Справа № 805/17696/13-а
Суддя: Кірієнко В.О.
Дата ухвалення: 2014-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2014 р.
Справа №805/17696/13-а

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

час прийняття постанови:

Донецький окружний адміністративний
суд у складі:

Головуючого судді Кірієнка В.О.

при секретарі Кутафіній К.Ю.

за участю

представника позивача Губарєва О.М.

представника позивача Полухіної І.В.

представника відповідача Пальцун С.О.

представника відповідача Козлової Н.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом Державного
відкритого акціонерного товариства
«Шахтопрохідне управління № 10» -
дочірнього підприємства Відкритого
акціонерного товариства «Державна
холдингова компанія «Трест
Горлівськвуглебуд» до Горлівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Донецькій області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
20.09.2013 року № , № , № ,-

В С Т А Н О
В И В:

Державне відкрите акціонерне
товариство «Шахтопрохідне управління
№ 10» - дочірнього підприємства
Відкритого акціонерного товариства
«Державна холдингова компанія «Трест
Горлівськвуглебуд» звернулось до суду
з позовною заявою до Горлівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Донецькій області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
20.09.2013 року № , № , № , №
.

Ухвалою Донецького окружного
адміністративного суду від 04 грудня 2013
року роз'єднані позовні вимоги.

Позовні вимоги в частині визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
20.09.2013 року № , № , №
виділено в самостійне провадження.

Відповідно до протоколу автоматичного
розподілу справу № 805/17696/13-а за позовом
Державного відкритого акціонерного
товариства «Шахтопрохідне управління
№ 10» - дочірнього підприємства
Відкритого акціонерного товариства
«Державна холдингова компанія «Трест
Горлівськвуглебуд» до Горлівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Донецькій області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
20.09.2013 року № , № , № ,
передано судді Кірієнко В.О.

Позивач свої позовні вимоги
обґрунтовує тим, що Горлівською
об'єднаною державною податковою
інспекцією Головного управління
Міндоходів у Донецькій області (далі -
Горлівська ОДПІ, відповідач) було
проведено документальну планову
виїзну перевірку відкритого
акціонерного товариства
«Шахтопрохідне управління № 10» -
дочірнє підприємство відкритого
акціонерного товариства «Державна
холдингова компанія «Трест
Горлівськвуглебуд» з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.04.2011 року по 31.03.2013 року. За
результатами зазначеної перевірки
відповідачем складено акт перевірки №
173/ 05-03-22-01/00180108 від 23.08.2013 року та
прийняті податкове
повідомлення-рішення від 20.09.2013 року №
, яким зменшено суму від'ємного
значення податку на прибуток у розмірі
1245057,00 грн.; податкове
повідомлення-рішення від 20.09.2013 року №
, яким збільшено суму грошового
зобов'язання за податком на прибуток
підприємств та організацій, що
перебувають у державній власності в
розмірі 1469523,00 грн., з них: сума
грошового зобов'язання за основним
платежем - 979682,00 грн., за штрафними
(фінансовими) санкціями - 489841,00 грн.;
податкове повідомлення-рішення від
20.09.2013 року № , яким збільшено суму
грошового зобов'язання за авансовими
внесками з податку на прибуток
підприємств та організацій, що
перебувають у державній власності в
розмірі 375654,00 грн., з них: сума грошового
зобов'язання за основним платежем -
250436,00 грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями - 125218,00 грн. На його думку,
викладені в акті перевірки висновки
спростовуються наданими позивачем
первинними документами.

Представники позивача в судовому
засіданні підтримали позовні вимоги,
надали пояснення, аналогічні
викладеним у позовній заяві.

Представники відповідача у судовому
засіданні заперечували проти позовних
вимог на підставі, викладених у
письмових запереченнях, наявних в
матеріалах справи. У зв'язку з
викладеним просили у задоволенні
позову відмовити.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, повно, всебічно та об`єктивно
дослідивши в судовому засіданні всі
обставини справи та оцінивши їх
наявними доказами в їх сукупності за
своїм внутрішнім переконанням, суд
встановив наступне.

