Справа № 217/1744/13-а
Суддя: Гаврищук Т.Г.
Дата ухвалення: 2014-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Соболєва І.П.
Суддя-доповідач - Гаврищук Т.Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2014 року
справа №217/1744/13-а
приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегія
суддів:

головуючого судді: Гаврищук Т.Г.

суддів: Сіваченка І.В.

Білак С.В.

при секретарі судового засідання
Котовського С.О.,

за участю представників сторін по
справі:

від позивача: не з'явився,

від відповідача: Єгорова Л.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
м.Авдіївці Донецької області на
постанову Авдіївського міського суду
Донецької області від 24 вересня 2013р. у
справі № 217/1744/13-а (головуючий І
інстанції Соболєв І.П.) за позовом
ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду
України в м.Авдіївці Донецької області
про визнання неправомірними дій та
зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з
позовом до Управління Пенсійного фонду
України в м.Авдіївці Донецької області
про визнання протиправними дії
Управління Пенсійного фонду України в
м.Авдіївці Донецької області щодо
відмови включити до трудового стажу
час роботи в артелі «Богатир» копальні
«Нелькан» з 08.01.1982 року по 11.01.1983 року та
з 16.09.1985 року по 14.06.1988 року з
урахуванням кратності збільшення
стажу неправомірним; зобов'язання
Управління Пенсійного фонду України в
м.Авдіївці Донецької області провести
перерахунок з 01.06.2013 року включивши до
трудового стажу час роботи в артелі
«Богатир» копальні «Нелькан» з 08.01.1982
року по 11.01.1983 року та з 16.09.1985 року по
14.06.1988 року з урахуванням кратності
збільшення стажу.

Постановою Авдіївського
міського суду Донецької області від 24
вересня 2013р. позов задоволено,
внаслідок чого визнано неправомірними
дій Управління Пенсійного фонду
України в м.Авдіївці Донецької області
щодо відмови у перерахунку розміру
пенсії; зобов'язання Управління
Пенсійного фонду України в м.Авдіївці
Донецької області здійснити
перерахунок пенсії, врахувавши періоди
роботи в артелі «Богатир» копальні
«Нелькан» з 08.01.1982 року по 11.01.1983 року та
з 16.09.1985 року по 14.06.1988 року, тобото в
місцевості, прирівняної до району
Крайньої Півночі як за один рік шість
місяців, тобто з урахуванням кратності
збільшення та здійснити відповідні
виплати.

В апеляційній скарзі відповідач
просить скасувати постанову суду
першої інстанції, як таку, що прийнята з
порушенням норм матеріального права,
та ухвалити нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позову в
повному обсязі.

В обґрунтування доводів
апеляційної скарги відповідач
посилається на порушення судом першої
інстанції норм матеріального права.
Відповідач вважає, що період роботи
позивача з 08.01.1982р. по 11.01.1983р. та з
16.09.1985р. по 14.06.1988р. ним правомірно було
включено при обчисленні стажу в
одинарному розмірі без урахування
кратності.

Позивач в судове засідання суду
апеляційної інстанції не з'явився, про
дату, час та місце розгляду справи був
повідомлений належним чином.

Колегія суддів, заслухавши
доповідь судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши доводи
апеляційної скарги, дійшла висновку
про те, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню виходячи з
наступного.

Судом першої інстанції та під
час апеляційного провадження
встановлено, що позивачеві з 17.05.2002р.
призначена пенсія за віком на
пільгових умовах за Списком №2
відповідно до п. «б» ст.13 Закону України
«Про пенсійне забезпечення».

При призначенні пенсії період
роботи позивача з 08.01.1982р. по 11.01.1983р. та
з 16.09.1985р. по 14.06.1988р. було включено при
обчисленні стажу в одинарному розмірі
без урахування кратності.

Листом від 12.06.2013р. №25/с-01-01-01
відповідач повідомив позивача про те,
що пільги щодо обчислення стажу
надавались працівникам, що
переводились, направлялись чи
запрошувалися, або передували в
порядку громадського привозу, на
роботі в районах Крайньої Півночі та в
місцевостях, прирівняних до районів
Крайньої Півночі, із інших місцевостей
країни при умові, що ці працівники
заключали трудові договори про роботу
в цих районах.

З трудової книжки позивача
вбачається, що він з 08.01.1982р. по 11.01.1983р.
працював на копальні «Нелькан»
Комбінату «ИНДГИРЗОЛОТО» машиністом
бульдозера старательської артілі
«Богатир» та з 16.09.1985р. по 14.06.1988р. на
копальні «Нелькан» Комбінату
«ИНДГИРЗОЛОТО» машиністом бульдозера
Т-100-М 6 розряду старательської артілі
«Богатир».

Відповідно до архівної довідки
архівного відділу Адміністрації
Муніципального утворення
«Оймяконський улус (район)» Республіки
Саха (Якутія) Російської Федерації №867
від 10.08.2011 року позивач з 08.01.1982 року по
11.01.1983 року та з 16.09.1985 року по 14.06.1988 року
працював у старательській артілі
«Богатир» в якості машиніста
бульдозера, територія діяльності якої
розташована на території
Оймяконського улусу (району)
Республіки Саха (Якутія) Російської
Федерації, прирівняної до району
Крайньої Півночі.

У частині 4 статті 1 Закону України
«Про пенсійне забезпечення»
встановлено, що у тих випадках, коли
договорами (угодами) між Україною та
іншими державами передбачено інші
правила, ніж ті, що містяться у цьому
Законі, то застосовуються правила,
встановлені цими договорами (угодами).

