Справа № 9101/148264/2011
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2013-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" березня 2013 р. справа № 2а-1154/11

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Дурасової Ю.В.

суддів: Малиш Н.І.
Щербака А.А.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління праці та соціального
захисту населення Гайворонської
районної державної адміністрації
Кіровоградської області на постанову
Гайворонського районного суду
Кіровоградської області від 30.05.2011
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
Управління праці та соціального
захисту населення Гайворонської
районної державної адміністрації
Кіровоградської області про стягнення
недоплаченої щорічної допомоги на
оздоровлення, -

ВСТАНОВИВ :

23 травня 2011 року ОСОБА_1 звернувся з
вищевказаним позовом до суду, в якому
просив суд визнати протиправними дії
відповідача , які пов'язані з
нарахуванням щорічної допомоги на
оздоровлення у розмірі меншому ніж
передбачено ст. 48 Закону України "Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".
Зобов'язати відповідача здійснити
нарахування та виплатити щорічну
допомогу на оздоровлення з 2008 по 2011
роки відповідно до ст. 48 Закону України
"Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" у розмірі
чотирьох мінімальних заробітних плат
та в подальшому. В обґрунтування своїх
позовних вимог посилався на те, що він є
учасником ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС 1 категорії,
інвалід ІІІ групи, у зв'язку з чим
користується всіма правами та
пільгами, передбаченими діючим
законодавством для цієї категорії
осіб, а тому, відповідно до ст. 48 Закону
України "Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи",
йому передбачені щорічні виплати на
оздоровлення у розмірі чотирьох
мінімальних заробітних плат. Проте,
відповідачем, було виплачено на
користь позивача меншу суму
компенсації на оздоровлення без
врахування встановленого розміру
мінімальної заробітної плати.

Постановою Гайворонського районного
суду Кіровоградської області від
30.05.2011 року позовні вимоги задоволено
частково. Зобов'язано відповідача
провести позивачу перерахунок
щорічної допомоги на оздоровлення за
періоди за 2008-2011 роки, як особі, яка
постраждала внаслідок Чорнобильської
катастрофи, відповідно до вимог ст. 48
Закону України "Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" та провести їх виплату з
урахуванням отриманих коштів.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, Управління праці та
соціального захисту населення
Гайворонської районної державної
адміністрації Кіровоградської області
подало апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить постанову суду скасувати та
прийняти нову, якою відмовити у
задоволенні позовних вимог. В
обґрунтування своїх вимог, посилається
на те, що висновки суду не відповідають
обставинам справи.

Перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість
постанови суду в межах доводів
апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, виходячи з
наступного.

Відповідно до матеріалів справи
встановлено, що позивач має статус
учасника ліквідації наслідків аварії
на ЧАЕС 1 категорії та інваліда 3 групи,
який користується правами та пільгами,
передбаченими Законом України "Про
статус та соціальний захист громадян,
що постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", в тому
числі відповідно до ст.48, виплати
щорічної допомоги на оздоровлення в
розмірі 4-х мінімальних заробітних
плат. В порушення наведеної норми
Закону відповідачем виплачувалася
щорічна допомога на оздоровлення
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України № 562 від 12.07.2005 р. за
2008-2011 роки у розмірі 90 грн.

Задовольняючи позовні вимоги позивача
суд першої інстанції обґрунтовано
виходив з того, що позивач як учасник
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС 1 категорії інвалід
3 групи за 2008-2011 роки має право на
отримання щорічної допомоги на
оздоровлення в розмірі чотирьох
мінімальних заробітних плат на момент
виплати відповідно до Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", а не у
розмірі щорічної допомоги, виплаченого
відповідачем відповідно до Постанови
Кабінету Міністрів України № 562 від
12.07.2005 р.

Постановою Кабінету Міністрів України
№ 562 від 12.07.2005 року встановлено
конкретні розміри допомоги на
оздоровлення у визначеній (твердій)
грошовій сумі, що суперечить вимогам
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Проте, відповідно до вимог ст. 48 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" щорічна
допомога на оздоровлення виплачується
учасникам ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС 1 категорії
інвалідам 3 групи, у розмірі чотирьох
мінімальних заробітних плат, при цьому
частиною 7 цієї ж статті передбачено, що
розмір мінімальної заробітної плати
визначається на момент виплати.

