Справа № 818/224/14
Суддя: О.А. Прилипчук
Дата ухвалення: 2014-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2014 р.
Справа №818/224/14

Сумський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Прилипчука О.А.,

за участю секретаря судового засідання
- Кононенко Є.Є.,

представника позивача - Линова В.М.,
Деревянко Л.О.,

представника відповідача - Федорченко
А.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м. Суми
адміністративну справу №818/224/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Східно-будівельне
об'єднання"

до Державної податкової інспекції у м.
Сумах Головного управління Міндоходів
у Сумській області

про скасування податкового
повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Східно-будівельне
об'єднання" (надалі по тексту - позивач,
ТОВ "Східно-будівельне об'єднання")
звернулось до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у м.
Сумах Головного управління Міндоходів
у Сумській області (далі по тексту -
відповідач, ДПІ у м. Сумах), в якому
просить суд:

- визнати недійсним та скасувати
повідомлення - рішення від 25 жовтня 2013
року № Державної податкової
інспекції у м. Сумах про сплату податку
на додану вартість в розмірі 109400,00 грн.
та штрафу в розмірі 54700,00 грн.

- стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Східно-будівельне
об'єднання" () судовий
збір в розмірі 2436,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог
зазначив, що актом ДПІ у м. Сумах 08.10.2013 р
№1244/2204/23639176/102 "Про результати
проведення документальної
позапланової невиїзної перевірки ТОВ
"Східно-будівельне об'єднання" з питань
дотримання вимог податкового та іншого
законодавства по фінансово -
господарським операціям з ТОВ
«Будмашпост» за період з 01.10.2011 р. по
31.12.2011 р. встановлено завищення
податкового кредиту за жовтень 2011 року
на загальну суму 109400 грн. за рахунок
того, що підприємством безпідставно
віднесено до податкового кредиту
податок на додану вартість, з вартості
обладнання по документам отриманим від
ТОВ «Будмашпост» які фактично
вищевказаним підприємством не
постачались.

Позивач не погоджується з зазначеним
рішенням, вважає податкове
повідомлення - рішення необгрунтованим
та таким, що не відповідає вимогам
чинного законодавства України,
виходячи з наступного.

Позивач стверджує, що правочин,
укладений з контрагентом ТОВ
«Бушмашпост», відповідає вимогам
чинного законодавства, товари фактично
були отримані та використані в
господарської діяльності, що
підтверджується належним чином
оформленими первинними документами, та
вважаємо, що підприємство правомірно
включило суми податку на додану
вартість до податкового кредиту.

Податковим кредитом, згідно з пп.14.1.181
п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України є
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначеного згідно з розділом
V цього Кодексу.

Пунктами 198,1, 198.2,198.3,198.6 статті 198
Податкового кодексу України визначено,
що право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає, зокрема, у
разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів( у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг. Датою виникнення
права платника податку на віднесення
сум податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: або дата списання
коштів з банківського рахунків
платника податку на оплату
товарів/послуг, або дата отримання
платником податку товарів/ послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари /послуги/ та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом звітного
податкового періоду.

Для підтвердження даних податкового
обліку ТОВ «Східно - будівельне
об'єднання» склало первинні документи
в підтвердження фактичного здійснення
господарської операції з ТОВ
«Будмашпост», а саме:

- договір №26/09 від 26.09.2011 р. між ТОВ
«Східно - будівельним об'єднанням» та
ТОВ «Будмашпост», на виконання якого
було оприбутковано товар, про що
свідчать видаткові накладні:

- видаткова накладна №275 - 02 від
26.10.2011 р.- назва товару:
металоконструкції на загальну суму
78000,00 грн. в т. ч. ПДВ 13000,00 грн.

- видаткова накладна №374-05 від
25.10.2011 р., - назва товару: ресивер,
правильна машина на загальну суму 408
400,00 грн., в т.ч. ПДВ 68066,67 грн.,

- видаткова накладна № 373-05 від
24.10.2011 р. - назва товару: грузопідйомний
механізм на загальну суму 170000,00 грн., в
т.ч. ПДВ 28333,33 грн.

Перевезення товару від продавця
покупцю здійснювалось позивачем
власним транспортом, що
підтверджується товарно-транспортними
накладними від 26.10.2011 р., 25.10.2011 р., 25.10.2011
р.