Позивач - Державне відкрите акціонерне
товариство «Шахтопрохідне управління
№ 10» - дочірнє підприємство відкритого
акціонерного товариства «Державна
холдингова компанія «Трест
Горлівськвуглебуд» зареєстроване як
юридична особа виконавчим комітетом
Горлівської міської ради Донецької
області 09.08.2001 року, , що
підтверджується відповідним
свідоцтвом про реєстрацію юридичної
особи серія А00 № 299557 та зареєстрований
як платник податку на додану вартість,
про що свідчить свідоцтво про
реєстрацію платника податку на додану
вартість № 100321558 серії НБ № 199999,
знаходиться на податковому обліку в
ДПІ у м. Краматорську Донецької області
ДПС.

Горлівською об'єднаною державною
податковою інспекцією Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області (далі - Горлівська ОДПІ,
відповідач) було проведено
документальну планову виїзну
перевірку відкритого акціонерного
товариства «Шахтопрохідне управління
№ 10» - дочірнє підприємство відкритого
акціонерного товариства «Державна
холдингова компанія «Трест
Горлівськвуглебуд» з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.04.2011 року по 31.03.2013 року.

Питання правомірності проведення
відповідачем вказаної перевірки не є
спірним у даній справі.

За результатами перевірки
відповідачем встановлено порушення
позивачем, зокрема, п. 57.1 ст. 57, п.п. 138.1.1
п. 138.1 ст. 138, п.п. 138.1.9 п. 138.2, п. 138.11 п. 138.8
ст. 138, п. 138.4, п.п. 138.8.1, 138.8.2, п. 138.8, п.п.
138.10.4 п. 138.10 ст. 138, п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п. 3
підрозділу 4 розділу ХХ Перехідних
положень Податкового кодексу України,
що призвело заниження податку на
прибуток на загальну суму 979682грн, у
тому числі по періодам: 3 квартали 2012р. -
759581,00 грн., 2012 рік - 979682,00 грн. та
завищення від'ємного значення об'єкту
оподаткування з податку на прибуток на
суму 1245057,00 грн., у тому числі: 2011 рік -
969776 грн., 1 квартал 2012р. - 2485170,00 грн.,
півріччя 2012 року - 3143965,00 грн. 3 квартали -
1575423,00 грн. 2012 р. - 1245057,00 грн., про що
складено акт № 173/ 05-03-22-01/00180108 від 23.08.2013
року (наявний в матеріалах справи).

З огляду на викладене, серед іншого,
відповідачем були прийняті податкове
повідомлення-рішення від 20.09.2013 року №
, яким зменшено суму від'ємного
значення податку на прибуток у розмірі
1245057,00 грн.; податкове
повідомлення-рішення від 20.09.2013 року №
, яким збільшено суму грошового
зобов'язання за податком на прибуток
підприємств та організацій, що
перебувають у державній власності в
розмірі 1469523,00 грн., з них: сума
грошового зобов'язання за основним
платежем - 979682,00 грн., за штрафними
(фінансовими) санкціями - 489841,00 грн.;
податкове повідомлення-рішення від
20.09.2013 року № , яким збільшено суму
грошового зобов'язання за авансовими
внесками з податку на прибуток
підприємств та організацій, що
перебувають у державній власності в
розмірі 375654,00 грн., з них: сума грошового
зобов'язання за основним платежем -
250436,00 грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями - 125218,00 грн.

Визначальною ознакою господарської
операції є те, що вона повинна
спричиняти реальні зміни майнового
стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового
стану платника податків як обов'язкова
ознака господарської операції
кореспондує з нормами Податкового
кодексу України.

Тобто, необхідною умовою для
віднесення сплачених у ціні товарів
(послуг) сум податку на додану вартість
є факт придбання товарів та послуг із
метою їх використання в господарській
діяльності.

Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені і підтверджені належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Установленим обставинам належить
давати оцінку з урахуванням усіх
доказів у справі в їх сукупності.
Зокрема, відсутність ліцензії чи
іншого дозвільного документа не є
безумовним доказом неправомірності
вчиненої господарської операції.

Відповідні відносини у сфері
оподаткування регулюються підпунктом
4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Податкового
кодексу України. Указана норма
встановлює презумпцію правомірності
рішень платника податку в тому, що в
разі якщо норма закону чи іншого
нормативно-правового акта, виданого на
підставі закону, або якщо норми різних
законів чи різних нормативно-правових
актів припускають неоднозначне
(множинне) трактування прав та
обов'язків платників податків.