Згідно із ч.2 ст.19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Виходячи з пріоритетності законів над
урядовими нормативними актами, при
вирішенні даного спору, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції та вважає, що при визначенні
розміру щорічної допомоги на
оздоровлення, застосуванню підлягають
норми ст. 48 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" від 28 лютого 1991 року з
наступними змінами та доповненнями, а
не положення постанови Кабінету
Міністрів України за № 562 від 12.07.2005 р.

Дія частини 4 статті 48 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" зупинялась
Законом України "Про державний бюджет
України на 2006 рік", Законом України "Про
державний бюджет України на 2007 рік" та
Законом України "Про державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України".
Проте рішеннями Конституційного Суду
України від 09.07.2007 у справі №6рп/2007 та
від 22.05.2008 року у справі № 10-рп/2008 такі
зупинення визнано неконституційним.
Відповідно до статті 73 Закону України
"Про Конституційний Суд України", в разі
якщо акти або їх окремі положення
визнаються такими, що не відповідають
Конституції України, вони оголошуються
нечинними і втрачають чинність від дня
прийняття Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність. Відповідно до
статті 69 Закону України "Про
Конституційний Суд України", рішення і
висновки Конституційного Суду України
рівною мірою є обов'язковими до
виконання.

В подальшому змін та доповнень до ст.48
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
не вносилось та не приймалося. Тому ст.
48 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" діє в редакції до внесення
відповідних змін Законом України "Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України", та
передбачає виплату щорічної допомоги
на оздоровлення в розмірі кратному
мінімальній заробітній платі.

Частиною 5 ст. 48 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи"
встановлено, що щорічна допомога на
оздоровлення виплачується громадянам
за місцем їх проживання органами
соціального захисту громадян.

Доводи відповідача про відсутність
кошторисних призначень для реалізації
ч. 4 ст. 48 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" не можуть бути підставою
для невиконання вимог зазначеного
Закону.

Європейський суд з прав людини
неодноразово наголошував в своїх
рішеннях, що держава не може посилатися
на відсутність коштів як на підставу
невиконання нею взятих на себе
зобов'язань.

Враховуючи викладене, суд першої
інстанції дійшов до вірного висновку
про визнання неправомірності дій
відповідача при нарахуванні суми
доплати на оздоровлення за 2008-2011 роки,
однак судом не враховано процесуальні
норми щодо строку звернення до
адміністративного суду.

Між тим, враховуючи дату звернення
позивача до суду першої інстанції з
даним позовом колегія суддів вважає за
необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини першої статті 99
КАС України, адміністративний позов
може бути подано в межах строку
звернення до адміністративного суду,
встановленого цим Кодексом або іншими
законами. Частиною другою вказаної
статті визначено, що для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шести місячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 100 КАС України в чинній на
час розгляду справи редакції,
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Практика Європейського суду з прав
людини, яка відповідно до ст.17 Закону
України "Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини" є джерелом права,
також свідчить про те, що право на
звернення до суду не є абсолютним і
може бути обмеженим, в тому числі і
встановленням строків для звернення до
суду за захистом порушених прав
(наприклад, справа "Стаббігс та інш.
Проти Великобританії" рішення від
22.10.1996р., "Девеер проти Бельгії" рішення
від 27.02.1980р.).

Тому, враховуючи дату звернення
позивача до суду першої інстанції з
адміністративним позовом, а саме 23
травня 2011 року, та відсутність
поважності причин пропуску строку
звернення до суду, колегія суддів
приходить до висновку, що позовні
вимоги за період за 2008-2010 роки слід
залишити без розгляду у зв'язку з
пропуском строку звернення до суду. В
іншій частині Постанову суду першої
інстанції слід - залишити без змін.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 198, п.4 ч. 1 ст. 202,
ст.ст. 100, 205, 207 КАС України, колегія
суддів, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Гайворонської районної державної
адміністрації Кіровоградської області
- задовольнити частково.

Позовні вимоги за період з 2008 по 2010 рік
залишити без розгляду у зв'язку з
пропуском строку звернення до суду.

В іншій частині Постанову
Гайворонського районного суду
Кіровоградської області від 30.05.2011
року - залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає

Головуючий:
Ю.В. Дурасова

Суддя:
Н.І. Малиш

Суддя:
А.А. Щербак