Отримане від ТОВ «Бумашпост»
обладнання, згідно договору №26/09 від
26.09.2011 року, оприбутковане як основні
засоби, та знаходиться в наявності, про
що ДПІ у м. Сумах складено Акт
встановлення місцезнаходження
основних засобів №1213/2260/23639176 від 14.12.2012
року.

Розрахунки між TOB «Східно-будівельне
об'єднання» та ТОВ Будмашпост» були
проведені безготівковим шляхом по
розрахунковому рахунку в повному
обсязі на суму 656400,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, позивач
вважає, що оскаржуване податкове
повідомлення-рішення не відповідає
вимогам чинного законодавства щодо
законності та обґрунтованості, а тому є
незаконним та таким, що підлягає
скасуванню.

Представники позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримали в
повному обсязі та просили їх
задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги не визнав та
просив в задоволенні позову відмовити,
вважає, що оскаржене рішення прийнято з
дотриманням вимог податкового
законодавства.

Заслухавши доводи представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
оцінивши докази в їх сукупності, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги підлягають задоволенню,
виходячи з наступного.

Судом встановлено, що з 25.09.2013 р. по
01.10.2013 р. ДПІ в м. Сумах проведена
документальна позапланова невиїзна
перевірка ТОВ "Східно-будівельне
об'єднання" з питань дотримання вимог
податкового та іншого законодавства по
фінансово-господарським операціям з
ТОВ «Будмашпост» за період з 01.10.2011 р.
по 31.12.2011 р., за результатами якої
складено акт перевірки №1244/2204/23639176/102
від 08.10.2013 р. (а. с. 9-16).

25.10.2013 р. на підставі зазначеного акту
перевірки ДПІ в м. Сумах прийнято
податкове повідомлення-рішення
№, яким ТОВ "Східно-будівельне
об'єднання" збільшено суму грошового
зобов'язання по податку на додану
вартість на загальну суму 164100 грн., в т.
ч. за основним платежем - 109400 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями - 54700
грн. (а.с. 7).

Задовольняючи позовні вимоги, суд
вважає помилковими висновки
відповідача щодо збільшення позивачу
суми грошового зобов'язання по податку
на додану вартість, виходячи з
наступного.

Відповідно до частини 2 ст. 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно з п. п. 1, 2 ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою повноваження надано.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

З матеріалів справи встановлено, що
підставою прийняття оскаржуваного
рішення є висновок відповідача в акті
перевірки про наявних ознак
безтоварності договору від 20.10.2011 року
№20/10, укладеного позивачем із ТОВ
«Будмашпост» (з урахуванням уточнених
заперечень на адміністративний позов
від 05.02.2014 року).

Судом встановлено, що між позивачем та
ТОВ «Будмашпост» укладено договір
купівлі-продажу від 20.10.2011 року №20/10,
відповідно до умов якого позивач
придбав у ТОВ «Будмашпост»
грузопідйомний механізм, ресивер,
пральну машину, м/к навеса (а. с. 25-26).

На підтвердження реальності
здійснення господарської операції
позивачем надано до суду:

- видаткові накладні: №373-05 від
24.10.2011 року, №374-05 від 25.10.2011 року, №275-02
від 26.10.2011 року (а. с. 27,30,33);

- податкові накладні: №48 від 24.10.2011
року, №49 від 25.10.2011 року, № 55 від 26.10.2011
року (а.с. 28,31,34);

- виписка по рахунку Укрсоцбанку
про сплату коштів згідно договору за
жовтень 2011 року (а. с. 39).

Перевезення здійснювалось власним
автотранспортом позивача, що
підтверджується наданими до суду
товарно-транспортними накладними: від
24.10.2011 року №сбо 24/10, від 25.10.2011 року, №
сбо 25/10, від 26.10.2011 року, №сбо 26/10 (а.с. 29,32,
35).

Отримане від ТОВ «Бумашпост»
обладнання, згідно договору №26/09 від
26.09.2011 року, оприбутковано як основні
засоби, та знаходиться в наявності, про
що ДПІ у м. Сумах складено Акт
встановлення місцезнаходження
основних засобів №1213/2260/23639176 від 14.12.2012
року (а.с. 37-38).

Суд зазначає, що укладений між
позивачем та його контрагентом
договір містить положення щодо
найменування, кількості, якості та
асортименту, що свідчить про наявність
наміру щодо настання реальних
наслідків в момент укладення договору,
оскільки, укладаючи угоду, сторони
домовлялися щодо істотних умов
правочину.