Між Урядом України і Урядом
Російської Федерації 14.01.1993 підписана
Угода про трудову діяльність і
соціальний захист громадян України і
Росії, які працюють за межами кордонів
своїх країн, у статті 6 якої
встановлено, що трудовий стаж,
включаючи стаж, який обчислюється у
пільговому порядку, і стаж роботи за
спеціальністю, набутий у зв'язку з
трудовою діяльністю на територіях обох
Сторін, взаємно визначається
Сторонами. Обчислення стажу
здійснюється згідно з законодавством
Сторони, на території якої відбувалась
трудова діяльність.

Пільгове обчислення страхового стажу
застосовується для осіб, які працювали
в районах Крайньої Півночі та
місцевостях, прирівняних до районів
Крайньої Півночі, та на яких
поширювалися пільги, передбачені для
працюючих в районах Крайньої Півночі
та місцевостях, прирівняних до районів
Крайньої Півночі, відповідно до Указу
Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10
лютого 1960 року «Про впорядкування
пільг для осіб, які працюють в районах
Крайньої Півночі і в місцевостях,
прирівняних до районів Крайньої
Півночі», Постанови Ради Міністрів
Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 «Про
порядок застосування Указу Президії
Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого
1960 року «Про впорядкування пільг для
осіб, які працюють в районах Крайньої
Півночі і в місцевостях, прирівняних до
районів Крайньої Півночі», Указу
Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26
вересня 1967 року «Про розширення пільг
для осіб, які працюють в районах
Крайньої Півночі і в місцевостях,
прирівняних до районів Крайньої
Півночі».

Підпунктом д) пункту 5 Указу Президії
Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого
1960 року «Про впорядкування пільг для
осіб, які працюють в районах Крайньої
Півночі і в місцевостях, прирівняних до
районів Крайньої Півночі»передбачено,
що «робітникам, які переводяться,
направляються або запрошуються на
роботу в райони Крайньої Півночі і в
місцевості, які прирівнюються до
районів Крайньої Півночі, з інших
місцевостей держави, на умовах
укладення ними трудових договорів на
роботу в цих районах на строк 5 років, а
на островах Північного Льодовитого
океану -два роки, надавати додаткові
наступні пільги: зараховувати один рік
роботи в районах Крайньої Півночі і в
місцевостях, які прирівнюються до
районів Крайньої Півночі, за один рік і
шість місяців при обчисленні стажу,
який дає право на отримання пенсії за
віком і по інвалідності. Пільги, які
передбачені цією статтею, надаються
також особам, які прибули в райони
Крайньої Півночі і в місцевості, які
прирівнюються до районів Крайньої
Півночі, за власним бажанням і які
уклали строковий договір про роботу в
цих районах».

Відповідно до п. 3 постанови Ради
Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960
року № 148 «Про порядок застосування
Указу Президії Верховної Ради Союзу
РСР від 10 лютого 1960 року «Про
впорядкування пільг для осіб, які
працюють в районах Крайньої Півночі і в
місцевостях, прирівняних до районів
Крайньої Півночі» працівникам, які
користуються в даний час пільгами,
кожний рік роботи в районах Крайньої
Півночі і в місцевостях, які
прирівнюються до районів Крайньої
Півночі, до 1 березня 1960 року
зараховувати за два роки роботи при
розрахунку стажу для отримання пенсії
за віком, по інвалідності і за вислугу
років, а після 1 березня 1960 року -за один
рік і шість місяців роботи при
обрахуванні стажу для отримання пенсії
за віком і по інвалідності.

Пунктом 3 Указу Президії Верховної Ради
Союзу РСР від 26 вересня 1967 року "Про
розширення пільг для осіб, які працюють
в районах Крайньої Півночі і в
місцевостях, прирівняних до районів
Крайньої Півночі" було постановлено
"скоротити тривалість трудового
договору, який дає право на отримання
пільг, які передбачені статтею 5 Указу
Президії Верховної Ради СРСР від 10
лютого 1960 року "Про впорядкування пільг
для осіб, працюючих в районах Крайньої
Півночі і в місцевостях, які
прирівнюються до районів Крайньої
Півночі, з п'яти до трьох років".

З урахуванням викладеного та
враховуючи документально
підтверджений факт роботи позивача в
районах Крайньої Півночі , колегія
суддів вважає, що період роботи в
районі Крайньої Півночі з 08.01.1982р. по
11.01.1983р. та з 16.09.1985р. по 14.06.1988р.
безпідставно було включено
відповідачем в одинарному розмірі, а
тому судом першої інстанції правомірно
задоволено позов.

З урахуванням вищевикладеного,
колегія суддів дійшла висновку, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог Кодексу
адміністративного судочинства України
підставами для скасування рішення є
порушення судом норм матеріального чи
процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку про те, що при
розгляді справи судом першої інстанції
було допущено неправильне
застосування норм матеріального чи
процесуального права.

Судова колегія дійшла висновку про те,
що підстави для скасування рішення
суду першої інстанції відсутні, а тому
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
судове рішення без змін.

Керуючись статтями 24, 184, 195, 196, 198,
200, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м.Авдіївці
Донецької області на постанову
Авдіївського міського суду Донецької
області від 24 вересня 2013р. у справі №
217/1744/13-а - залишити без задоволення.

Постанову Авдіївського міського
суду Донецької області від 24 вересня
2013р. у справі № 217/1744/13-а - залишити без
змін.

Вступна та резолютивна частини
ухвали прийняті у нарадчій кімнаті та
проголошені у судовому засіданні 12
лютого 2014 року.

Ухвала у повному обсязі складена 14
лютого 2014 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції за
наслідками перегляду набирає законної
сили з моменту проголошення та може
бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції, а в разі
складення в повному обсязі відповідно
до статті 160 цього Кодексу - з дня
складення в повному обсязі.

Головуючий:
Гаврищук Т.Г.

Судді:
Білак С.В.

Сіваченко
І.В.