Справа № 816/5826/13-а
Суддя: Зеленський В.В.
Дата ухвалення: 2014-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2014 р.Справа № 816/5826/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Зеленського В.В.

Суддів: П'янової Я.В. , Чалого І.С.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на постанову
Полтавського окружного
адміністративного суду від 04.12.2013р.
по справі № 816/5826/13-а

за позовом ОСОБА_1

до Державної реєстраційної служби
України в особі державного реєстратора
прав на нерухоме майно Клюковського
М.В. треті особи - ОСОБА_3 ,
Реєстраційна служба Полтавського
міського управління юстиції
Полтавської області в особі державного
реєстратора Даньшіної Аліни
Віталіївни

про визнання протиправним та
скасування рішення, зобов'язання
вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

03.10.2013 року позивач, ОСОБА_1, звернувся
до суду з позовом до Державної
реєстраційної служби України в особі
державного реєстратора прав на
нерухоме майно Клюковського М.В., треті
особи - ОСОБА_3, Реєстраційна служба
Полтавського міського управління
юстиції Полтавської області в особі
державного реєстратора Даньшіної
Аліни Віталіївни, в якому просив
визнати протиправним та скасувати
рішення державного реєстратора прав на
нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України
Клюковського Максима Володимировича
від 03.09.2013 року № 5543251, зобов'язати
відповідача повторно за наявними в
справі документами розглянути заяву
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень, прийняту 02.08.2013 року за
реєстраційним № 236667, подану позивачем
для проведення державної реєстрації
права власності на квартиру АДРЕСА_1, та
зареєструвати за позивачем право
приватної власності на вищевказану
квартиру.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 04.12.2013 року
у задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду
першої інстанції, подав апеляційну
скаргу, в якій просить суд апеляційної
інстанції скасувати оскаржувану
постанову та прийняти нову постанову,
якою задовольнити позовні вимоги в
повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги зазначив, що постанову винесено
з порушенням норм процесуального та
матеріального права.

Відповідно до ст. 197 КАС України дана
справа розглядається в порядку
письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши в межах
апеляційної скарги рішення суду першої
інстанції, дослідивши матеріали
справи, вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, між
позивачем ОСОБА_1 (позикодавець) та
третьою особою ОСОБА_3 (позичальник)
08.04.2011 року укладено нотаріально
посвідчений договір позики за
реєстровим № 1316, за умовами якого
позикодавець позичає позикодавцю 102000
грн., які той зобов'язується повернути
до 08.04.2013 року.

Умови та порядок повернення позики
визначені п. 2 вищевказаного договору
(п.п. а п. 2), а саме: суму в розмірі 32400 грн.
повинна бути повернута до 08.04.2012 року, а
сплата решти суми в розмірі 70000 грн.
повинна бути повернута в період з 08.08.2012
року по 08.04.2013 року. При цьому цим же
підпунктом передбачено, що остання
сума може бути повертатися як
частинами, так і однією сумою протягом
усього обумовленого строку по 08.04.2013
року.

Пунктом 4 цього ж договору передбачено,
що у разі, якщо позичальник своєчасно
не поверне суму позики, він
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь період прострочення, а
також 20 % річних від простроченої суми.

В цей же день (08.04.2011 року) між цими
фізичними особами ОСОБА_3
(іпотекодавець) та ОСОБА_1
(Іпотекодержатель) укладено
нотаріально посвідчений договір
іпотеки за реєстровим № 1317, згідно п.п.
1.1 та 1.2 якого Іпотекодавець з метою
забезпечення належного виконання
зобов'язання, що випливає із
вищевказаного договору позики передає
в іпотеку, а Іпотекодержатель приймає
в іпотеку нерухоме майно, а саме
квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до п.п. 3.1.4 вказаного
договору іпотеки Іпотекодержатель
наділяється правом звернути стягнення
на предмет іпотеки в порядку,
передбаченому цим договором, у випадку
невиконання або неналежного виконання
Іпотекодацем зобов'язання за договором
позики або за цим договором.

Пунктом 6 договору іпотеки визначений
порядок та умови звернення стягнення
на предмет іпотеки.

За умовами п.п. 6.2 Іпотекодержатель має
право звернути стягнення на предмет
іпотеки будь-яким способом, не
забороненим законодавством, в тому
числі на підставі рішення суду чи на
підставі виконавчого напису нотаріуса
у встановленому чинним законодавством
України та цим договором порядку, в
тому числі у відповідності до
застереження про задоволення вимог
Іпотекодержателя, що міститься в п. 6.6
цього договору.

