Справа № 812/242/14
Суддя: Є.О. Кисельова
Дата ухвалення: 2014-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 лютого 2014 рокуЛуганськСправа № 812/242/14

Луганський окружний адміністративний
суд у складі

головуючого судді
Кисельової Є.О.,

при секретарі судового засідання
Гришиній О.Ю.,

за відсутності сторін,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом управління Пенсійного фонду
України в м. Алчевську Луганської
області до фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по
страховим внескам на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, що виникла за період з
01.01.2010 по 31.12.2010, що несплачена станом на
05.12.2013 в сумі 223,76 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Управління Пенсійного фонду України в
м. Алчевську Луганської області (далі -
УПФУ в м. Алчевську Луганської області,
позивач) звернувся до Луганського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до фізичної
особи - підприємця ОСОБА_1 (далі -
відповідач, ОСОБА_1) про стягнення
заборгованості по страховим внескам на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, що виникла за період з
01.01.2010 по 31.12.2010, що несплачена станом на
05.12.2013 в сумі 223,76 грн.

В обґрунтування вимог позивач
посилається на ЗУ "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", ЗУ "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування" та
зазначає, що за відповідачем рахується
заборгованість зі сплати страхових
внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування у сумі
223,76 грн., у зв'язку з чим УПФУ в м.
Алчевську Луганської області
сформовано вимогу від 05.06.2012 № Ф-13У та
направлена на адресу відповідача.

Відповідач суму боргу, що зазначена у
вимозі, не оскаржив у встановленому
законом порядку та у повному обсязі не
сплатив, у зв'язку з чим просить
стягнути з відповідача на користь УПФУ
в м. Алчевську Луганської області
заборгованість по сплаті страхових
внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування у сумі
223,76 грн.

Представник позивача в судове
засідання не прибув, однак від нього
надійшла письмова заява, в якій просить
справу розглянути за його відсутністю.

Відповідач не з'явився, про дату, час та
місце розгляду справи був повідомлений
належним чином. 29 січня 2014 року поштове
відправлення із ухвалою про відкриття
провадження у справі та судовою
повісткою направлене на адресу
відповідача зазначену у витягу з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців,
повернулося на адресу суду із
позначкою поштового відділення - «за
закінченням терміну зберігання» (а.с.
16-17).

Відповідно до ч.11 ст.35 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі повернення поштового
відправлення із повісткою, яка не
вручена адресату з незалежних від суду
причин, вважається, що така повістка
вручена належним чином.

З огляду на вищевикладене, суд вважає,
що вжив всі залежні від нього заходи
для повідомлення відповідача належним
чином для реалізації ним права
судового захисту своїх прав та
інтересів.

Правом подати суду заперечення
відповідач не скористався.

З огляду на положення ст.128 КАС України,
суд вважає за можливе адміністративну
справу розглянути за відсутності
представника позивача та відповідача.

Дослідивши матеріали справи,
розглянувши справу в межах заявлених
позовних вимог і наданих сторонами
доказів, оцінивши докази відповідно до
вимог ст.69-72 КАС України, суд приходить
до висновку, що позов не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач -
управління Пенсійного фонду України в
м. Алчевську Луганської області є
органом виконавчої влади, який в цих
правовідносинах здійснює
повноваження, покладені на нього п. 12
Прикінцевих положень Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", Положенням про
Пенсійний фонд України, затвердженим
Указом Президента України від 06 квітня
2011 року № 384/2011.

