Справа № 2а-9594/11
Суддя: Каралюс В.М.
Дата ухвалення: 2014-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

13 лютого 2014 року Справа № 144408/12/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі :

Головуючого судді
Каралюса В.М.,

суддів:
Затолочного В.С., Матковської З.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м.Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в м.Луцьку Волинської області
на постанову Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 31.10.2011 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
м.Луцьку Волинської області про
перерахунок пенсії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 у вересні 2011 року звернулася до
суду з адміністративним позовом до
УПФУ в якому просив визнати
неправомірними дії відповідача,
зобов»язати його здійснити
перерахунок та виплату основної та
додаткової пенсії відповідно до ст.ст.
50, 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» за період з 01.04.2011 року.

Постановою Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 31.10.2011 року
позов задоволено частково. Визнано
неправомірними дії відповідача.
Зобов»язано УПФУ провести перерахунок
та забезпечити виплату позивачу
державної та додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров»ю відповідно
до ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» з 01.04.2011 року.

Не погодившись із вказаним рішенням
суду, УПФУ подало апеляційну скаргу в
якій просить постанову суду першої
інстанції скасувати та прийняти нову
постанову, якою у задоволенні позову
відмовити повністю. В обґрунтування
апеляційної скарги апелянт
посилається на порушення норм
матеріального і процесуального права
при винесенні судом постанови.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання на виклик суду не
з'явилися, хоча були належним чином
повідомлені про час і місце судового
розгляду справи, про причини неявки суд
не повідомили. Таким чином, відповідно
до п.3 ч.1 ст.197 КАС України суд прийшов до
висновку про можливість розгляду
справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши та дослідивши матеріали
справи, колегія суддів приходить до
переконання, що апеляційну скаргу слід
задовольнити частково. При цьому
колегія суддів виходить з наступних
міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач є особою, що постраждала
внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Позивача віднесено до категорії 1,
встановлено 2 групу інвалідності на
захворювання, що пов»язано з
ліквідацією наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС. Позивач
знаходиться на обліку в управлінні
Пенсійного фонду України в м.Луцьку
Волинської області.

Право позивача на одержання пенсії для
інвалідів, щодо яких встановлено
зв'язок з Чорнобильською катастрофою,
відповідачем не оспорюється та
доказуванню не підлягає у
відповідності до ст.72 ч.3 КАС України.

Колегія суддів зазначає, що пенсія
позивача у відповідності до ст.54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
(в редакції Закону на момент виникнення
спірних правовідносин), як інваліда ІІ
групи не може бути нижчою від 8 (шести)
мінімальних пенсій за віком, цією ж
нормою передбачено, що розмір
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначається
на момент виплати пенсії згідно із
Законом про Державний бюджет України
та не може коригуватися іншими
нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 50 даного Закону
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, інвалідам ІІ групи,
віднесеним до першої категорії,
виплачується у розмірі 75 % мінімальної
пенсії за віком. Порядок обчислення
пенсії по інвалідності, що настала
внаслідок каліцтва чи захворювання
пов'язаного з Чорнобильською
катастрофою, визначається Кабінетом
Міністрів України.

Згідно з положеннями ч.4 ст.9 КАС України
у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Отже, за конституційними нормами,
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що при визначенні розміру пенсій
позивачу застосуванню підлягають не
постанова Кабінету Міністрів України
«Про підвищення розмірів пенсій та
інших соціальних виплат окремим
категоріям пенсіонерів, фінансування
яких здійснюється за рахунок коштів
державного бюджету» від 03.01.2002 року №1,
постанова Кабінету Міністрів України
«Про підвищення рівня пенсійного
забезпечення громадян» №654 від 16.07.2008
року, постанова Кабінету Міністрів
України №1293 від 27.12.2005 року, постанова
Кабінету Міністрів України №530 від
28.05.2008 року, оскільки останні істотно
звужують обсяг встановлених законом
прав позивача згідно ст. 50 та ст. 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Положення ч.3 ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», на думку колегії суддів,
не є перешкодою для застосування даної
величини (мінімального розміру пенсії
за віком) для обрахування інших пенсій
чи доплат, пов'язаних з мінімальною
пенсією за віком, оскільки чинним
законодавством не встановлено іншого,
крім передбаченого ч. 1 цієї статті,
мінімального розміру пенсії за віком.

Обчислення пенсії по інвалідності, що
настала внаслідок каліцтва чи
захворювання, і пенсії у зв'язку з
втратою годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи
визначається Кабінетом Міністрів
України, однак надання законодавцем
такого права Кабінету Міністрів
України не означає, що останній,
встановлюючи такий порядок, може
допустити звуження змісту та обсягу
прав позивача, встановлених цим же
Законом. Тобто, Кабінет Міністрів
України повинен був встановити
зазначений порядок, не порушуючи
положень цього Закону, в тому числі й
інших законів, якими встановлено
розміри мінімальної пенсії за віком.

