Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2014-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" лютого 2014 р. м. Київ
К-24782/10

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого), Борисенко
І.В., Рибченка А.О.,

представників сторін в судове
засідання не з'явились, про дату, час та
місце судового засідання повідомлені
належним чином, -

розглянувши у порядку письмового
провадження касаційні скарги
Державної податкової адміністрації у
Харківській області та Державної
податкової інспекції у Дзержинському
районі м. Харкова на постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 29.01.2010 та
постанову Харківського апеляційного
адміністративного суду від 01.06.2010 у
справі № 2а-42883/09/2070

за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4

до Управління державного
казначейства України у Дзержинському
районі м. Харкова,

до Головного управління
Державного казначейства України в
Харківській області,

до Державної податкової
адміністрації у Харківській області,

до Державної податкової
інспекції у Дзержинському районі м.
Харкова

про стягнення
заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

Підприємець звернувся до суду з
позовом до відповідачів про стягнення
бюджетної заборгованості з податку на
додану вартість (далі -ПДВ) за червень
2009 року у сумі 53 104,00 грн. та процентів,
нарахованих на суму бюджетної
заборгованості в сумі 1 288,52 грн.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 29.01.2010 позов
задоволено частково, стягнуто на
користь позивача заборгованість з ПДВ
в сумі 53 104,00 грн., в решті позовних вимог
відмовлено.

Судове рішення вмотивовано висновком
про те, що заявлені до відшкодування
суми ПДВ за червень 2009 року
підтверджені довідками податкової
інспекції, також позивачем подано
відповідні заяви з необхідними
документами про повернення сум ПДВ,
податковою інспекцією надано висновки
до органу державного казначейства, а
недотримання зазначеними вище
державними органами порядку взаємодії
з приводу здійснення відшкодування не
може бути підставою позбавлення
позивача набутого у відповідності до
вимог законодавства права.

Постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 01.06.2010
судове рішення першої інстанції
скасовано, з мотивів порушення судом
норм процесуального права, та прийнято
нове рішення, яким на користь позивача
стягнуто заборгованість з ПДВ в сумі 53
104,00 грн., в решті позовних вимог
відмовлено.

У касаційних скаргах державний
податковий орган, посилаючись на
порушення судами попередніх інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, просить судові рішення
скасувати та у задоволенні позову
відмовити повністю.

Обґрунтовуючи касаційні вимоги,
Держана податкова інспекція та Держана
податкова адміністрація зазначили, що
обов'язковими умовами при отриманні
права на бюджетне відшкодування суми
ПДВ є фактична надмірна сплата цього
податку до Державного бюджету України,
проте заявлена позивачем до
відшкодування сума ПДВ за червень 2009
року не була підтверджена Державною
податковою адміністрацією України у
зв'язку відсутністю інформації, яка б
підтверджувала здійснення
господарських операцій, за рахунок
яких виникло від'ємне значення податку.

У поданих запереченнях на скаргу
позивач просить у задоволенні скарги
відмовити через її необґрунтованість.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
наведені у касаційній скарзі та
заперечені на неї, надані сторонами
письмові докази в їх сукупності,
перевіривши та дослідивши матеріали
справи, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з огляду на
наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що згідно з вимогами
чинного законодавства за результатами
фінансово - господарської діяльності
позивач подав до податкової інспекції
звітність встановленої форми.
Відповідно до податкової декларації з
ПДВ у Підприємця виникло перевищення
податкового кредиту над сумами
податкових зобов'язань за червень 2009
року у сумі 53 104,00 грн. Позивачем було
прийнято рішення про відшкодування
зазначеної суми ПДВ та подано заяви про
повернення сум бюджетного
відшкодування, що стало підставою для
проведення фахівцями податкової
інспекції документальної невиїзної
перевірки з питань достовірності
заявленої суми бюджетного
відшкодування ПДВ за червень 2009 року.
За наслідками перевірки складено акт
від 31.07.2009 №3869/1600/НОМЕР_1 в якому
зафіксовано, що перевіркою
підтверджено відображене позивачем у
декларації за червень 2009 року бюджетне
відшкодування в сумі 53 104,00 грн.

ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова
наданий висновок про суму
відшкодування ПДВ до УДК у
Дзержинському районі м. Харкова, проте
останній не здійснив бюджетне
відшкодування, оскільки до управління
не надійшов реєстр на відшкодування
ПДВ з ДПА в Харківській області.

Таким чином, фактичною підставою
невиплати позивачу бюджетного
відшкодування з ПДВ є ненадання ДПА в
Харківській області реєстру на
відшкодування ПДВ, оскільки заявлена
позивачем до відшкодування сума ПДВ є
не підтвердженою, з огляду на
відсутність інформації про здійснення
господарських операцій, за рахунок
яких виникло від'ємне значення податку.