Відповідач - фізична особа -
підприємець ОСОБА_1 зареєстрована
виконавчим комітетом Стахановської
міської ради 17.06.2009, що підтверджується
витягом з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців (а.с.5). Правовідносини, що
склалися між сторонами, регулюються
нормами Закону України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" від 08.07.2010 року
№ 2464-VI (далі - Закон №2464), Законом
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування"№1058-ІV
від 09.07.2003 року (далі Закон №1058), Законом
України "Про пенсійне забезпечення"
№1788-ХІІ від 05.11.1991 р. (далі Закон № 1788) та
іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно зі статтею 1 Закону № 1788
громадяни України мають право на
державне пенсійне забезпечення за
віком, по інвалідності, у зв'язку з
втратою годувальника та в інших
випадках, передбачених цим Законом. За
цим Законом призначаються: а) трудові
пенсії: за віком; по інвалідності; в
разі втрати годувальника; за вислугу
років. Право на пенсію за віком мають
жінки - після досягнення 55 років і при
стажі роботи не менше 20 років. На
пільгових умовах мають право на пенсію
за віком, незалежно від місця останньої
роботи працівники, зайняті повний
робочий день на підземних роботах, на
роботах з особливо шкідливими і
особливо важкими умовами праці, - за
списком N 1 виробництв, робіт, професій,
посад і показників, затверджуваним
Кабінетом Міністрів України, і за
результатами атестації робочих місць:
жінки - після досягнення 45 років і при
стажі роботи не менше 15 років, з них не
менше 7 років 6 місяців на зазначених
роботах. Працівникам, які мають не
менше половини стажу роботи з особливо
шкідливими і особливо важкими умовами
праці, пенсії на пільгових умовах
призначаються із зменшенням віку,
передбаченого статтею 12 цього Закону,
на 1 рік за кожний повний рік такої
роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці -
жінкам.

Статтею 1 Закону №1058 визначене поняття
"пенсія"- як, щомісячна пенсійна виплата
в солідарній системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, яку отримує
застрахована особа в разі досягнення
нею передбаченого цим Законом
пенсійного віку чи визнання її
інвалідом, або отримують члени її сім'ї
у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону №1058 за
рахунок коштів Пенсійного фонду в
солідарній системі призначаються такі
пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2)
пенсія по інвалідності внаслідок
загального захворювання (у тому числі
каліцтва, не пов'язаного з роботою,
інвалідності з дитинства); 3) пенсія у
зв'язку з втратою годувальника.

Згідно ст. 26 Закону №1058 особи мають
право на призначення пенсії за віком
після досягнення віку 60 років та
наявності страхового стажу не менше 15
років.

Судом встановлено, що відповідач є
пенсіонером по інвалідності 2 групи з
12.09.2011, що підтверджується довідкою від
05.02.2014 №57/02-1. (а.с. 21).

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 4
Закону № 2464 платниками єдиного внеску
є фізичні особи - підприємці, в тому
числі ті, які обрали спрощену систему
оподаткування, та члени сімей цих осіб,
які беруть участь у провадженні ними
підприємницької діяльності.
Відповідно до ч.2 ст.6 Закону № 2464
платник єдиного внеску зобов'язаний:
своєчасно та в повному обсязі
нараховувати, обчислювати і сплачувати
єдиний внесок; вести облік виплат
(доходу) застрахованої особи та
нарахування єдиного внеску за кожним
календарним місяцем і календарним
роком, зберігати такі відомості в
порядку, передбаченому законодавством;
подавати звітність до територіального
органу Пенсійного фонду у строки, в
порядку та за формою, встановленими
Пенсійним фондом за погодженням з
відповідними фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та
центральним органом виконавчої влади.

Частинами 1, 5 статті 9 Закону № 2464
визначено, що єдиний внесок
обчислюється виключно у національній
валюті, у тому числі з виплат (доходу),
що здійснюються в натуральній формі.
Сплата єдиного внеску здійснюється
виключно у національній валюті шляхом
внесення відповідних сум єдиного
внеску на рахунки територіальних
органів

Пенсійного фонду, відкриті в органах
Державного казначейства України для
його зарахування.

Згідно з частиною 8 статті 9 Закону № 2464
платники єдиного внеску зобов'язані
сплачувати єдиний внесок, нарахований
за відповідний базовий звітний період,
не пізніше 20 числа місяця, що настає за
базовим звітним періодом. Єдиний
внесок підлягає сплаті незалежно від
фінансового стану платника, як
передбачено частиною 12 статті 9 Закону
№ 2464.

В судовому засіданні встановлено, що
21.03.2011 року ОСОБА_1 подала до УПФУ в м.
Алчевську звіт про суми нарахованого
доходу застрахованих осіб та суми
нарахованого єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування за 2010 рік (арк. спр. 8), в
якому позивач задекларував щомісячну
сплату внеску з січня по грудень 2010
року, усього на загальну суму 2296 грн. 80
коп.

