Справа № 818/8559/13-а
Суддя: Курило Л.В.
Дата ухвалення: 2014-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2014 р.Справа № 818/8559/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Курило Л.В.

Суддів: Русанової В.Б. , Присяжнюк О.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Державної податкової
інспекції у м. Сумах Головного
управління Міндоходів у Сумській
області на постанову Сумського
окружного адміністративного суду від
11.12.2013р. по справі № 818/8559/13-а

за позовом Сумського обласного
спеціалізованого
ремонтно-будівельного підприємства
протипожежних робіт Добровільного
пожежного товариства України

до Державної податкової інспекції у
м. Сумах Головного управління
Міндоходів у Сумській області

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

08.11.2013 року позивач - Сумське обласне
спеціалізоване ремонтно-будівельне
підприємство протипожежних робіт
Добровільного пожежного товариства
України звернулось до суду з
адміністративним позовом, в якому
просило визнати протиправним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення № від 30.10.2013
р. про збільшення суми грошового
зобов'язання по податку на додану
вартість, з урахуванням штрафних
(фінансових) санкцій, в розмірі 32 042, 50
грн.; визнати протиправним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення № від 30.10.2013
р. про збільшення суми грошового
зобов'язання по податку на прибуток в
розмірі 29 480, 00 грн.

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 11.12.2013 року
адміністративний позов Сумського
обласного спеціалізованого
ремонтно-будівельного підприємства
протипожежних робіт Добровільного
пожежного товариства України
задоволено.

Визнано протиправними та скасовано
податкові повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у м.
Сумах Головного управління Міндоходів
у Сумській області від 30 жовтня 2013 року
№ про збільшення суми грошового
зобов'язання по податку на додану
вартість, з урахуванням штрафних
(фінансових) санкцій, в розмірі 32 042, 50
грн. та № про збільшення суми
грошового зобов'язання по податку на
прибуток в розмірі 29 480, 00 грн.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, просив скасувати оскаржувану
постанову та прийняти нову постанову,
якою відмовити в задоволенні позовних
вимог в повному обсязі.

В судове засідання суду апеляційної
інстанції сторони не прибули, про дату,
час і місце судового засідання
повідомлені своєчасно та належним
чином.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів вважає за можливе
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними в справі
матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, переглянувши в межах
апеляційної скарги постанову суду та
доводи апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено в суді апеляційної
інстанції, що на підставі пп. 20.1.4 п. 20.1
ст. 20, пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78, ст. 79
Податкового кодексу України
податковим органом проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку Сумського обласного
спеціалізованого
ремонтно-будівельного підприємства
протипожежних робіт Добровільного
пожежного товариства України з питань
дотримання вимог податкового та іншого
законодавства по
фінансово-господарським операціям з
ТОВ "Компанія Інтербазіс" і ТОВ
"СК-Капітал" за період з 01.07.2011 р. по
31.12.2011 р., за результатами якої 17 жовтня
2013 року складено акт № 1329/2203/00183325/115 . (Т.1
а.с. 11-29)

Згідно висновків акту перевірки №
1329/2203/00183325/115 від 17.10.2013 року ДПІ у м.
Сумах встановлені порушення позивачем
пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14, п. 138.1, 138.4 ст. 138
Податкового кодексу України, що
призвело до заниження суми податку на
прибуток в розмірі 29 480, 00 грн. та
порушення п. 198.3 ст. 198, п. 200.1, 200.2 ст. 200
Податкового кодексу України, що
призвело до заниження суми податку на
додану вартість в розмірі 25 634, 00 грн. (т.
1 а.с. 11-29)

Не погодившись з висновками,
викладеними в акті перевірки, позивач
подав заперечення на акт перевірки №
1329/2203/00183325/115 від 17.10.2013 року (Т. 1 а.с. 30-31)

