колегія суддів вирішила згідно
ст. 200 КАС України залишити апеляційну
скаргу без задоволення, а постанову
суду - без змін, з урахуванням того, що
суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206
КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Печерському
районі Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у місті Києві - залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
28 жовтня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України в порядок і строки, визначені
ст. 212 КАС України.

Головуючий:

Судді:

Головуючий суддя
Шурко О.І.

Судді:
Василенко Я.М.

Степанюк А.Г.