При поданні до УПФУ звіту за 2010 рік
відповідач вказав до сплати суму
внеску, яка у зв'язку з відсутністю
повної добровільної сплати була
визначена в спірній вимозі. Тобто,
єдиний внесок задекларував відповідач,
а не примусово визначив УПФУ.

З картки особового рахунку вбачається,
що за відповідачем рахується недоїмка
зі сплати страхових внесків у сумі 223,76
грн., у зв'язку з чим УПФУ в м. Алчевську
05.06.2012 року сформована вимога № Ф 13 У
(арк. спр. 7, 9) про сплату боргу в розмірі
223 грн. 76 коп.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 4 Закону № 2464
особи, зазначені у пункті 4 частини
першої цієї статті, які обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску, якщо
вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
Закону пенсію або соціальну допомогу.
Такі особи можуть бути платниками
єдиного внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Таким чином, зазначеною нормою ст. 4
Закону № 2464 в редакції, яка діє з 06.08.2011
р., наведений вичерпний перелік
фізичних осіб - підприємців, які є
пенсіонерами за віком або інвалідами
без урахування віку та отримують
пенсію або соціальну допомогу, які
звільняються від сплати за себе
єдиного внеску. В зазначеній нормі
законодавцем не виключені особи, які є
пенсіонерами та отримують пенсію за
віком на пільгових умовах. Крім того,
звільняють від сплати за себе єдиного
внеску фізичні особи - підприємці , які
є інвалідами та отримують відповідно
до Закону пенсію або соціальну
допомогу.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 4 Закону
№ 2464 особи, зазначені у пункті 4 частини
першої цієї статті, які обрали спрощену
систему оподаткування, можуть бути
платниками єдиного внеску виключно за
умови їх добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 1
Закону №2464 єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування (далі - єдиний
внесок) - консолідований страховий
внесок, збір якого здійснюється до
системи загальнообов'язкового
державного соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст.4 Закону №2464
платниками єдиного внеску є фізичні
особи - підприємці, в тому числі ті, які
обрали спрощену систему оподаткування,
та члени сімей цих осіб, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності.

Добровільна сплата єдиного внеску
врегульована ст.10 Закону України № 2464.

Відповідно до зазначеної норми
платниками, які мають право на
добровільну сплату єдиного внеску, є:
особи, зазначені у пунктах 4 та 5 частини
першої статті 4 цього Закону, - на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням,
та/або від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності; члени фермерського
господарства, особистого селянського
господарства - на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття, у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням, від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності, та
пенсійне страхування; громадяни
України, які працюють за межами
України, - на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття, у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням, та
пенсійне страхування.

Особи, зазначені в частині першій цієї
статті, беруть добровільну участь у
системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування
протягом строку, визначеного в
договорі про добровільну участь у
системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
але не менше одного року.

Особи, зазначені в частині першій цієї
статті, подають до територіального
органу Пенсійного фонду за місцем
проживання відповідну заяву в порядку
та за формою, встановленими Пенсійним
фондом за погодженням з фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Територіальний орган Пенсійного фонду,
що отримав заяву про добровільну
участь у системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
має право перевіряти викладені в заяві
відомості та вимагати від особи, яка
подала заяву, документи, що
підтверджують зазначені відомості.

З особою, яка подала заяву про
добровільну участь у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування,
територіальним органом Пенсійного
фонду в строк не пізніше ніж 30
календарних днів з дня отримання заяви
укладається договір про добровільну
участь у системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування
(далі - договір про добровільну участь)
відповідно до типового договору, що
затверджується Пенсійним фондом за
погодженням з фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

У договорі про добровільну участь
зазначаються: назва документа;
відомості про особу, які вносяться до
системи персоніфікованого обліку
(частина третя статті 20 цього Закону);
вид (види) загальнообов'язкового
державного соціального страхування, в
якому особа братиме участь;строк дії
договору;порядок сплати єдиного внеску
та рахунки, на які він має сплачуватися;
умови набуття застрахованою особою
права на виплати за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням відповідно до
закону умови розірвання договору;
права та обов'язки сторін,
відповідальність сторін за
невиконання або неналежне виконання
умов договору; інші умови за згодою
сторін або передбачені типовим
договором про добровільну участь, що не
суперечать законодавству про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування. Договір про
добровільну участь набирає чинності з
дня його підписання.