Зазначена норма поширюється також і на
кваліфікацію господарських операцій з
метою формування платником податків
витрат для визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток
та/або податкового кредиту з податку на
додану вартість. За змістом указаної
норми відповідні витрати і податковий
кредит вважаються сформованими
платником податків правомірно, а
контролюючий орган має довести в
установленому порядку факт
невідповідності задекларованих
наслідків господарської операції
платника податків у податковому обліку
фактичним обставинам.

Оцінюватися при дослідженні факту
здійснення господарської операції
повинні відносини безпосередньо між
учасниками тієї операції, на підставі
якої сформовані дані податкового
обліку.

Не є обов'язковою передумовою для
визначення контролюючими органами
грошових зобов'язань визнання
недійсними (у тому числі нікчемними)
правочинів, які укладалися за ланцюгом
між попередніми посередниками, через
ланцюг яких декларувався рух товарів
чи послуг, нібито придбаних останнім у
такому ланцюгу платником податку. При
цьому відносини між учасниками
попередніх ланцюгів постачань товарів
та послуг не мають безпосереднього
впливу на дослідження факту реальності
господарської операції, вчиненої між
останнім у ланцюгу постачань платником
податків та його безпосереднім
контрагентом.

Водночас податкові органи не
позбавлені права звернутися до
адміністративного суду з вимогою про
визнання недійсним правочину,
укладеного між останнім у ланцюгу
постачань платником податку та його
контрагентом, з метою, завідомо
суперечною інтересам держави та
суспільства та стягнення в дохід
держави коштів, одержаних сторонами
оскаржуваного правочину за такими
угодами, як це установлено частиною
третьою статті 228 Цивільного кодексу
України.

Відсутність або недостатність
відповідних доказів з урахуванням
змісту підпункту 4.1.4 пункту 4.1 статті 4
Податкового кодексу України (2755-17)
(презумпція правомірності рішень
платника податку в разі, якщо норма
закону чи іншого нормативно-правового
акта, виданого на підставі закону, або
якщо норми різних законів чи різних
нормативно-правових актів припускають
неоднозначне (множинне) трактування
прав та обов'язків платників податків)
є підставою для висновку про
неправомірність оскарженого рішення
контролюючого органу.

Наявність або відсутність окремих
документів, а так само помилки у їх
оформленні не є підставою для
висновків про відсутність
господарської операції, якщо з інших
даних вбачається, що фактичний рух
активів або зміни у власному капіталі
чи зобов'язаннях платника податків у
зв'язку з його господарською
діяльністю мали місце.

Таким чином, нормами податкового
законодавства визначено, що
нарахування податкового кредиту
здійснюється на підставі податкової
накладної, яка сама по собі є підставою
для нарахування податкового кредиту за
умови її відповідності вимогам
законодавства, оскільки це єдиний
документ бухгалтерського та
податкового обліку, що містить у собі
суму ПДВ, яку можливо відобразити в
податкових деклараціях з ПДВ.

Доводи відповідача про нікчемність
угод, укладених з ПП «Укрметалопром»
суд вважає безпідставними, оскільки
відсутні докази на підтвердження факту
розірвання, визнання недійсним чи
неукладення вказаних правочинів.
Також, при перевірці не було виявлено
належних та допустимих доказів
нікчемності договорів, укладених між
ДВАТ «ШПУ № 10» та ПП «Укрметалопром»,
фіктивної господарської діяльності
контрагентів, відсутності зв'язку
укладених угод з господарською
діяльністю ДВАТ «ШПУ № 10».

Крім того, позивач не може нести
відповідальність за порушення
податкового законодавства його
контрагентом. Жодною нормою діючого
законодавства не передбачено обов'язку
платника податків контролювати сплату
податків до бюджету своїм контрагентом
та правильність ведення ним
бухгалтерського й податкового обліку.
Контроль за дотриманням платниками
податків податкового законодавства та
своєчасну сплату ними податків
здійснює Державна податкова служба.
Сама по собі несплата податку
продавцем (у тому числі внаслідок
ухилення від сплати) в разі фактичного
здійснення господарської операції не
впливає на формування податкового
кредиту покупцем. Діючим
законодавством також не передбачено і
не визначено обов'язку підприємства
встановлювати ланцюг суб'єктів
підприємницької діяльності, з якими
контрагенти такого підприємства мали
договірні відносини, а також
підприємству не надано право вимагати
від його контрагентів такої
інформації.

