Справа № 812/95/14
Суддя: І.В.Тихонов
Дата ухвалення: 2014-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 лютого 2014 рокуЛуганськСправа № 812/95/14

Луганський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді
Тихонова І.В.,

при секретарі
Лушниковій О.С.,

за участю:

позивача не
прибув,

представника відповідача не
прибув,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 до Алчевської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Луганській області про скасування
вимоги № Ф-579/4 від 05.11.2013 року,-

ВСТАНОВИВ:

10 січня 2014 року на адресу Луганського
окружного адміністративного суду
надійшов адміністративний позов
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до
Алчевської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Луганській
області про скасування вимоги № Ф-579/4
від 05.11.2013 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що він є пенсіонером за віком
по вислузі років відповідно до Закону
України «Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб».

05.10.2006 позивача було зареєстровано в
якості фізичної особи-підприємця.

08.11.2013 ФОП ОСОБА_1 отримав від
Алчевської ОДПІ ГУ Міндоходів у
Луганській області вимогу від 05.11.2013 №
Ф-579/4 про сплату боргу (недоїмки) зі
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в сумі 8358,54 грн.

Позивач вважає, вимогу від 05.11.2013 № Ф-579/4
про сплату боргу (недоїмки) зі сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування в сумі
8358,54 грн., незаконною та такою, що
суперечить чинному законодавству, з
огляду на те, що він є пенсіонером за
віком і як фізична особа-підприємець
вибрав спрощену систему оподаткування,
звільнений від сплати єдиного внеску,
після липня 2011 року.

Просить суд скасувати вимогу від 05.11.2013
№ Ф-579/4 про сплату боргу (недоїмки) зі
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в сумі 8358,54 грн.

Позивач в судове засідання не з'явився.
Про дату, час та місце судового
розгляду справи повідомлений належним
чином. Позивач надав суду заяву про
розгляд справи без його участі.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився. Про дату, час та
місце судового розгляду справи
повідомлений належним чином. Надав
суду письмові заперечення проти
позову, в яких зазначив, що умови
призначення пенсії за віком визначені
статтею 26 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", а саме: особи мають право
на призначення пенсії за віком після
досягнення віку 60 років. Враховуючи
зазначене, положення частини четвертої
статті 4 Закону України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" поширюються на
осіб, яким призначено пенсію за віком
згідно Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

Дослідивши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, об'єктивно оцінивши докази,
які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд дійшов висновку, що позовні
вимоги підлягають задоволенню,
виходячи з наступного.

Як встановлено судом, ОСОБА_1
зареєстрований як фізична особа -
підприємець 05.10.2006 року виконавчим
комітетом Алчевської міської ради
Луганської області, перебуває на
спрощеній системі оподаткування та є
платником єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

З 01 грудня 2006 року позивачу призначено
пенсію за вислугу років відповідно до
положень Закону України "Про пенсійне
забезпечення військовослужбовців та
осіб начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ", що
підтверджується копією пенсійного
посвідчення № НОМЕР_2 від 01.12.2005 року.
(а.с.48)

Алчевською ОДПІ ГУ Міндоходів у
Луганській області на підставі ст. 25
Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування"
сформовано вимогу про сплату боргу від
№ Ф-579/4 від 05.11.2013 року, відповідно до
якої позивачу визначено суму боргу зі
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у сумі 8358,54 грн.
Зазначена вимога була оскаржена
Позивачем до Головного управління
Міндоходів у Луганській області. (а.с.9)

Рішенням Головного управління
Міндоходів у Луганській області від
03.12.2013 року № 11009/12-32-10-04/22 скаргу
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1,
залишено без розгляду. (а.с.42)

Розрахунок суми боргу проведено по
єдиному внеску фізичної особи -
суб'єкта підприємницької діяльності,
яка обрала спрощену систему
оподаткування, відповідно до листа
управління Пенсійного фонду України в
м. Алчевську Луганської області від
13.12.2013 року № 13842/03-52 відповідно до якого
станом на 01.10.2013 року заборгованість
Позивача становить 8358,54 грн., яка
складається з нарахованого до сплати
єдиного внеску за 2011 рік відповідно до
вимоги № Ф-15 від 03.01.2013року, за 2012 рік з
нарахованого до сплати єдиного внеску
відповідно до вимоги № Ф-360 від 03.04.2013
року, за I,II квартали 2013 року, що
підтверджується вимогою № Ф-948 від
05.07.2013 року.