Єдиний внесок для осіб, зазначених у
пунктах 4 та 5 частини першої статті 4
цього Закону, встановлюється у розмірі,
визначеному частиною одинадцятою
статті 8, та розподіляється відповідно
до частини двадцять четвертої статті 8
цього Закону.

Для осіб, зазначених в абзацах третьому
та четвертому частини першої цієї
статті, які виявили бажання брати
участь в одному з видів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, розмір
єдиного внеску визначається у таких
відсотках до бази нарахування єдиного
внеску, передбаченої пунктом 3 частини
першої статті 7 цього Закону: на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування - 33,2 відсотка, на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття - 1,5 відсотка, на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням, - 1,9
відсотка, на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності, - 1,51
відсотка.

Єдиний внесок для осіб, зазначених в
абзацах третьому та четвертому частини
першої цієї статті, які виявили бажання
брати участь у декількох видах
загальнообов'язкового державного
соціального страхування,
встановлюється у розмірі, визначеному
частиною одинадцятою статті 8, та
розподіляється відповідно до частини
двадцять четвертої статті 8цього
Закону.

Територіальний орган Пенсійного фонду
відмовляє в укладенні договору про
добровільну участь у разі, якщо особа:
підлягає загальнообов'язковому
державному соціальному страхуванню;не
відповідає іншим вимогам, визначеним
частиною першою цієї статті; подала
неповні або недостовірні відомості;
раніше уклала договір про добровільну
участь, дія якого не припинена або за
яким не виконано передбачені договором
умови; бажає укласти договір на строк
менше одного року.

В інших випадках відмова в укладенні
договору про добровільну участь не
допускається.

Договір про добровільну участь може
бути достроково розірваний:1)
застрахованою особою: за її бажанням,
якщо договір діяв не менше одного року;
у разі систематичного порушення умов
договору територіальним органом
Пенсійного фонду; 2) територіальним
органом Пенсійного фонду у разі:
набуття застрахованою особою
відповідно до цього Закону зобов'язань
щодо участі в системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування; виникнення
обставин, що не відповідають
визначеним цим Законом вимогам до осіб,
які мають право брати добровільну
участь у системі загальнообов'язкового
державного соціального
страхування;систематичного порушення
застрахованою особою умов
договору;смерті застрахованої особи;3)
за згодою сторін, якщо договір діяв не
менше одного року.

В інших випадках дострокове розірвання
договору про добровільну участь не
допускається.

Виходячи з системного аналізу ст. 4, 10
Закону України суд приходить до
висновку, що обов'язковою умовою
добровільної участі особи у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування є належним
чином укладений договір в порядку ст. 10
Закону України № 2464.

В судовому засіданні встановлено, що
жодних договорів про добровільну
участь у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування між сторонами
укладено не було.

Таким чином, наявність пільги у
позивача свідчить про відсутність у
нього за законом обов'язку сплачувати
єдиний внесок, що виключає можливість
виставлення йому УПФУ вимоги, яка є
виконавчим документом та підлягає
примусовому виконанню без врахування
наявності у позивача пільг. В той же
час, у разі якщо позивач не надасть до
УПФУ уточнений звіт за 2010 рік та не
заявить письмово про пільги по сплаті
єдиного внеску, відповідач буде мати
право звернутися до суду з позовом для
вирішення питання про стягнення
задекларованого єдиного внеску.

Оскільки під час розгляду справи
достовірно встановлено, що відповідач
є пенсіонером, отримує пенсію по
інвалідності та не укладав договору
про добровільну участь у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування з позивачем,
тому відсутні підстави для нарахування
зобов'язань по сплаті єдиного внеску за
вказаний період.

Таким чином, позовні вимоги є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Питання по судових витратиах не
вирішується, оскільки позивач
звільнений від сплати судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову управління Пенсійного фонду
України в м. Алчевську Луганської
області до фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по
страховим внескам на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, що виникла за період з
01.01.2010 по 31.12.2010, що несплачена станом на
05.12.2013 в сумі 223,76 грн. - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Донецького
апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до
Донецького апеляційного
адміністративного суду через
Луганський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого статтею 186 КАС
України, якщо таку скаргу не було
подано.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено та
підписано 11 лютого 2014 року.

Суддя
Є.О. Кисельова