До того ж, постановою Донецького
окружного адміністративного суду від
10.12.2013р. по справі № 805/15319/13-а
задоволений позов Державного
відкритого акціонерного товариства
«Шахтопрохідне управління № 10» -
дочірнього підприємства Відкритого
акціонерного товариства «Державна
холдингова компанія «Трест
Горлівськвуглебуд» до Горлівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Донецькій області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
20.09.2013 року № .

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
Горлівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області від 20.09.2013 року № , яким
збільшено суму грошового зобов'язання
за податком на додану вартість в
розмірі 83245,50 грн., з них: сума грошового
зобов'язання за основним платежем -
55503,00 грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями - 27751,50 грн.

Ухвалою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 28.01.2014р.
залишена без змін постанова Донецького
окружного адміністративного суду від
10.12.2013р.

Суд зазначає, що у справі № 805/15319/13-а
були дослідженні первинні документи,
які також містяться в матеріалах даної
справи, отже дані факти вже встановлені
в іншій справі - № 805/15319/13-а.

Суд вказує, що визначення
товарно-транспортної накладної
наведено в п.1 Правил перевезення
вантажів автомобільним транспортом в
Україні, затверджених наказом
Мінтрансу України № 363 від 14.10.1997 року,
відповідно до яких товарно-транспортна
накладна - це єдиний для всіх учасників
транспортного процесу юридичний
документ, що призначений для списання
товарно-матеріальних цінностей, обліку
на шляху їх переміщення,
оприбуткування, складського,
оперативного та бухгалтерського
обліку, а також для розрахунків за
перевезення вантажу та обліку
виконаної роботи.

Відповідно до ст.48 Закону України «Про
автомобільний транспорт»
товарно-транспортну накладну повинен
мати перевізник для пред'явлення
особам, які уповноважені здійснювати
контроль на автомобільному транспорті
та у сфері безпеки руху. Органи
податкової служби не відносяться до
органів, які мають такі повноваження.
Крім того, вказаним Законом
допускається можливість мати інший
встановлений законодавством документ
на вантаж, крім товарно-транспортних
накладних.

Як вбачається з викладеного,
товарно-транспортні накладні не є
єдиним та безумовним доказом, що
підтверджує факт придбання або продажу
товарно-матеріальних цінностей. Іншим
документом, на підставі якого
здійснюється перевезення та
оприбуткування товару може бути
документ, що свідчить про передавання
товару від продавця до покупця. Дорожні
документи на товар є обов'язковими для
водіїв на шляху переміщення товарів та
бухгалтерської звітності
постачальника, а не для покупця товару
та мають бути наявні у водія з моменту
списання товару зі складу
постачальника, в момент перевезення та
є необхідним документом в
бухгалтерській звітності
постачальника для включення ним до
валових витрат, витрати на
транспортування товару. У разі
необхідності екземпляр
товарно-транспортної накладної
надається постачальником покупцю на
вимогу останнього.

Таким чином, відсутність у Позивача
товарно-транспортних накладних не є
підставою вважати, що угоди не
відбувались, оскільки чинне
законодавство не передбачає обов'язку
саме покупця, на якого не покладено
обов'язку транспортувати вказаний
товар, зберігати дані
товарно-транспортні накладні.
Відсутність таких документів у
господарських операціях може бути
прийнята судом як доказ недійсності
угоди лише у випадку, якщо податковий
орган доведе суду наявність наміру в
обох сторін на укладання угоди з метою,
яка завідомо суперечить інтересам
держави та суспільства. Угоди,
укладені між Позивачем та його
контрагентом в судовому порядку
недійсними не визнавались.

Відповідно до абзацу 3 п.13 Інструкції
«Про порядок реєстрації виданих,
повернутих і використаних
довіреностей на одержання цінностей»,
затвердженої Наказом Міністерства
фінансів України № 99 від 16.05.1999 року,
при централізовано-кільцевих
перевезеннях цінностей підприємствам
їх відпуск постачальниками може
здійснюватися без довіреності, якщо
одержувач цінностей за підписом
керівника і головного бухгалтера
підприємства або інших осіб, які
уповноважені підписувати довіреності,
повідомив постачальника про зразок
печатки (штампу), якою матеріально
відповідальна особа, що буде приймати
цінності, завіряє на супровідних
документах (накладній, акті, ордері
тощо) свій підпис про одержання
цінностей. Враховуючи викладене,
Позивач вважає, що у нього був
відсутній обов'язок по оформленню
відповідних довіреностей на отримання
товарно-матеріальних цінностей.