Для бухгалтерського обліку, що
базується на безперервному
документуванні всіх здійснюваних
господарських операцій, первинні
документи є документальними
свідоцтвами, що підтверджують
отримання товарно-матеріальних
цінностей від постачальника.

Такі документи у свою чергу є підставою
для внесення записів до облікових
бухгалтерських регістрів.

Отже, до документів, що є підставою для
оприбуткування товару належать
прибутково-видаткові накладні, які
виписуються постачальником та містять
кількісно-вартісні відомості про
товар, сертифікати, паспорти якості
заводу-виробника товару.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" господарською
операцією є дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Відповідачем, як суб'єктом владних
повноважень не надано до матеріалів
справи доказів відсутності у позивача
первинних документів.

При цьому, єдиним мотивом, на підставі
якого суб'єкт владних повноважень
дійшов судження про відсутність
реальності здійснення господарської
операції, є виключно висновок
викладений в акті перевірки №197/153/35604078
від 15.06.2012 р. Харківської ДПІ
Харківської області «Про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
«Будмашпост»» щодо підтвердження
господарських відносин із платниками
податків за березень 2011 року, серпень
2011 року, вересень 2011 року та жовтень 2011
року.

Проте, оцінивши перелічені первинні
документи за правилами ст.86 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд зазначає, що зміст
оглянутих документів містить назву
документа (форми), дату та місце
складання, назву підприємства, від
імені якого складено документ, зміст та
обсяг господарської операції, одиницю
виміру господарської операції,
особистий підпис особи, яка брала
участь у здійсненні господарської
операції, первинні документи виписані
реально існуючими суб'єктами права.

Оглянуті судом документи не мають
дефектів форми, змісту або походження,
котрі в силу ст.9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", ст.44 Податкового
кодексу України, п. 2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку (затверджено
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 року №88, зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995
року за №168/704; далі за текстом -
Положення №88) спричиняють втрату
первинними документами юридичної сили
і доказовості, призвели до зміни в
структурі активів платника податків, а
відтак сприймаються судом як належні
та допустимі докази реальності
вчинення господарських операцій.

Таким чином, надаючи оцінку наявним в
матеріалах справи договору, податковим
накладним, накладним, та іншим
первинним документам, якими позивач
доводить перед судом реальність
здійснення господарської операції,
суд, досліджуючи їх, встановлює
наявність обставин реальності
здійснення господарських операцій
платника податку, на підставі яких
таким платником були сформовані дані
податкового обліку.

Судовим розглядом не встановлено, що
жодних зауважень чи претензій до
правоздатності і дієздатності
юридичних осіб, які є сторонами спірних
правочинів, до правового статусу
сторін договорів як платників ПДВ,
відповідності спірних правочинів
вимогам закону, належності складання
первинних документів за спірним
правочином податковим органом ані при
проведенні перевірки, ані в ході
судового розгляду не має.

Викладене в акті судження податкового
органу про вчинення платником податків
порушень закону ґрунтується лише на
висновках - припущеннях щодо
безтоварності угод.

Проте, суд зазначає, що належними та
допустимими в розумінні ст.124
Конституції України, ст.70 Кодексу
адміністративного судочинства України
доказами факту вчинення платником
податків нікчемного правочину або
факту відображення в обліку показників
господарських операцій, які в
дійсності не відбулись, можуть бути або
обвинувальний вирок суду по
кримінальній справі (бо діяння
платника податків по протиправному
заволодінню майном іншої особи або
ухиленню від сплати податків, тобто
вчинення нікчемного правочину, є
об'єктивною стороною злочинів,
передбачених ст.191 КК України та ст.212 КК
України), або рішення суду у справі про
стягнення одержаного за нікчемним
правочином (бо наслідком вчинення
платником податків нікчемного
правочину відповідно до ст.ст. 207, 208, 250
Господарського кодексу України є
застосування конфіскаційного заходу у
вигляді стягнення одержаного за
нікчемним правочином), або рішення суду
про визнання правочину недійсним (бо
відповідно до ч. 3 ст. 228 Цивільного
кодексу України вчинення платником
податків правочину, котрий суперечить
інтересам держави та суспільства, є
підставою для звернення до суду з
вимогою про визнання такого правочину
недійсним).

Проте, відповідачем не подано до суду
жодних доказів порушення кримінальної
справи відносно посадових (службових)
осіб товариства позивача або за
викладеними у акті фактами діяльності
платника податків, наявності
обвинувального вироку суду, рішення
суду про стягнення одержаного за
нікчемним правочином, наявності
рішення суду про визнання правочину
недійсним.