Частково задовольняючи позовні вимоги
Підприємця, суди у цій справі
керувалися положеннями Закону України
від 03.04.1997 № 168/97-ВР "Про податок на
додану вартість" (втратив чинність
01.01.2011) (далі - Закон № 168/97-ВР).

За визначенням п. 1.8 ст. 1 Закону № 168/97-ВР
бюджетне відшкодування - це сума, що
підлягає поверненню платнику податку з
бюджету у зв'язку з надмірною сплатою
податку у випадках, визначених цим
Законом.

Відповідно до пп. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 вказаного
Закону сума податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
податкового періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
податкового періоду.

При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з пп. 7.7.1 цього
пункту, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
цього податку, що виник за попередні
податкові періоди, а при його
відсутності - зараховується до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Якщо у наступному податковому періоді
сума, розрахована згідно з пп. 7.7.1 цього
пункту, має від'ємне значення, то: а)
бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів (послуг)
у попередніх податкових періодах
постачальникам таких товарів (послуг);
б) залишок від'ємного значення після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного податкового періоду (пп. 7.7.2
п. 7.7 ст. 7 Закону № 168/97-ВР)

При цьому вищезазначений Закон не
ставить право платника на отримання
бюджетного відшкодування ПДВ в
залежність від наявності інформації у
контролюючого органу, що
підтверджувала б здійснення
господарських операцій, за рахунок
яких виникло від'ємне значення податку.
Отже, відсутність вказаної інформації
не впливає на право позивача (покупця)
на віднесення до складу податкового
кредиту сплаченого ПДВ постачальникам
товару та заявлення до бюджетного
відшкодування від'ємного значення з
цього податку.

За приписами пп. 7.7.4 п. 7.7 ст. 7 Закону №
168/97ВР платник податку, який має право
на одержання бюджетного відшкодування
та прийняв рішення про повернення
повної суми бюджетного відшкодування,
подає відповідному податковому органу
податкову декларацію та заяву про
повернення такої повної суми
бюджетного відшкодування, яка
відображається у податковій
декларації. При цьому платник податку в
п'ятиденний термін після подання
декларації податковому органу подає
органу Державного казначейства
України копію декларації, з відміткою
податкового органу про її прийняття,
для ведення реєстру податкових
декларацій у розрізі платників. До
декларації додаються розрахунок суми
бюджетного відшкодування, копії
погашених податкових векселів
(податкових розписок), у разі їх
наявності, та оригіналів п'ятих
основних аркушів (примірників
декларанта) вантажних митних
декларацій, у разі наявності
експортних операцій. Форма заяви про
відшкодування та форма розрахунку суми
бюджетного відшкодування визначаються
за процедурою, встановленою
центральним податковим органом.

У відповідності до пп. 7.7.5 п. 7.7 ст. 7
зазначеного Закону податковий орган
протягом 30 днів, наступних за днем
отримання податкової декларації,
проводить перевірку заявлених у
декларації даних та у п'ятиденний
термін зобов'язаний надати органу
державного казначейства висновок із
зазначенням суми податку, що підлягає
відшкодуванню з бюджету. Після
отримання відповідного висновку
податкового органу орган державного
казначейства надає платнику податку
суму бюджетного відшкодування шляхом
перерахування коштів з бюджетного
рахунку на поточний банківський
рахунок платника податку в
обслуговуючому банку протягом п'яти
операційних днів (пп. 7.7.6 п. 7.7 ст. 7
Закону № 168/97ВР).

Таким чином, у зазначеному Законі
передбачено лише надання висновку із
зазначенням суми податку, що підлягає
відшкодуванню з бюджету. Отже, органи
державного казначейства допустили
протиправні дії неперерахувавши кошти
з бюджетного рахунку на поточний
банківський рахунок платника податку.

Отже, колегія судів Вищого
адміністративного суду погоджується з
висновками судів попередніх інстанції,
що позивачем правомірно заявлено право
на повернення підтвердженої бюджетної
заборгованості, оскільки з боку
платника податку відсутні порушення
приписів Закону № 168/97ВР при формуванні
податкового кредиту, наявний факт
дотримання платником податку вимог
щодо заявлення до бюджетного
відшкодування частини від'ємного
значення у межах суми податку, фактично
сплаченої ним у попередніх податкових
періодах постачальникам товару, що
підтверджено відповідними довідками
Державної податкової інспекції, та
вимог щодо подання податковому органу
податкової декларації, розрахунку та
заяви про повернення суми бюджетного
відшкодування.

Щодо позовної вимоги позивача щодо
стягнення на свою користь процентів,
нарахованих на суму бюджетної
заборгованості з ПДВ в розмірі 1 288,50
грн., суд зазначає наступне. Законом
України від 07.07.2005 № 2771-ІУ "Про внесення
змін до Закону України "Про Державний
бюджет України на 2005 рік" та деяких
інших законів України", який набрав
чинності з 28.05.2005, редакцію пп. 7.7.8 п. 7.7
ст. 7 Закону № 168/97-ВР було змінено, в
результаті чого зазначений Закон
перестав містити норми, що надавали
право платникам податку на нарахування
процентів за несвоєчасне
відшкодування ПДВ.