На підставі акту перевірки податковим
органом 30 жовтня 2013 року прийняті
податкове повідомлення-рішення №
про збільшення суми грошового
зобов'язання по податку на додану
вартість, з урахуванням штрафних
(фінансових) санкцій, в розмірі 32 042, 50
грн., з яких: 25 634, 00 грн. - основний
платіж, 6 408, 50 грн. - штрафні (фінансові)
санкції; та податкове
повідомлення-рішення № про
збільшення суми грошового зобов'язання
по податку на прибуток в розмірі 29 480, 00
грн. (Т.1 а.с. 32, 33)

Не погодившись із податковими
повідомленнями - рішеннями відповідача
від 30 жовтня 2013 року № та № ,
позивач звернувся із зазначеним
позовом до суду.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що
господарські операції з придбання
матеріалів та обладнання
протипожежного призначення між
Сумським облспецРБП ПР і ТОВ
"СК-Капітал" та ТОВ "Компанія
Інтербазіс" фактично здійснені,
направлені на настання правових
наслідків, які обумовлені ними та
підтверджені належним чином
складеними первинними документами.
Тобто, позивач має право на
відображення цих господарських
операцій у податковому обліку при
визначенні об'єктів оподаткування
податком на додану вартість і податком
на прибуток, зокрема формування
податкового кредиту та витрат, тому
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення ДПІ у м. Сумах не
відповідають ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції з
наступних підстав.

Правовою підставою для визначення
податкових зобов'язань та прийняття
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень, ДПІ у м. Сумах
визначила нереальність господарських
операцій між Сумським облспецРБП ПР і
ТОВ "Компанія Інтербазіс" та ТОВ
"СК-Капітал", вчинення цих операцій без
мети настання правових наслідків, які
обумовлені ними, з метою надання
податкової вигоди позивачу, про що
свідчать акти перевірок контрагентів
позивача № 648/23-4/37194178 від 14.02.2012 р. та №
13/237/36348519 від 24.01.2012 р.

Як убачається із матеріалів справи між
позивачем та ТОВ "СК-Капітал" укладено
договір № ДП-000377 від 07.12.2011 р.

Згідно п.1.1 цього договору ТОВ
"СК-Капітал" зобов'язувалось поставити
позивачу матеріали та обладнання
протипожежного призначення на умовах,
визначених договором. (т. 1 а.с. 54-56)

Факт отримання та оплати Сумським
облспецРБП ПР згаданих товарів,
підтверджується рахунком № 83 від 23.12.2011
р., видатковою накладною № 122 від 23.12.2011
р. та виписками про рух коштів по
рахунку.

На суму поставленого товару ТОВ
"СК-Капітал" виписано податкову
накладну № 122 (т. 1 а.с. 59-67).

Перевезення матеріалів та обладнання
протипожежного призначення товарів
від продавця покупцю здійснювалось
власним транспортом Сумського
облспецРБП ПР, про що свідчать наказ
про відрядження, звіт про використання
коштів, товарно-транспортна накладна
та подорожній лист (т. 1 а.с. 86-89).

Придбані у ТОВ "СК-Капітал" товари
використані позивачем при виконанні
договору № 8/163 від 16.06.2011 р., що
підтверджується актами приймання
виконаних робіт, актами прийняття до
експлуатації систем протипожежного
захисту. (т. 1 а.с. 68-85).

Також, між позивачем та ТОВ "Компанія
Інтербазіс" укладено договір№ 145 від
01.07.2011 р.

Згідно п.1.1 цього договору ТОВ "Компанія
Інтербазіс" зобов'язувалось поставити
позивачу матеріали та обладнання
протипожежного призначення на умовах,
визначених договором. (т. 1 а.с. 100-102)

Факт отримання та оплати Сумським
облспецРБП ПР товарів,
підтверджується рахунками,
видатковими накладними та виписками
про рух коштів по рахунку.

На суму поставленого товару ТОВ
"Компанія Інтербазіс" виписані
податкові накладні. Перевезення
матеріалів та обладнання
протипожежного призначення товарів
від продавця покупцю здійснювалось
власним транспортом Сумського
облспецРБП ПР, про що свідчать накази
про відрядження, звіти про
використання коштів,
товарно-транспортні накладні та
подорожні листи (т. 1 а.с. 105-138).