Підпунктом 6.6 встановлено застереження
про задоволення вимог
Іпотекодержателя в порядку
позасудового врегулювання, згідно
якого за цим договором
Іпотекодержатель має право від свого
імені здійснити продаж предмету
іпотеки будь-якій особі на підставі
договору купівлі - продажу та/або
набути право власності на предмет
іпотеки в рахунок виконання
зобов'язань на підставі цього договору
або укладеного договору про
задоволення вимог Іпотекодержателя в
порядку, встановленому чинним
законодавством.

Право звернення стягнення на предмет
іпотеки згідно умов договору виникає у
випадку, якщо у момент настання строк
платежу зобов'язання (або відповідна
його частина) не буде виконано, а також
у будь-який час незалежно від настання
строку платежу у випадку невиконання
Іпотекодавцем будь-якого із своїх
обов'язків, передбачених цим Договором
та/або договором займа, а рівно у
випадках, якщо будь-яка з гарантій або
завірень наданих Іпотекодавцем у
відповідності з цим договором
виявиться (стане) недійсною.

При цьому у разі порушення зобов'язання
та/або умов цього договору та прийняття
Іподекодержателем рішення про
звернення стягнення на предмет іпотеки
Іпотекодержатель зобов'язаний
надіслати Іпотекодавцю письмову
вимогу про усунення порушення, в якій
зазначається стислий зміст порушеного
зобов'язання, вимога про його виконання
протягом 30 календарних днів з моменту
її отримання та попередження про
звернення стягнення на предмет іпотеки
у разі невиконання цієї вимоги. Якщо
протягом встановленого строку вимога
Іпотекодержателя залишається без
задоволення, Іпотекодержатель вправі
розпочати звернення стягнення на
предмет іпотеки (п.п. 6.1 договору
іпотеки).

Як вбачається з матеріалів справми,
ОСОБА_3 не виконав умов як договору
позики, так і іпотечного договору.

Через несплату в обумовлений строк до
08.04.2012 року частини суми боргу в розмірі
32 400 грн. через нотаріуса було передано
ОСОБА_3 вимогу від 26.12.2012 року про сплату
цієї частини боргу та про сплату 20 %
річних від простроченої суми за період
з 08.04.2011 року по 08.04.2012 року в розмірі 6480
грн. та за період з 08.04.2012 року по 08.12.2012
року суму в розмірі 5184 грн., що складає
20% річних за період прострочення
платежу з 08.04.2012 року по 08.12.2012 року.
Разом сума вимоги склала 44 064 грн.

Дана вимога повернулася до нотаріуса
не врученою, про що останнім видано
позивачу свідоцтво від 16.07.2013 року із
зазначенням, що вказаний лист
повернуто з повідомленням або
відміткою поштового відділення про
відмову ОСОБА_3 від отримання
рекомендованого листа з повідомленням,
хоча на копії конверта, доданого до
матеріалів справи, міститься відмітка
поштового відділення про зазначення
причин невручення цього поштового
повідомлення «за закінченням терміну
зберігання», а не відмова адресата від
одержання.

У зв'язку з несплатою в обумовлений
строк до 08.04.2013 року всієї суми позики в
розмірі 102400 грн. позивачем через
нотаріуса було передано ОСОБА_3 вимогу
від 15.04.2013 року про сплату суми боргу та
про сплату 20 % річних від простроченої
суми за період з 08.04.2011 року по 08.04.2012
року в розмірі 20 480 грн. та за період з
08.04.2012 року по 08.04.2013 року суму в розмірі
24 576 грн., що складає 20% річних за період
прострочення платежу з 08.04.2012 року по
08.04.2013 року. Разом сума вимоги склала
147456 грн.

Дана вимога також повернулася до
нотаріуса не врученою, про що останнім
видано позивачу свідоцтво від 16.07.2013
року із зазначенням, що вказаний лист
повернуто з повідомленням або
відміткою поштового відділення про
відмову ОСОБА_3 від отримання
рекомендованого листа з повідомленням,
хоча на копії конверта, доданого до
матеріалів справи міститься відмітка
поштового відділення про зазначення
причин невручення цього поштового
повідомлення «за закінченням терміну
зберігання», а не відмова адресата від
одержання.