Зі статей 50 та 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» випливає,
що під час визначення розміру пенсії та
щомісячної додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, за основу їх
нарахування береться мінімальна
пенсія за віком.

Згідно з законодавством розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими частиною першою статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

З огляду на викладене колегія суддів
дійшла до висновку, що положення ч.3 ст.28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», з якої випливає, що
мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абзацом першим частини
першої цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених згідно з цим
Законом. Разом з тим, наявність такої
норми за відсутності іншого
мінімального розміру пенсії за віком
не є підставою для відмови в реалізації
позивачем конституційної гарантії та
права на отримання пенсії і щомісячної
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком, як це
встановлено ст.ст. 50 та 54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ч.3 ст. 67 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», яка
набрала чинності 31 жовтня 2006 року, у
разі збільшення розміру прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом,
підвищується розмір пенсії, визначений
відповідно до статті 54 цього Закону, а
також розмір додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, особам,
віднесеним до 1,2,3,4 категорій, та розмір
щомісячної компенсації сім'ям за
втрату годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи.
Перерахунок пенсії здійснюється з дня
встановлення нового розміру
прожиткового мінімуму.

Аналіз зазначеної норми, яка є
імперативною, свідчить, що підставою
для перерахунку пенсії є встановлення
нового розміру прожиткового мінімуму,
і цей перерахунок здійснюється з дня
встановлення цього мінімуму.

Відповідно до частини першої статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» мінімальний розмір
пенсій за віком встановлюється у
розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом.

Таким чином, новий мінімальний розмір
пенсії за віком залежить від нового
розміру прожиткового мінімуму.

Оскільки позивачу слід визначати
пенсію, виходячи з мінімальної пенсії
за віком, яка встановлюється в розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, то в разі
збільшення розміру цього прожиткового
мінімуму перерахунок пенсії позивачу
повинен проводитись, виходячи з нового
розміру мінімальної пенсії за віком.

За таких обставин колегія суддів
вважає правильним висновок суду першої
інстанції щодо наявності законних
підстав для визнання неправомірними
дій УПФУ щодо відмови в перерахунку
позивачу пенсії згідно з ст.ст. 50, 54, 67
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком.

Вищенаведене також підтверджується
тим, що положення Закону України «Про
Державний бюджет на 2008 рік», яким були
внесені зміни до ст.ст. 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
були визнані неконституційними з 22.05.2008
року тобто з дня ухвалення рішення
Конституційного Суду України № 10 - рп
від 22.05.2008 року.

Однак, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити, що на виконання
вимог Закону України від 14 червня 2011
року № 3491-VI «Про внесення змін до
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2011 рік» Кабінетом Міністрів
України прийнято постанову від 6 липня
2011 року № 745 «Про встановлення деяких
виплат, що фінансуються за рахунок
коштів державного бюджету», яка
набрала чинності 23 липня 2011 року.
Вказані зміни в законодавстві
неконституційними не визнавались.

Відтак, до набрання чинності
зазначеною постановою Кабінету
Міністрів України, тобто до 23 липня 2011
року, у справах щодо розміру пенсії
слід застосовувати положення ст.50, ст.54,
ст.67 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

На підставі вищевикладеного колегія
суддів приходить до висновку, що
позивач має право на перерахунок та
виплату основної та додаткової пенсії
за період з 01 квітня 2011 року по 22 липня
2011 року включно, а тому позов підлягає
частковому задоволенню.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
задовольнити частково, оскаржувану
постанову необхідно скасувати та
винести нову постанову, якою позовні
вимоги задовольнити частково.

Керуючись ст.160, ст.ст.195,197, п.3 ч.1 ст.198, п.4
ч.1 ст.202, ст.ст.205, 207, 212 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м.Луцьку
Волинської області задовольнити
частково.

Постанову Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 31.10.2011 року
у справі № 2а-9594/11/0308 - скасувати та
прийняти нову постанову, якою позовні
вимоги задовольнити частково.

Визнати неправомірною відмову
управління Пенсійного фонду України в
м.Луцьку Волинської області в
перерахунку ОСОБА_1 основної та
додаткової пенсії у відповідності до
вимог ст.ст. 50, 54, 67 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в м.Луцьку Волинської
області нарахувати та виплатити
державну та додаткову пенсію на
користь ОСОБА_1 відповідно до ст.ст. 50, 54,
67 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», в редакції закону, яка
діяла до 01 січня 2008 року, виходячи з
розміру мінімальної пенсії за віком,
встановленої абз.1 ч.1 ст.28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» за
період з 01 квітня 2011 року по 22 липня 2011
року включно з врахуванням виплачених
сум.

В задоволенні інших позовних вимог
відмовити.

Постанова є остаточною і оскарженню не
підлягає.

Головуючий суддя
В.М. Каралюс

Судді
В.С. Затолочний

З.М. Матковська