Придбані у ТОВ "Компанія Інтербазіс"
товари використані позивачем при
виконанні робіт по вогнезахисту
металевих конструкцій каркаса купола,
косоурів та несучих колон на об'єкті
"Виставково-презентаційний
конференццентр" за адресою: м. Суми, вул.
Іллінська, 7 та робіт по технічному
обслуговуванню вогнегасників, що
підтверджується договором, актами
приймання виконаних робіт та іншими
документами (т. 1 а.с. 139-250, т. 2 а.с. 1-103).

Порядок оподаткування податком на
додану вартість та підстави формування
податкового кредиту, а також порядок
оподаткування податком на прибуток
підприємства та підстави формування
витрат, визначаються Податковим
кодексом України.

Згідно пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України податковий кредит -
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Пунктами 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198
Податкового кодексу України визначено,
що право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає, зокрема, у
разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг. Датою виникнення
права платника податку на віднесення
сум податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: або дата списання
коштів з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг, або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за встановленою ставкою
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням чи виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку або
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями та іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Підпунктом 14.1.27 пункту 14.1 статті 14
зазначеного Кодексу встановлено, що
витратами є сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Згідно п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу
України витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються, зокрема, із витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті. Витрати
операційної діяльності, у
відповідності з пп. 138.1.1 п. 138 згаданої
статті, окрім іншого, включають
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та інші
витрати беруться для визначення
об'єкта оподаткування з урахуванням
пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2
- 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших
статей цього Кодексу, які прямо
визначають особливості формування
витрат платника податку.

Відповідно до п.п. 138.6, 138.8 ст. 138 ПК
України собівартість придбаних та
реалізованих товарів формується
відповідно до ціни їх придбання з
урахуванням ввізного мита і витрат на
доставку та доведення до стану,
придатного для продажу. Собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
складається з витрат, прямо пов'язаних
з виробництвом таких товарів,
виконанням робіт, наданням послуг, а
саме: прямих матеріальних витрат;
прямих витрат на оплату праці;
амортизації виробничих основних
засобів та нематеріальних активів,
безпосередньо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг;
загальновиробничі витрати, які
відносяться на собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
відповідно до положень (стандартів)
бухгалтерського обліку; вартості
придбаних послуг, прямо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг; інших прямих
витрат, у тому числі витрат з придбання
електричної енергії (включаючи
реактивну).

За змістом п. 138.2 ст. 138 Податкового
кодексу України витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Отже, виходячи із системного аналізу
вказаних норм, податковий кредит для
цілей визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість та витрати
для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток,
мають бути підтверджені належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків. Виникнення у
платника податку права на податковий
кредит та витрати не ставиться у
залежність від дотримання вимог
податкового законодавства і сплатою
податку до бюджету іншими суб'єктами
господарювання. Зокрема, платник
податку не може нести відповідальність
за неподання контрагентом обов'язкових
звітів про свою господарську
діяльність, а також за інші порушення
законодавства.

Водночас, за відсутності факту
придбання товарів чи послуг або в разі,
якщо придбані товари чи послуги не
призначені для використання у
господарській діяльності платника
податку, відповідні суми не можуть
включатися до складу податкового
кредиту для цілей оподаткування
податком на додану вартість та до
складу витрат для цілей оподаткування
податком на прибуток навіть за
наявності формально складених, але
недостовірних документів або сплати
грошових коштів.

Тобто, для підтвердження даних
податкового обліку платника податку
можуть братись до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Господарською операцією, згідно зі ст. 1
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні", є дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.
Також, вказана вимога щодо реальних
змін майнового стану платника
податків, як обов'язкова ознака
господарської операції, кореспондує і
з нормами Податкового кодексу України.
При цьому, сама собою відсутність
окремих документів, а так само помилки
у їх оформленні, не є підставою для
висновків про відсутність
господарської операції, якщо з інших
даних вбачається, що фактичний рух
активів або зміни у власному капіталі
чи зобов'язаннях платника податків у
зв'язку з його господарською
діяльністю мали місце.

