Справа № 9101/159260/2012
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2013-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" грудня 2013 р. справа № 2а-4643/11

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Малиш Н.І.

суддів: Щербака А.А.
Баранник Н.П.

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Ленінської районної у
м.Дніпропетровську ради на постанову
Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 01 вересня 2011 року
по справі № 2а-4643/2011 за позовом ОСОБА_1
до Управління праці та соціального
захисту населення Ленінської районної
у м.Дніпропетровську ради про визнання
дій неправомірними та зобов'язання
здійснити перерахунок та виплату
одноразової щорічної допомоги на
оздоровлення, -

в с т а н о в и в:

В липні 2011 року позивач звернувся до
Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська з позовною заявою, в
якій просив зобов'язати відповідача
нараховувати та виплачувати позивачці
щорічну разову грошову допомогу на
оздоровлення у розмірі 5 мінімальних
заробітних плат відповідно до ст. 48
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» з 01 січня 2007 року та в
подальшому.

Постановою Ленінського районного суду
м. Дніпропетровська від 01 вересня 2011
року адміністративний позов
задоволено частково: визнано дії
відповідача незаконними та зобов'язано
нарахувати позивачу щорічну допомогу
на оздоровлення за 2010 рік згідно ст. 48
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» з урахуванням проведених
виплат.

Не погодившись з зазначеною постановою
відповідач звернувся з апеляційною
скаргою, в якій просив скасувати
постанову суду першої інстанції та
винести рішення, яким відмовити
позивачу у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, правової оцінки
обставин справи, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є
учасником ліквідації наслідків аварії
на ЧАЕС 2 категорії, що підтверджується
посвідченням серії НОМЕР_1 (а.с.10).

Відповідно до статті ст. 48 Закону
України „Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
№ 796-ХІІ щорічна допомога на
оздоровлення учасникам ліквідації
наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії
виплачується у розмірі 5 мінімальних
заробітних плат. При цьому, розмір
мінімальної заробітної плати
визначається на момент виплати (абзац 7
частини 4 статті 48 Закону № 796-ХІІ).

Зі змісту ст. 1 Закону України „Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 р.
№ 796-ХІІ, не вбачається будь-яких
обмежень щодо можливостей
застосування розміру мінімальної
заробітної плати з метою реалізації
норми статті 48 Закону № 796-ХІІ.

Згідно відомостей Управління праці та
соціального захисту населення
Ленінської районної у
м.Дніпропетровську ради сум для
нарахування на поточні рахунки
щорічної допомоги на оздоровлення
громадянам, які постраждали від аварії
на ЧАЕС позивач в 2007 році отримав - 100
грн., в 2008 році - 100 грн., в 2009 році - 100 грн.,
в 2010 році - 100 грн. (а.с.12).

Враховуючи, що положення ст. 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» на час виплати позивачці
щорічної допомоги на оздоровлення були
чинними, то за висновками колегії
суддів при розрахунку позивачу суми
щорічної допомоги на оздоровлення
необхідно керуватися положеннями
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», а не положеннями Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2010 рік» та Постанови Кабінету
Міністрів України від 12.07.2005 р. № 562 «Про
щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» .

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що відповідач по
справі повинен був виплатити позивачу
щорічну допомогу на оздоровлення за
зазначений період, виходячи із суми
мінімальної заробітної плати на момент
виплати.

Рішенням Конституційного Суду України
від 09.07.2007 року № 6-рп 2007 року визнано, що
п.30 ст.71 Закону України «Про державний
бюджет України на 2007 рік», яким на
період 2007 року зупинено дію ст.48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» -
визнано таким, що не відповідає
Конституції України. З дня ухвалення
Конституційним судом України
зазначеного рішення положення п. 30 ст.
71 Закону України «Про державний бюджет
України на 2007 рік» втратили чинність.

Рішенням Конституційного Суду
України від 22.05.2008 року № 28/2008 (№ 10-рп/2008)
положення п. 28 розділу ІІ Закону
України «Про державний бюджет України
на 2008 рік», яким ст. 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» викладена
в новій редакції - визнано таким, що не
відповідає Конституції України, а тому
дія ст. 48 Закону відновлена.

Статтею 71 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2009 рік»
надано право Кабінету Міністрів
України у 2009 році встановлювати розмір
соціальних виплат, які відповідно до
законодавства визначаються залежно
від розміру мінімальної заробітної
плати, в абсолютних сумах у межах
асигнувань, передбачених за
відповідними програмами.

В 2009 році нормативні акти Кабінету
Міністрів України з приводу
встановлення розмірів виплат
одноразової допомоги на оздоровлення
особам, визначеним ст. 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» не
приймалося.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що у 2009 році нарахування
одноразової допомоги на оздоровлення
також повинно здійснюватися
відповідно до ст. 48 Закону «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» № 796.

Статтею 71 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2010 рік»
надано право Кабінету Міністрів
України у 2010 році встановлювати розмір
соціальних виплат, які відповідно до
законодавства визначаються залежно
від розміру мінімальної заробітної
плати, в абсолютних сумах у межах
асигнувань, передбачених за
відповідними програмами.

В 2010 році нормативні акти Кабінету
Міністрів України з приводу
встановлення розмірів виплат
одноразової допомоги на оздоровлення
особам, визначеним ст. 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» не
приймалися.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що у 2010 році нарахування
одноразової допомоги на оздоровлення
також повинно здійснюватися
відповідно до ст. 48 Закону «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Отже, відповідач повинен був діяти у
відповідності до вимог Закону №796 та у
2010 році сплатити позивачу належну до
виплати щорічну допомогу на
оздоровлення за 2010 рік у відповідності
до ст. 48 зазначеного Закону, а не в
розмірах, передбачених Постановою КМУ
від 12 липня 2005 року № 562.

Відповідно до частини першої статті 99
КАС України адміністративний позов
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.
Частиною другою вказаної статті
визначено, що для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 100 КАС України,
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Практика Європейського суду з прав
людини, яка відповідно до ст.17 Закону
України "Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини" є джерелом права,
також свідчить про те, що право на
звернення до суду не є абсолютним і
може бути обмеженим, в тому числі і
встановленням строків для звернення до
суду за захистом порушених прав.

Тому, враховуючи дату звернення
позивача до суду першої інстанції з
адміністративним позовом, а саме 25
липня 2011 року, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції стосовно зобов'язання
відповідача виплатити позивачці
щорічну разову грошову допомогу на
оздоровлення за 2010 рік згідно ст. 48
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»в розмірі 5 мінімальних
заробітних плат на час проведення
виплати, з врахуванням проведених
виплат.

За вищенаведених обставин, суд першої
інстанції дійшов до правильного
висновку щодо встановлення обставин
справи і правильно застосував до
спірних правовідносин сторін норми
матеріального права. Постанова суду
належним чином мотивована і за своїм
змістом та формою відповідає вимогам
закону, тому вимоги апеляційної скарги
відповідача - задоволенню не
підлягають.

Керуючись ч.1 ст.198, ст.200, ст.205, ст.206 КАС
України суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Управління
праці та соціального захисту населення
Ленінської районної у
м.Дніпропетровську ради на постанову
Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 01 вересня 2011 року
по справі № 2а-4643/20 11- залишити без
задоволення.

Постанову Ленінського районного
суду м. Дніпропетровська від 01 вересня
2011 року по справі № 2а-4643/20 11- без змін.

Ухвала суду набирає законної
сили у відповідності до ч.5 ст. 254 КАС
України. Ухвала є остаточною та
оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Н.І. Малиш

Суддя:
А.А. Щербак

Суддя:
Н.П. Баранник