Відповідно до пп. «в» пп. 138.10.4 ст. 138
Податкового кодексу України від 02.12.2010
р. N 2755-VI (далі - Кодекс) інші витрати
операційної діяльності, пов'язані з
господарською діяльністю, включають,
зокрема, відшкодування ПФУ сум
фактичних витрат на виплату і доставку
пенсій, призначених відповідно до п.
«а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне
забезпечення», сум фактичних витрат на
виплату і доставку пенсій, призначених
відповідно до п. «б» - «з» ст. 13 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»,
різниці між сумою пенсії, призначеної
за Законом України «Про наукову і
науково-технічну діяльність», та сумою
пенсії, обчисленої відповідно до інших
законодавчих актів, на яку має право
особа, що згідно із законодавством
фінансуються за рахунок коштів
підприємств, установ, організацій в
обов'язковому порядку.

При цьому нормами п. 138.2 ст. 138 Кодексу
передбачено, що витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом III
Кодексу.

Порядок покриття фактичних витрат на
виплату і доставку таких пенсій
встановлено п. 2 Прикінцевих положень
Закону України від 09.07.2003 р. N 1058-IV «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» (далі - Закон N 1058).

Так, згідно з цим пунктом до
запровадження пенсійного забезпечення
через професійні та корпоративні фонди
підприємства і організації з коштів,
призначених на оплату праці, вносять до
ПФУ плату, що покриває фактичні витрати
на виплату і доставку пенсій
працівникам, які мають право на
призначення пенсій.

Відповідно до Закону N 1058 постановою
правління Пенсійного фонду України від
19.12.2003 р. N 21-1 затверджено Інструкцію про
порядок обчислення і сплати
страхувальниками та застрахованими
особами внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування до
Пенсійного фонду України, яку
зареєстровано в Мін'юсті України 16.01.2004
р. за N 64/8663 (далі - Інструкція N 21-1).

Підпунктом 6.1 п. 6 Інструкції N 21-1
визначено, що відшкодуванню
підприємствами підлягають витрати
Пенсійного фонду України на виплату та
доставку пенсій, призначених на
пільгових умовах відповідно до частини
другої Прикінцевих положень Закону №
1058 у визначених розмірах.

Розмір сум до відшкодування на
поточний рік визначається відділами
надходження доходів органів ПФУ
щорічно у розрахунках фактичних витрат
на виплату та доставку пільгових
пенсій, призначених відповідно до
частини другої Прикінцевих положень
Закону № 1058 (згідно з додатками 6 та 7),
які надсилаються підприємствам до 20-го
січня поточного року та протягом 10 днів
з новопризначених (перерахованих)
пенсій (пп. 6.4 п. 6 Інструкції), а
підприємства щомісяця до 25-го числа
вносять до ПФУ зазначену в
повідомленні місячну суму фактичних
витрат на виплату та доставку пенсій,
призначених на пільгових умовах (абзац
перший п. 6.8 Інструкції N 21-1).

Відповідно до п. 138.9 ст. 138 Кодексу до
складу інших прямих витрат включаються
всі інші виробничі витрати, які можуть
бути безпосередньо віднесені на
конкретний об'єкт витрат, у тому числі
внески на соціальні заходи, визначені
ст. 143 Кодексу.

Враховуючи зазначене, при обчисленні
об'єкта оподаткування враховуються,
зокрема, відшкодування ПФУ сум
фактичних витрат на виплату і доставку
пільгових пенсій згідно пп. «в» пп. 138.10.4
ст. 138 Кодексу на підставі даних ПФУ
згідно з додатками 6 та/або 7 до
Інструкції N 21-1 та первинних
документів, складених за правилами
ведення бухгалтерського обліку, в
податковий період, до якого
відносяться такі нарахування,
незалежно від дати сплати таких
відшкодувань ПФУ, зокрема за рішенням
суду.