Таким чином, суди попередніх інстанцій
цілком правомірно відмовили позивачу в
частині відшкодування процентів за
несвоєчасне відшкодування ПДВ.

Разом з тим, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає
за необхідне зазначити, що суд
апеляційної інстанції помилково
скасував судове рішення першої
інстанції з підстав порушення останнім
норм процесуального права в частині
залучення до участі у справі в якості
третіх осіб, а не в якості відповідачів
Державної податкової адміністрації у
Харківській області та Державної
податкової інспекції у Дзержинському
районі м. Харкова.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 17 Кодексу
адміністративного судочинства України
компетенція адміністративних судів
поширюється на спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 3 Кодексу
адміністративного судочинства України
справа адміністративної юрисдикції -
це переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Відповідно до вимог пунктів 1, 4
"Положення про Державне казначейство
України", затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 21.12.2005 №
1232, "Типового положення про Головне
управління Державного казначейства
України в Автономній Республіці Крим,
областях, містах Києві та Севастополі",
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 04.04.2006 № 332 та
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 19.04.2006 за № 454/12328
територіальні органи Державного
казначейства України, яке є урядовим
органом державного управління,
повертають кошти, помилково або
надмірно зараховані до бюджету, за
поданням органів стягнення, яким
відповідно до законодавства надано
право стягнення до бюджетів податків,
зборів (обов'язкових платежів) та інших
надходжень.

Отже, органи державного казначейства є
суб'єктом владних повноважень, який у
правовідносинах, пов'язаних із
відшкодуванням з бюджету ПДВ, реалізує
надані йому владні управлінські
функції, а тому спори за участі цих
органів є публічно-правовими і
відносяться до юрисдикції
адміністративних судів.

Крім того, з аналізу пп. 7.7.5 п. 7.7 ст. 7
Закону № 168/97ВР вбачається, порядок
взаємодії державних органів між собою.
Тому в разі, коли з боку органів
державної влади на виконання
делегованих повноважень у розумінні
ст. ст. 2, 3, 17, ч. 4 ст. 105 Кодексу
адміністративного судочинства України
мали місце порушення прав, свобод та
інтересів позивача, останній має право
скористатися своїм правом на судове
оскарження, зокрема, бездіяльності
щодо перерахування коштів з бюджетного
рахунку на поточний банківський
рахунок платника податку шляхом
звернення з позовом про стягнення
відповідної суми коштів з державного
бюджету.

Відповідачами у справах такої
категорії є органи державної
податкової служби та територіальні
органи державного казначейства. При
цьому позивач не зобов'язаний
зазначати зміст позовних вимог окремо
щодо кожного з них, оскільки податковий
орган та орган державного казначейства
діють як органи державної влади, як
одного відповідача - держави, через які
держава набуває і здійснює свої права
та обов'язки.

У разі невідшкодування бюджетної
заборгованості з ПДВ право платника
порушується внаслідок неодержання
коштів з бюджету, тому способом захисту
цього права має бути вимога про
стягнення зазначених коштів
(відшкодування заборгованості).

Як вбачається з матеріалів справи
Підприємцем заявлено позовні вимоги до
державного казначейства та залучено у
якості третіх осіб Державну податкову
інспекцію та Державну податкову
адміністрацію, оскільки саме органом
державного казначейства допущено
протиправні дії.

Таким чином, враховуючи вимоги п. 4 ст. 202
Кодексу адміністративного судочинства
України, якою передбачено, що підставою
для скасування постанови суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення
є порушення норм процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, незалучення у цій справі в
якості відповідачів Державної
податкової інспекції та Державної
податкової адміністрації судом першої
інстанції не призвело до неправильного
вирішення справи по суті.

Оскільки судом першої інстанції з
достатньою повнотою з'ясовано фактичні
обставини справи і до них правильно
застосовано норми матеріального права,
а апеляційний суд, внаслідок
помилкового тлумачення, неправильно
застосував норми процесуального права,
ухвалене у справі рішення апеляційного
суду підлягає скасуванню з залишенням
без зміни рішення суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційні скарги Державної податкової
адміністрації у Харківській області та
Державної податкової інспекції у
Дзержинському районі м. Харкова
залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного
адміністративного суду від 01.06.2010 у
справі № 2а-42883/09/2070 скасувати та
залишити в силі постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
29.01.2010.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
оскарженню не підлягає, крім як з
підстав, у строк та в порядку,
визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
О.В. Карась

Судді
І.В. Борисенко

А.О. Рибченко