Справа № 2а/0570/10368/11
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2014-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2014 року м.
Київ К/9991/63232/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого
Степашка О.І.

Суддів
Островича С.Е.

Федорова М.О.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Жовтневої
міжрайонної державної податкової
інспекції м. Маріуполя

на постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 07.09.2011

у справі № 2а/0570/10368/11

за позовом Жовтневої міжрайонної
державної податкової інспекції м.
Маріуполя

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торговий дім «БСМ»

про стягнення
заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Жовтнева міжрайонна державна
податкова інспекція м.Маріуполя (далі
по тексту - позивач, Жовтнева МДПІ
м.Маріуполя) звернулася до Донецького
окружного адміністративного суду з
позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торговий дім «БСМ»
(далі по тексту - відповідач, ТОВ
«Торговий дім «БСМ») про стягнення
грошових коштів, що належать платнику
податків з розрахункових рахунків у
банках на суму податкового боргу у
розмірі 10623,00 грн.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 20.07.2011 позов
задоволено частково: стягнуто з ТОВ
«Торговий дім «БМС» грошові кошти, що
належать платнику податків з
розрахункових рахунків у банках на
суму податкового боргу з податку на
прибуток у розмірі 624,00 грн. на користь
державного бюджету Жовтневого району,
код платежу 11021000, р/р 0052, банк
одержувача - ГУДКУ в Донецькій області,
МФО 834016, одержувач -Державний бюджет,
Жовтневий район, . У
задоволенні інших позовних вимог
відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 07.09.2011
постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 20.07.2011
скасовано та прийнято нову постанову,
якою в задоволенні позову Жовтневої
МДПІ м.Маріуполя до ТОВ «Торговий дім
«БМС» про стягнення заборгованості у
сумі 10623,00 грн. - відмовлено у повному
обсязі.

В касаційній скарзі позивач просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції та залишити в силі рішення
суду першої інстанції, посилаючись на
порушення судами норм матеріального
права.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що відповідачем до
Жовтневої МДПІ були подані податкові
декларації з податку на прибуток: за 1
півріччя 2010 року № 37089 від 09.08.2010 по
строку сплати 18.08.2010, зобов'язання за
якою склали 2206,00грн. та нараховані
штрафні санкції у зв'язку з виявленням
помилки у розмірі 416,00 грн.; за 3 квартал
2010 року №53993 від 08.11.2010 по строку сплати
16.11.2010, зобов'язання за якою склали 7377,00
грн.; за 1 квартал 2011 року № від
22.04.2011 по строку сплати 05.05.2011,
зобов'язання за якою склали 624,00 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд апеляційної інстанції
виходив з наступних мотивів, з якими
погоджується суд касаційної інстанції.

Як вбачається зі змісту пп. 5.3.1 п. 5.3 ст. 5
Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами», платник податків
зобов'язаний самостійно сплатити суму
податкового зобов'язання, зазначену у
поданій ним податковій декларації.

Відповідно до пп. 7.1.1 п. 7.1 ст. 7 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» джерелами самостійної сплати
податкових зобов'язань або погашення
податкового боргу платника податків є
будь-які власні кошти, у тому числі
отримані від продажу товарів (робіт,
послуг), майна і немайнових цінностей,
випуску цінних паперів, у тому числі
корпоративних прав, отримані у позику
(кредит), а також з інших джерел з
урахуванням особливостей, визначених
цією статтею.

Пунктом 7.7 ст. 7 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами»
визначено принцип рівності бюджетних
інтересів та встановлено, що
податковий борг погашається
попередньо погашенню податкових
зобов'язань, які не є податковим боргом,
у порядку календарної черговості його
виникнення, а в разі одночасного його
виникнення за різними податками,
зборами (обов'язковими платежами) - у
рівних пропорціях.

Пунктом 1.7 Інструкції про безготівкові
розрахунки в Україні в національній
валюті, затвердженої постановою
Правління Національного банку України
від 21.01.2004 № 22, встановлено, що кошти з
рахунків клієнтів банки списують лише
за дорученнями власників цих рахунків
(включаючи договірне списання коштів
згідно з главою 6 цієї Інструкції) або
на підставі платіжних вимог стягувачів
у разі примусового списання коштів
згідно з главою 5 цієї Інструкції. При
цьому згідно з пунктом 3.8 зазначеної
Інструкції реквізит «Призначення
платежу» платіжного доручення
заповнюється платником так, щоб
надавати повну інформацію про платіж
та документи, на підставі яких
здійснюється перерахування коштів
отримувачу. Повноту інформації
визначає платник з урахуванням вимог
законодавства України. Платник
відповідає за дані, що зазначені в
реквізиті платіжного доручення
«Призначення платежу». Банк перевіряє
заповнення цього реквізиту на
відповідність установленим вимогам
лише за зовнішніми ознаками.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем було своєчасно здійснено
оплату податку на прибуток за 2 квартал
2010 року (декларація №37089 від 09.08.2010) та 3
квартал 2010 року (декларація №53993 від
08.11.2010), на підтвердження чого надано
платіжні доручення від 08.08.2010 №256 та від
16.11.2010 №347 у яких в графі призначення
платежу зазначено «податок на прибуток
за 2 квартал 2010 року по строку 18.08.2010» та
«податок на прибуток за 3 квартал 2010
року по строку 16.11.2010» відповідно.