Згідно п. п. п. а) п. п. 198.1. ст. 198
Податкового кодексу України, право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Згідно пункту 198.3 статті 198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку
протягом звітного податкового періоду,
а також від того, чи здійснював платник
податку оподатковувані операції
протягом такого звітного податкового
періоду.

За змістом п. п. 198.2 статті 198
Податкового кодексу України
встановлено, що датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається: дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно 198.6. ст. 198 Податкового кодексу
України не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними або оформлені з
порушенням вимог чи не підтверджені
митними деклараціями .

У разі якщо на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку, які
попередньо віднесені до податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до закону.

У разі якщо платник податку не включив
у відповідному звітному періоді до
податкового кредиту суму податку на
додану вартість на підставі отриманих
податкових накладних, таке право
зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати виписки
податкової накладної.

Тобто, видана позивачу податкова
накладна його контрагентом, це і є
перша подія, і яка підтверджує факт
придбання товару (робіт, послуг).

Враховуючи вищевикладене, позивачем
отримано від контрагента податкові
накладні, які саме і є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту, та
відповідно, зазначені накладні
оформлені у повній відповідності до
вимог ст. 201 Податкового кодексу
України, що не заперечується
податковим органом.

На підставі викладеного вище,
правочини між позивачем та його
контрагентом підтверджено належним
чином складеними первинними
бухгалтерськими документами і вони
жодним чином не суперечать вимогам
Цивільного кодексу України та
Господарського кодексу України, а тому
висновки ДПІ у м. Сумах, щодо збільшення
суми грошового зобов'язання з податку
на додану вартість є безпідставними.

Крім того, суд зазначає, що чинним
законодавством України не передбачена
відповідальність юридичної особи за
можливими допущеними порушеннями
законодавства інших юридичних осіб.

Таким чином, на господарюючих суб'єктів
не покладається обов'язок та не
надається право контролювати
дотримання законодавства платником
податків, який виступає контрагентом у
господарській операції.

Висновок про те, що платник не несе
відповідальності за порушення,
допущені його контрагентом
узгоджується з практикою
Європейського Суду (Рішення
Європейського Суду від 22 січня 2009 року
у справі "Булвес"АД проти Болгарії
(заява № 3991/03), відповідно до п. 714 якого,
визначено, що компанія-заявник не
повинна нести відповідальність за
наслідки невиконання постачальником
його обов'язків щодо своєчасного
декларування ПДВ і, як наслідок,
сплачувати ПДВ повторно разом із пенею.
Суд вважає, що такі вимоги
прирівнюються до надзвичайного
обтяження для компанії-заявника, що
порушило справедливий баланс, який
повинен був підтримуватися між
вимогами загальних інтересів та
вимогами захисту права власності.

Відповідно до ч.2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що податкове повідомлення - рішення
Державної податкової інспекції в м.
Сумах Головного управління Міндоходів
у Сумській області № від 25.10.2013 р.
про збільшення суми по податку на
додану вартість на загальну суму 164100
грн., в т. ч. за основним платежем - 109400
грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями - 54700 грн. прийнято з
порушенням вимог ч.2 ст. 19 Конституції
України, а тому зазначене податкове
повідомлення-рішення є протиправним та
таким, що підлягає скасуванню.

Згідно ч.1 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Отже, позивачу відшкодовується із
Державного бюджету сума судового збору
в розмірі в розмірі 2436,00 грн.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 159, 160, 161, 162, 163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Східно-будівельне об'єднання" до
Державної податкової інспекції у м.
Сумах Головного управління Міндоходів
у Сумській області про скасування
податкового повідомлення-рішення
-задовольнити в повному обсязі.

Скасувати повідомлення - рішення від 25
жовтня 2013 року № Державної
податкової інспекції у м. Сумах про
сплату податку на додану вартість в
розмірі 109400,00 грн. та штрафу в розмірі
54700,00 грн.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Східно-будівельне
об'єднання" () судовий
збір в розмірі 2436,00 грн.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через Сумський
окружний адміністративний суд шляхом
подачі апеляційної скарги на постанову
суду протягом десяти днів з дня
отримання копії повного тексту
постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Суддя (підпис)
О.А. Прилипчук

З оригіналом згідно

Суддя
О.А. Прилипчук

Повний текст постанови складено 11.02.2014
року.