Таким чином, ДВАТ «ШПУ № 10» включає до
складу інших операційних витрат
витрати на виплату та доставку
пільгових пенсій на підставі листів та
розрахунків, отриманих від УПФУ в
Центрально-Міському районі м. Горлівки,
незалежно від фактичного
перерахування коштів органам
Пенсійного фонду.

Зазначена правова позиція міститься у
листі Горлівської ОДПІ від 02.09.2011 р.
№ 12883/10/31-013.

Відповідно до п. 1 ст. 837 ЦК України за
договором підряду одна сторона
(підрядник) зобов'язується на свій
ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу. Приймання та
оплата виконаних обсягів робіт
здійснюється на підставі акта
приймання виконаних будівельних робіт,
затвердженого формою № КБ-2в, який є
первинним обліковим документом для
проведення розрахунків за обсяги
виконаних та прийнятих замовником
робіт.

Вартість виконаних обсягів робіт за
формою № КБ-2в визначається на підставі
кошторисних норм (державних, відомчих,
індивідуальних), а не на підставі
фактичних витрат трудових та
матеріальних ресурсів.

Відповідно, акт № КБ-2в не містить
фактичних даних про витрати
будівельної організації. Кошторисна
вартість за формою № КБ-2в не вимагає
підтвердження фактичними витратами
трудових та матеріально-технічних
ресурсів згідно даних бухгалтерського
обліку, так само, як і валові (фактичні)
витрати будівельних організацій не є
підставою для корегування кошторисної
вартості виконаних робіт в актах форми
№ КБ-2в.

Підпункт 4.1.4. ПК України встановлює
презумпцію правомірності рішень
платника податку в разі, якщо норма
закону чи іншого нормативно-правового
акта, виданого на підставі закону, або
якщо норми різних законів чи різних
нормативно-правових актів припускають
неоднозначне (множинне) трактування
прав та обов'язків платників податків
або контролюючих органів, внаслідок
чого є можливість прийняти рішення на
користь як платника податків, так і
контролюючого органу;

Відповідно до п. 56.21. ст. 56 ПК України у
разі коли норма цього Кодексу чи іншого
нормативно-правового акта, виданого на
підставі цього Кодексу, або коли норми
різних законів чи різних
нормативно-правових актів, або коли
норми одного і того ж
нормативно-правового акта суперечать
між собою та припускають неоднозначне
(множинне) трактування прав та
обов'язків платників податків або
контролюючих органів, внаслідок чого є
можливість прийняти рішення на користь
як платника податків, так і
контролюючого органу, рішення
приймається на користь платника
податків.

Частина 1 статті 71 КАС України
встановлює, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення, а
ч. 2 ст. 71 КАС України визначає, що в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач не підтвердив під час
судових засідань правомірність
складення податкових
повідомлень-рішень від 20.09.2013 року №
, № , № .

На підставі викладеного, позовні
вимоги Державного відкритого
акціонерного товариства
«Шахтопрохідне управління № 10» -
дочірнього підприємства Відкритого
акціонерного товариства «Державна
холдингова компанія «Трест
Горлівськвуглебуд» підлягають
задоволенню.

Відповідно до ст. 94 КАСУ якщо судове
рішення ухвалене на користь сторони,
яка не є суб'єктом владних повноважень,
суд присуджує всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 2-14, 17, 18, 24, 71, 86, 94, 122,
158-163, 167, 185-186, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Державного
відкритого акціонерного товариства
«Шахтопрохідне управління № 10» -
дочірнього підприємства Відкритого
акціонерного товариства «Державна
холдингова компанія «Трест
Горлівськвуглебуд» до Горлівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Донецькій області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
20.09.2013 року № , № , № -
задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Горлівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області № від 20.09.2013 року, №
від 20.09.2013 року та № від 20.09.2013
року.

Вступну та резолютивну частини
постанови виготовлено у нарадчій
кімнаті і проголошено в судовому
засіданні 05 лютого 2014 року.

Постанова у повному обсязі складена 10
лютого 2014 року.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Донецького
апеляційного адміністративного суду
через Донецький окружний
адміністративний суд шляхом подачі в
10-денний строк з дня її проголошення
апеляційної скарги. У разі
застосування судом частини третьої ст.
160 КАС України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні,
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги. У випадку подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Суддя
Кірієнко В.О.