Законом України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» визначено вичерпний перелік
заходів, які вживаються контролюючим
органом з метою погашення платниками
податків податкового боргу. Серед
таких заходів відсутня зміна
призначення платежу, самостійно
визначеного платником податків.

З наведеного вбачається, що право
самостійно визначати призначення
платежу відповідно до чинного
законодавства України належить
виключно платнику, натомість
податковий орган не наділений правом
чи обов'язком змінювати будь-яким чином
призначення платежу, якщо таке
встановлено платником податків.

Крім того, постановою Донецького
окружного адміністративного суду від
01.12.2010, залишеної без змін ухвалою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 24.12.2010, по
справі № 2а-24808/10/0570 за позовом ТОВ
«Торговий дім «БМС» до Жовтневої МДПІ
м. Маріуполя про скасування
податкового повідомлення-рішення
від 10.09.2010 №/0 був встановлений
факт оплати платіжним дорученням від
18.08.2010 №256 в розмірі 2622,00 грн., а саме
податкових зобов'язань за декларацією
з податку на прибуток №37089 від 09.08.2010.

Рішення суду набрало законної сили та
відповідно до приписів статті 72
Кодексу адміністративного судочинства
України має преюдиційне значення у
даній справі.

Таким чином, відповідачем сплачені в
повному обсязі та у встановлені строки
податкові зобов'язання, які виникли за
деклараціями з податку на прибуток: за 1
півріччя 2010 року від 09.08.2010 № 37089 та за 3
квартал 2010 року від 08.11.2010 №53993, на
загальну суму 9999,00 грн.

Також, з матеріалів справи вбачається,
що на підтвердження виконання
зобов'язань в розмірі 624,00 грн. по
податковій декларації з податку на
прибуток № від 22.04.2011
відповідачем було надано платіжне
доручення від 05.05.2011 №61, у якому в
призначенні платежу вказано «податок
на прибуток за 1 квартал 2011 року по
строку 05.05.2011».

Проте, відповідно до картки особового
рахунку станом на 05.05.2011 (на час
здійснення оплати) у відповідача була
наявна заборгованість з податку на
прибуток у розмірі 1669894,27 грн.

Статтею 87 Податкового кодексу України
визначено джерела погашення
податкового боргу, а п. 87.9 цієї статті
встановлено, що у разі наявності у
платника податків податкового боргу
органи державної податкової служби
зобов'язані зарахувати кошти, що
сплачує такий платник податків, в
рахунок погашення податкового боргу
згідно з черговістю його виникнення
незалежно від напряму сплати,
визначеного платником податків.

До набрання чинності Податкового
кодексу України такий спосіб дії
органів Державної податкової служби не
був встановлений.

Разом з тим, відповідно до п.п.54.1,59.4
ст.59 Податкового Кодексу України у
разі коли платник податків не сплачує
узгодженої суми грошового зобов'язання
в установлені законодавством строки,
орган державної податкової служби
надсилає йому податкову вимогу в
порядку, визначному для надсилання
податкового повідомлення - рішення.
Податкова вимога надсилається також
платникам податків, які самостійно
подали податкові декларації, але не
погасили суми податкових зобов'язань.
Податкова вимоги має містити відомості
про факт виникнення грошового
зобов'язання та права податкової
застави, розмір податкового боргу, який
забезпечується податковою заставою,
обов'язок погасити податковий борг та
можливі наслідки його непогашення в
установлений строк.

Відповідно до п.п.95.2, 95.3 ст.95
Податкового Кодексу України стягнення
коштів платника податків провадиться
не раніше ніж через 60 календарних днів
з дня надіслання такому платнику
податків вимоги та стягнення коштів
з рахунків платника податків у банках,
обслуговуючих такого платника
податків та здійснюється за рішенням
суду, яке направляється до виконання
органам державної податкової служби у
розмірі суми податкового боргу.

З огляду на зазначене судом
апеляційної інстанції вірно зазначено,
що податковим органом не дотримані
вищезазначені вимоги Податкового
Кодексу України.

Крім того, судом апеляційної інстанції
вірно не взято до уваги посилання на
податкові вимоги від 29.06.2010 №1/228 та від
13.08.2010 №2/275, оскільки дані податкові
вимоги стосуються іншої суми боргу за
іншій період її виникнення.

За таких обставин та з урахуванням
вимог ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 71 КАС України, суд
апеляційної інстанції дійшов
обґрунтованого висновку щодо
відсутності підстав для задоволення
позовних вимог.

Враховуючи викладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про те, що судом апеляційної
інстанції належним чином з'ясовані
обставини справи та надано їм
правильну юридичну оцінку. Порушень
норм матеріального та процесуального
права, які могли б призвести до зміни чи
скасування рішення суду апеляційної
інстанції не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 220-1, 223, 224, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Жовтневої
міжрайонної державної податкової
інспекції м.Маріуполя відхилити.

Постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 07.09.2011
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та може бути переглянута
Верховним Судом України у випадках,
встановлених Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Головуючий(підпис)О.І. Степашко
Судді(підпис)С.Е. Острович (підпис)М.О.
Федоров