Обидві вимоги направлялися нотаріусом
ОСОБА_3 на адресу АДРЕСА_1, хоча місцем
реєстрації даної особи є адреса
АДРЕСА_2, що підтверджено відповіддю
управління Державної міграційної
служби України у Полтавській області
на запит суду, а також місце реєстрації
ОСОБА_3 перевірялося і цим же
нотаріусом при посвідченні ним
вищевказаних договорів позики та
іпотеки, де зазначена адреса ОСОБА_3, а
саме - АДРЕСА_2.

Відповідно до умов договору 02.08.2013 року
позивач прийняв рішення про звернення
стягнення на предмет іпотеки згідно
застереження у договорі іпотеки в
позасудовому порядку шляхом набуття
права власності на предмет іпотеки в
рахунок виконання зобов'язань за
вказаним договором, у зв'язку з чим
звернувся у відповідності до ч. 7 ст. 3
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» до Реєстраційної
служби Полтавського міського
управління юстиції Полтавської
області (за місцем розташування
нерухомого майна) з метою
зареєструвати право власності на
квартиру АДРЕСА_1.

Державному реєстратору Даньшіній А.В.
для реєстрації права власності на
вказану нерухомість позивачем були
надані такі документи:

- іпотечний договір, посвідчений 08.04.2011
року приватним нотаріусом ОСОБА_6 та
зареєстрований в реєстрі за НОМЕР_1 та
його нотаріально посвідчена копія;

- квитанція за витяг з державного
реєстру прав № к111/2/18 від 02.08.2013 року;

- квитанція про сплату державного мита
за реєстрацію права власності № к111/2/19
від 02.08.2013 року;

- копія паспорта позивача та копія
довідки про присвоєння
ідентифікаційного номера;

- звіт про оцінку майна, складений
05.07.2013 року суб'єктом оціночної
діяльності ПП ОСОБА_7 та його копія;

- нотаріально посвідчені копії заяв
позивача від 26.12.2012 року та від 15.04.2013
року до приватного нотаріуса про
передачу іпотекодавцеві заяви - вимоги
про усунення порушеного зобов'язання, з
вимогою про виконання порушеного
зобов'язання у 30-денний строк, та
попередженням про звернення стягнення
на предмет іпотеки, та зміст переданої
нотаріусом заяви;

- свідоцтва, видані 16.07.2013 приватним
нотаріусом Полтавського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 на
підтвердження того, що нею передано
заяви позивача іпотекодавцеві, та їх
нотаріально посвідчені копії;

- технічний паспорт на нерухомість,
виданий 09.03.2010 року ПП «Полтавське бюро
технічної інвентаризації
«Інвентаризатор»;

- нотаріально посвідчені копії
повідомлень про вручення поштових
відправлень на підтвердження того, що
нотаріусом передавалися вимоги
позивача адресовані іпотекодавцеві.

Даний перелік документів відповідає п.
34 Порядку державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 22.06.2011 року року
№ 703 для проведення державної
реєстрації права власності на підставі
договору іпотеки, що містить
застереження про задоволення вимог
іпотекодержателя.

Вищевказані документи були перевірені
та прийняті державним реєстратором
Даньшіною А.В. за описом у картці
прийому заяви № 4700252, в тому числі
оригінали необхідних документів.

Наказом Мін'юсту від 02.04.2013 року № 607/5
«Про заходи щодо взаємодії органів
державної реєстрації прав та їх
посадових осіб» встановлено, що у разі
подання до структурних підрозділів
головних управлінь юстиції
Міністерства юстиції України в
Автономній Республіці Крим, в областях,
містах Києві та Севастополі, а також
районних, районних у містах, міських
(міст обласного значення),
міськрайонних, міжрайонних управлінь
юстиції, що забезпечують реалізацію
повноважень Укржержреєстру, заяви про
державну реєстрацію права власності
та/або інших речових прав на нерухоме
майно (надалі - речові права), що
виникають на підставі договору
іпотеки, що містять застереження про
задоволення вимог іпотекодержателя, а
також у випадку подання рішення суду,
що набрало законної сили, про
зобов'язання органи державної
реєстрації прав та/або державного
реєстратора речових прав на нерухоме
майно органу державної реєстрації прав
вчинити дії щодо реєстрації з
відповідною заявою або без неї щодо
вищезазначених речових прав, державна
реєстрація речових прав на нерухоме
майно, скасування державної реєстрації
речових прав на нерухоме майно
проводиться державними реєстраторами
прав на нерухоме майно Укрдержреєстру
відповідно до додатка до цього наказу.