При цьому, з матеріалів справи
вбачається, а саме з
повідомлення-розрахунку Позивачем
сплачувались страхові внески до серпня
2011 року включно.

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд виходить з
такого.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 1
Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування" єдиний
внесок на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - консолідований
страховий внесок, збір якого
здійснюється до системи
загальнообов'язкового державного
соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Відповідно до пункту 4 частини першої
статті 4 Закону України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" платниками
єдиного внеску є фізичні особи -
підприємці, в тому числі ті, які обрали
спрощену систему оподаткування, та
члени сімей цих осіб, які беруть участь
у провадженні ними підприємницької
діяльності.

Згідно з частиною 4 статті 4 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" особи,
зазначені у пункті 4 частини першої
цієї статті, які обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску, якщо
вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу.
Такі особи можуть бути платниками
єдиного внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" пенсіонер - це особа, яка
відповідно до цього Закону отримує
пенсію, довічну пенсію, або члени її
сім'ї, які отримують пенсію в разі
смерті цієї особи у випадках,
передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" за рахунок
коштів Пенсійного фонду в солідарній
системі призначаються такі пенсійні
виплати:1) пенсія за віком; 2) пенсія по
інвалідності внаслідок загального
захворювання (у тому числі каліцтва, не
пов'язаного з роботою, інвалідності з
дитинства); 3) пенсія у зв'язку з втратою
годувальника. Умови її призначення за
віком визначені статтею 26 зазначеного
Закону.

Це вказує на те, що від сплати єдиного
внеску звільняються пенсіонери, пенсія
яких призначена відповідно до положень
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

Як вбачається з матеріалів справи, а
саме копії посвідчення №000143 від 01.12.2005
року, позивач є пенсіонером за
вислугою років. (а.с.48)

З 01 грудня 2005 року позивачу призначено
пенсію за вислугу років відповідно до
положень Закону України "Про пенсійне
забезпечення військовослужбовців та
осіб начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ".

Згідно ст.4 Закон України "Про пенсійне
забезпечення" умови, норми та
порядок пенсійного забезпечення
військовослужбовців, а також осіб
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ та членів їх
сімей встановлюються Законом України
про пенсійне забезпечення
військовослужбовців та осіб
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ. Їм надається
також право на одержання пенсій на
підставах, передбачених цим Законом,
незалежно від місця проходження
військової служби. При цьому всі
види грошового забезпечення
військовослужбовців, а також осіб
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ враховуються
нарівні із заробітною платою
робітників і службовців.

Згідно п. б ст. 12 Закону України "Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб" особам офіцерського складу,
прапорщикам і мічманам,
військовослужбовцям надстрокової
служби та військової служби за
контрактом, іншим особам, зазначеним у
пунктах "б"-"д" статті 1-2 цього Закону, в
разі досягнення ними на день
звільнення зі служби 45-річного віку,
крім осіб, зазначених у частині третій
статті 5 цього Закону, за наявності у
них страхового стажу 25 років і
більше, з яких не менше ніж 12
календарних років і 6 місяців становить
військова служба або служба в органах
внутрішніх справ, державній пожежній
охороні, Державній службі спеціального
зв'язку та захисту інформації
України, органах і підрозділах
цивільного захисту, податковій
міліції чи Державній
кримінально-виконавчій службі
України.

Відповідно до п.1 ст. 12 Закону України
"Про пенсійне забезпечення" право на
пенсію за віком мають чоловіки - після
досягнення 60 років і при стажі роботи
не менше 25 років.

Суд звертає увагу, що знижений
граничний вік виходу на пенсію осіб,
які підпадають під дію п.1 ст.12 Закону
України "Про пенсійне забезпечення " не
є підставою для висновку про виплату
пенсії позивачу з інших підстав і він є
пенсіонером в розумінні визначення
поняття "пенсіонер", яке наведено у
Законі України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування". А тому на позивача, як на
пенсіонера у розумінні норм наведеного
Закону, поширюються положення частини
четвертої статті 4 Закону України "Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування".

