Справа № 2а-125/13
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2014-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" лютого 2014 р. м. Київ
К/800/46749/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого - Смоковича М.І.,

суддів: Конюшка К.В., Чумаченко Т.А.,

розглянувши у письмовому провадженні в
касаційній інстанції адміністративну
справу

за позовом ОСОБА_1 до Гурзуфської
селищної ради про визнання незаконною
бездіяльності, зобов'язання вчинити
певні дії, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на
постанову Ленінського районного суду
міста Луганська від 11 березня 2013 року
та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 28 серпня 2013
року,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2012 року ОСОБА_1 звернулася
до суду з адміністративним позовом до
Гурзуфської селищної ради про визнання
незаконною бездіяльності, зобов'язання
вчинити певні дії.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач
зазначала, що 16 травня 2012 року та 7
липня 2012 року вона направила на адресу
відповідача письмові запити стосовно
розгляду питання щодо затвердження
проекту землеустрою з встановлення
границі двокілометрової прибережної
захисної смуги Чорного моря на
території гурзуфської селищної ради.

Відповідачем заяву позивача належним
чином розглянуто не було, відповідь не
надано.

Посилаючись на порушення права
позивача на своєчасний розгляд заяви,
положення Закону України «Про місцеве
самоврядування», позивачка просила суд
визнати незаконною бездіяльність
відповідача в частині ненадання
відповіді на її заяви від 16 травня 2012
року та від 7 липня 2012 року в
передбачений законом строк і порядок,
зобов'язати відповідача надати
відповідь по запитам, направленим 16
травня 2012 року та 7 липня 2012 року та
стягнути з відповідача судові витрати.

Постановою Ленінського районного суду
міста Луганська від 11 березня 2013 року,
залишеною без змін ухвалою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 28 серпня 2013 року, позовні вимоги
ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність
Гурзуфської селищної ради в частині не
розгляду заяв ОСОБА_1 від 16 травня 2012
року та 07 липня 2012 року.

Зобов'язано Гурзуфську селищну раду
надати відповіді на звернення ОСОБА_1
від 16 травня 2012 року та 07 липня 2012 року.

Стягнуто з місцевого бюджету селища
Гурзуф на користь ОСОБА_1 судовий збір у
сумі 32,20 гривень.

В решті позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на порушення судами
попередніх інстанцій норм
матеріального і процесуального права,
просить скасувати їх судові рішення та
прийняти нове про задоволення позовних
вимог у повному обсязі.

За приписами частини другої статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги.

Оскільки з матеріалів скарги
вбачається, що позивачка оскаржує
рішення судів першої та апеляційної
інстанції лише в частині відмови у
задоволенні позовних вимог, а саме
щодо відшкодування витрат понесених
позивачкою на правову допомогу,
колегія суддів перевіряє законність та
обґрунтованість цих рішень лише в цій
частині.

Касаційна скарга підлягає до
часткового задоволення з таких
підстав.

Відмовляючи в задоволенні вимоги про
покладення на відповідача судових
витрат у вигляді витрат на правову
допомогу у розмірі 1000 грн. суди
попередніх інстанцій послались на
неподання позивачем доказів фактичних
витрат робочого часу адвоката або
іншого фахівця в галузі права на
здійснення захисту його інтересів у
суді.

Такий висновок суддів першої та
апеляційної інстанції на думку колегії
суддів є передчасним.

Відповідно до частини 1 статті 94 КАС
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України(або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Згідно з частиною 1 статті 90 КАС України
витрати, пов'язані з оплатою допомоги
адвоката або іншого фахівця в галузі
права, які надають правову допомогу за
договором, несуть сторони, крім
випадків надання безоплатної правової
допомоги, передбачених законом.

Частиною 3 статті 90 КАС України
визначено, що граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
встановлюється законом.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про граничний розмір компенсації
витрат на правову допомогу у цивільних
та адміністративних справах» (далі -
Закон № 4191) розмір компенсації витрат
на правову допомогу у цивільних
справах, в яких така компенсація
виплачується стороні, на користь якої
ухвалено судове рішення, іншою
стороною, а в адміністративних справах
- суб'єктом владних повноважень, не може
перевищувати 40 відсотків встановленої
законом мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, що
визначається у відповідному судовому
рішенні.

Згідно пункту 4.2 зазначеного договору,
сторони погодили що складання
уточненого адміністративного позову
становить 2 години 30 хвилин роботи
спеціаліста виконавця, що в грошовому
еквіваленті становить 1000 гривень.

п.4.3. договору передбачає, що час
знаходження представника виконавця у
судових засіданнях, по даній справі,
пізніше буде уточнено кількість
робочого часу, затраченого виконавцем
по фактичним даним, про що буде
складено акт виконаних робіт із
зазначенням часу проведення на
засіданнях, після чого буде проведено
розрахунок повної вартості юридичних
послуг.

Вирішуючи питання про розподіл судових
витрат, суди не дали належну правову
оцінку договору про надання правової
допомоги від 14 листопада 2012
року, квитанції № 7 від 14 листопада 2012
року про оплату послуг за цим
договором, а також факту участі
представника позивача у судових
засіданнях з розгляду даної
адміністративної справи.

Відповідно до статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Частиною 2 статті 227 КАС України
встановлено, що підставою для
скасування судових рішень судів першої
та (або) апеляційної інстанцій і
направлення справи на новий судовий
розгляд є порушення норм
процесуального права, які унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Враховуючи те, що допущені судами
першої та апеляційної інстанції
порушення норм матеріального та
процесуального права призвели до
неправильного вирішення справи і не
можуть бути усунуті судом касаційної
інстанції, який процесуальним законом
позбавлений можливості досліджувати
докази і встановлювати нові обставини,
винесені судові рішення підлягають
скасуванню, а сама справа - направленню
на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись статтями 159, 223, 227, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити
частково.

Постанову Ленінського районного суду
міста Луганська від 11 березня 2013 року
та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 28 серпня 2013
року в частині відшкодування судових
витрат у вигляді витрат на правову
допомогу - скасувати та направити
справу на новий розгляд до суду першої
інстанції.

В іншій частині постанову Ленінського
районного суду міста Луганська від 11
березня 2013 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 28 серпня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий
М.І. Смокович

Судді
К.В. Конюшко

Т.А. Чумаченко