Державним реєстратором Даньшіною А.В. у
відповідності до п. 5 вищевказаного
Порядку взаємодії органів державної
реєстрації прав було виготовлено
електронні копії документів, поданих
позивачем для державної реєстрації
прав, шляхом їх сканування та
розміщення у базі даних про реєстрацію
заяв і запитів до Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно.

19.09.2013 року позивачем отримано рішення
про відмову у державній реєстрації
прав та їх обтяжень № 5543251 від 03.09.2013
року, згідно якого Державний
реєстратор прав на нерухоме майно
Державної реєстраційної служби
України Клюковський М.В. за наслідками
розгляду заяви позивача вирішив
відмовити йому у державній реєстрації
права власності з тих підстав, що
позивачем не надано оригінал договору
іпотеки та його копію, посвідчену
нотаріально, технічний паспорт БТІ
оригінал та його копію, посвідчену БТІ,
та звіт про оцінку предмета іпотеки,
складений після спливу строку, що
зазначений у письмовій вимозі,
надісланій іпотекодержателем
іпотекодавцеві.

Не погодившись із вищезазначеним
рішенням відповідача, позивач для
захисту своїх прав звернувся до суду з
адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про відмову в
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з того, що Державний
реєстратор не наділений
повноваженнями здійснювати перехід
права власності, як то заявлено
позивачем у поданому зверненні, а
повинен здійснювати реєстрацію
речових прав на підставі безспірних
правовстановлюючих документів, а тому
оскаржуване рішення реєстратора є
вірним по суті та прийняте пропорційно
з урахуванням майнових прав ОСОБА_3, що
зареєстровані в установленому порядку.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов висновку про необхідність
відмови у задоволенні позовних вимог
позивача.

Колегія суддів погоджується з даним
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону
України «Про іпотеку» іпотека - вид
забезпечення виконання зобов'язання
нерухомим майном, що залишається у
володінні і користуванні іпотекодавця,
згідно з яким іпотекодержатель має
право в разі невиконання боржником
забезпеченого іпотекою зобов'язання
одержати задоволення своїх вимог за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими кредиторами цього
боржника у порядку, встановленому цим
Законом.

Частиною 1 ст. 33 Закону України «Про
іпотеку» визначено, що у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Частинами 1 та 3 ст. 36 Закону України
«Про іпотеку» передбачено, що сторони
іпотечного договору можуть вирішити
питання про звернення стягнення на
предмет іпотеки шляхом позасудового
врегулювання на підставі договору.

Договір про задоволення вимог
іпотекодержателя або відповідне
застереження в іпотечному договорі,
яке прирівнюється до такого договору
за своїми правовими наслідками, може
передбачати передачу іпотекодержателю
права власності на предмет іпотеки в
рахунок виконання основного
зобов'язання у порядку, встановленому
ст. 37 цього Закону.

Згідно ч. 1 ст. 37 Закону України «Про
іпотеку» іпотекодержатель може
задовольнити забезпечену іпотекою
вимогу шляхом набуття права власності
на предмет іпотеки. Правовою підставою
для реєстрації права власності
іпотекодержателя на нерухоме майно,
яке є предметом іпотеки, є договір про
задоволення вимог іпотекодержателя
або відповідне застереження в
іпотечному договорі, яке прирівнюється
до такого договору за своїми правовими
наслідками та передбачає передачу
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки в рахунок виконання
основного зобов'язання.

Колегія суддів зазначає, що необхідно
розрізняти між собою застереження у
іпотечному договорі та договір про
задоволення вимог іпотекодержателя.

Застереження у іпотечному договорі
встановлюються у момент укладення
договору або шляхом внесення змін до
нього, тоді як договір про задоволення
вимог іпотекодержателя є самостійним
договором, необхідність в укладенні
якого виникає з моменту, коли постає
питання про належне виконання
зобов'язань боржником.

Колегія суддів зазначає, що на цю
проблему Верховний Суд звернув увагу
ще у 2010 році. У листі від 07.10.2010 року
«Узагальнення судової практики
розгляду цивільних справ, що виникають
із кредитних правовідносин» Верховний
Суд України вказав на те, що у випадку
відсутності у договорі всіх умов
переходу права власності на предмет
іпотеки до іпотекодержателя при
наявності лише застереження про
можливість звернення стягнення на
предмет іпотеки у такому порядку немає
підстав для перереєстрації права
власності на предмет іпотеки
відповідно до змісту цивільного
законодавста, що регулює питання
виникнення та переходу права
власності.