Також суд зазначає, що відповідно до
частини сьомої статті 1 Закону України
07.07.2011 №3609-VІ "Про внесення змін до
Податкового кодексу України і деяких
інших законодавчих актів України щодо
вдосконалення окремих норм
Податкового кодексу України" статтю 4
Закону України 08.07.2010 №2464-VI "Про збір та
облік єдиного внеску на державне
соціальне страхування" доповнено
частиною четвертою, згідно з якою
особи, якщо вони є пенсіонерами за
віком або інвалідами та отримують
відповідно до закону пенсію або
соціальну допомогу і обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску. Такі
особи можуть бути платниками єдиного
внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Ці зміни відповідно до частини першої
розділу II Прикінцевих та перехідних
положень Закону України № 3609-VI набули
чинності з дня, наступного за днем його
опублікування, а саме з 06.08.2011, тому
нарахування сум щодо сплати єдиного
внеску починаючи з серпня 2011 року є
неправомірним. При цьому законодавець
на ставить в залежність звільнення
особи від сплати єдиного внеску від
того, чи досягла така особа пенсійного
віку.

Отже, суд вважає безпідставними
посилання відповідача на те, що до
позивача не може бути застосовано
положення ч. 4 ст. 4 Закону України "Про
збір та облік єдиного внеску на
державне соціальне страхування",
оскільки позивач не досяг 60-річного
віку, тому що вказана норма не пов'язує
звільнення від сплати єдиного внеску
із досягненням особою певного віку, а
передбачає звільнення від сплати
внеску виключно всіх пенсіонерів за
віком. Також, законодавець зазначеною
нормою не виключає осіб, які є
пенсіонерами та отримують пенсію за
віком на пільгових умовах, тобто
зазначений перелік обставин є
вичерпним і розширеному тлумаченню не
підлягає.

Аналогічна правова позиція наведена в
ухвалах Вищого адміністративного суду
України №К/9991/45538/12 від 20.09.2012,
№К/9991/49213/12 від 09.10.2012 та №К/9991/78530/12 від
14.02.2013.

Виходячи з системного аналізу
зазначених положень законодавства, суд
приходить до висновку, що позивач, як
фізична особа-підприємець, що є
пенсіонером за вислугою років, який
зареєстрований платником єдиного
податку, в 2011-2012 році не повинен
сплачувати єдиний внесок, у зв'язку з
чим вимога про сплату боргу від 05.11.2013 №
Ф-579/4 є незаконною та такою, що підлягає
скасуванню.

Відповідно до ст. 86 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд оцінює докази, які є у справі за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд згідно ст.
86 Кодексу адміністративного
судочинства України оцінює докази, які
є у справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

В той же час згідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. Отже,
особливістю адміністративного
судочинства є те, що тягар доказування
в спорі покладається на відповідача -
орган публічної влади, який повинен
надати суду всі матеріали, які свідчать
про його правомірні дії.

З обставин адміністративної справи,
встановлених судом, вбачається, що
відповідачем не доведено
правомірність вчинюваних дій, а відтак
позовні вимоги знайшли своє
підтвердження під час розгляду
адміністративної справи і підлягають
задоволенню.

Керуючись ст.ст.158-163 КАС України, суд , -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до Алчевської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Луганській області про
скасування вимоги № Ф-579/4 від 05.11.2013
року задовольнити повністю.

Скасувати вимогу № Ф-579/4 від 05.11.2013 року
Алчевської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Луганській
області та про стягнення з ОСОБА_1
заборгованості зі сплати єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у розмірі 8358,54
грн.

Стягнути на користь фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (іден. код
НОМЕР_1) з Державного бюджету України
судові витрати у розмірі 182,70 гривень
(сто вісімдесят дві гривні 70 копійок).

Постанова суду може бути оскаржена до
Донецького апеляційного
адміністративного суду через
Луганський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня її
отримання.

Постанова набирає законної сили в
порядку статті 254 КАС України.

Повний текст постанови складено та
підписано 14 лютого 2014 року.

Суддя
І.В.Тихонов