Таким чином, відображення
господарської операції у податковому
обліку повинно здійснюватись
відповідно до її реального
економічного змісту на підставі
первинних документів бухгалтерського
обліку.

Податкові накладні, які були виписані
контрагентом позивача, не мають
недоліків, які згідно з ч.2 ст.9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні", п.2.4
"Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку", затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
№88 від 24.05.1995р. (із змінами та
доповненнями), спричиняють втрату
вказаними накладними юридичного
статусу податкової накладної.

Згідно ст. 61 Конституції України, норми
якої є нормами прямої дії, юридична
відповідальність особи має
індивідуальний характер. У разі
невиконання контрагентами покупця
своїх обов'язків перед податковими
органами та бюджетом, такі дії тягнуть
відповідальність та негативні
наслідки саме щодо цих осіб. Зазначена
обставина не є підставою для
позбавлення платника податку, в даному
випадку позивача, права на включення
сплачених сум до складу податкового
кредиту, якщо останній виконав усі
передбачені законом умови щодо
отримання такого права та має всі
документальні підтвердження їх
розміру.

Податковим органом до суду не надано
доказів, які б свідчили про відсутність
реального характеру господарських
операцій між позивачем та його
контрагентами та підтверджували
висновки акту перевірки від 17.10.2013 року
№1329/2203/00183325/115.

Таким чином, з врахуванням порядку
відображення в податковому обліку
суб'єкта підприємницької діяльності з
податку на прибуток підприємств витрат
на придбання товарів та робіт для
використання у власній господарській
діяльності, підтверджується
правомірність віднесення витрат на
придбання товарів (робіт, послуг) по
взаємовідносинам з контрагентами за
перевіряємий період, на підставі
первинних документів, зокрема,
договорів, видаткових накладних,
податкових накладних, платіжних
доручень тощо.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції, що позивачем
правомірно віднесено до складу валових
витрат вартість придбаного товару від
контрагентів та сформовано податковий
кредит на підставі виписаних
податкових накладних, отриманих в ході
виконання господарських операцій,
підтверджених належними первинними
документами, що ґрунтується на вимогах
Податкового кодексу України, а отже
донарахування податку на прибуток та
податку на додану вартість є
необґрунтованим.

В зв'язку з тим, що податковий орган не
мав належних підстав для збільшення
суми грошового зобов'язання з податку
на додану вартість та податку на
прибуток, то згідно положень
Податкового кодексу України
відповідач також не мав правових
підстав для визначення позивачу
штрафних (фінансових) санкцій.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції щодо визнання протиправними
та скасування податкових
повідомлень-рішень Державної
податкової інспекції у м. Сумах
Головного управління Міндоходів у
Сумській області від 30 жовтня 2013 року №
про збільшення суми грошового
зобов'язання по податку на додану
вартість, з урахуванням штрафних
(фінансових) санкцій, в розмірі 32 042, 50
грн. та № про збільшення суми
грошового зобов'язання по податку на
прибуток в розмірі 29 480, 00 грн.

Відповідно до ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судове рішення повинно бути
законним та обґрунтованим. Законним є
рішення, ухвалене судом відповідно до
норм матеріального права при
дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Колегія суддів вважає, що постанова
Сумського окружного адміністративного
суду від 11.12.2013 року відповідає вимогам
ст. 159 КАС України, а тому відсутні
підстави для її скасування та
задоволення апеляційних вимог
апелянта - відповідача у справі.

Відповідно до ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі викладеного, колегія
суддів, погоджуючись з висновками суду
першої інстанції, вважає, що суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, п.1 ч.1 ст. 198,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Сумах
Головного управління Міндоходів у
Сумській області залишити без
задоволення.

Постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 11.12.2013р. по
справі № 818/8559/13-а залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя Курило Л.В.Судді
Русанова В.Б. Присяжнюк О.В.