Отже, передбачений вищевказаною нормою
договір про задоволення вимог
іпотекодержателя або відповідне
застереження в іпотечному договорі,
яке прирівнюється до такого договору,
повинні відповідати загальним
положенням про договір, установленим
розділом II книги п'ятої ЦК України. При
дотриманні цих умов іпотекодержатель
може задовольнити забезпечену
іпотекою вимогу шляхом набуття права
власності на предмет іпотеки з
дотриманням умов звернення стягнення
та порядку реалізації, передбачених
Законом України «Про іпотеку».

З аналізу змісту договору позики,
договору іпотеки, укладених між ОСОБА_1
та ОСОБА_3, колегією суддів встановлено,
що вони не містять всіх необхідних умов
для відповідності загальним
положенням про договір, на підставі
якого можливо б здійснити перехід
права власності, як то склад майна,
вартість майна.

Позивачем в борг надавалася ОСОБА_3
сума в розмірі 102400 грн., згідно вимог
ОСОБА_1 (іпотекодержателя) до ОСОБА_3
(іпотекодавця), поданих через
нотаріуса, сума до сплати іпотекодавцю
виставлялася в розмірі 44064 (у першій) та
147456 грн. (у другій). При цьому із змісту
вказаних вимог позивача вбачається, що
обумовлений розмір штрафних санкцій за
невиконання умов договору застосовано
з першого ж дня передачі суми в борг (з
08.04.2011 року), тобто в порядку
нарахування відсотків за користування
коштами, чого не було передбачено
договором позики.

Звітом про оцінку майна предмету
іпотеки ринкова вартість квартири
визначена у розмірі 180 000 грн..

Таким чином вимога позивача про
звернення стягнення на предмет іпотеки
шляхом визнання права власності на всю
квартиру є неспіврозмірною із сумою,
яка надана в борг, та вартістю
переданої в іпотеку квартири в
забезпечення цього договору позики та
видається несправедливою.

Зміст дійсного права позивача (його
обсяг) в такому випадку повинен бути
визначений у встановленому законом
порядку.

За приписами ч. 3 ст. 37 Закону України
«Про іпотеку» іпотекодержатель
набуває предмет іпотеки у власність
за вартістю, визначеною на момент
такого набуття на підставі оцінки
предмета іпотеки суб'єктом оціночної
діяльності. У разі набуття права
власності на предмет іпотеки
іпотекодержатель зобов'язаний
відшкодувати іпотекодавцю
перевищення 90 відсотків вартості
предмета іпотеки над розміром
забезпечених іпотекою вимог
іпотекодержателя.

Колегія суддів зазначає, що судом
першої інстанції також встановлено, що
ОСОБА_1 із ОСОБА_3 не спілкуються, згідно
пояснень позивача останній його уникає
та переховується від нього, вимоги
іпотекодержателя (ОСОБА_1) за його
зареєстрованим місцем проживання не
направлялися та ним не отримувалися,
ОСОБА_3 своєї згоди на перехід
власності до позивача на належну йому
квартиру без повернення йому
перевищення вартості предмета іпотеки
не висловлював, що характерно було б
для договірних відносин (добровільна
згода) та вирішення спірних відносин у
позасудовому порядку.

Колегія суддів зазначає, що між
вищезазначеними сторонами іпотечного
договору існує спір з цього приводу.

Також колегія суддів вважає за
необхідне зазначити, що державний
реєстратор не наділений
повноваженнями здійснювати перехід
права власності, як то заявлено
позивачем у поданому зверненні, а
повинен здійснювати реєстрацію
речових прав на підставі безспірних
правовстановлюючих документів.

Відповідно до ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
судове рішення повинно бути законним
та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова
Полтавського окружного
адміністративного суду від 04.12.2013 року
відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а
тому відсутні підстави для її
скасування та задоволення апеляційних
вимог апелянта - позивача у справі.

Відповідно до ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі викладеного колегія
суддів, погоджуючись з висновками суду
першої інстанції, вважає, що суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги з
наведених вище підстав висновків суду
не спростовують.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 197, 198, 200, п. 1 ч.
1 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 04.12.2013р.
по справі № 816/5826/13-а залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя Зеленський В.В.Судді
П’янова Я.В. Чалий І.С.