Справа № 2а-265/10/1270
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2014-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2014 року
м. Київ К-36877/10

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого), Рибченка А.О.,
Сіроша М.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу ОСОБА_4 на
постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 10.03.2010 та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 26.10.2010 по
справі № 2а-265/10/1270

за позовом ОСОБА_4

до Державної податкової
інспекції у м. Сєвєродонецьку,

до Державної податкової
адміністрації України

третя особа Державної податкової
адміністрації у Луганській області

про визнання незаконними
дій, скасування податкових
повідомлень-рішень та рішень про
результати розгляду скарг,-

В С Т А Н О В И В:

Підприємець в судовому порядку
оскаржив податкові повідомлення -
рішення від 28.07.2009 №/0, від 23.10.2009
№/1, від 30.11.2009 №/2, від 31.12.2009
№/3, якими позивачу визначено суму
податкового зобов'язання за платежем
"податок з доходів фізичних осіб" у
розмірі 1 451,38 грн., а також просив
визнати незаконним та скасувати акт
позапланової перевірки № 1442/17-.

Ухвалою Луганського окружного
адміністративного суду від 04.02.2010 в
частині позовних вимог щодо визнання
протиправним та скасування Акту
позапланової перевірки №1442/17-,
закрито, у зв'язую з тим, що зазначені
позовні вимоги не належить розглядати
в порядку адміністративного
судочинства.

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 10.03.2010,
залишеною без змін ухвалою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 26.10.2010, у позові відмовлено.

Ухвалюючи рішення, суди попередніх
інстанцій виходили з того, що
оподаткування доходів, отриманих
платником єдиного податку з порушенням
умов перебування на спрощеній системі
оподаткування (перевищення граничного
розміру виручки платником єдиного
податку), повинно здійснюватися з
урахуванням загальної системи
оподаткування.

Не погодившись із судовими рішеннями
першої та апеляційної інстанцій,
позивач подав касаційну скаргу, де
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просить зазначені судові рішення
скасувати та задовольнити позовні
вимоги в повному обсязі.

У поданих запереченнях на скаргу
Державна податкова адміністрація
України просить у задоволенні скарги
відмовити через її необґрунтованість.

Перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, юридичної оцінки обставин
справи, доводи касаційної скарги та
заперечення на неї, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, позивач у 2006 році перебував
на спрощеній системі оподаткування. У IV
кварталі 2006 Підприємцем було отримано
виручку у розмірі 514 885,96 грн., що
перевищує 500 тис. грн., а з І кварталу 2007
року позивач перейшов на загальну
систему оподаткування.

За період з 01.07.2006 по 20.01.2007 відповідачем
було проведено позапланову виїзну
перевірку Підприємця щодо дотримання
вимог податкового, законодавства за
вказаний період.

У ході перевірки фахівці Державної
податкової інспекції дійшли висновку,
викладеному в акті перевірки від 03.07.2009
№1442/17-, про порушення позивачем
вимог п. 2 ст. 4 Закону України від 22.05.2003
№ 889-IV "Про податок з доходів фізичних
осіб", ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів
України від 26.12.1992 № 13-92 "Про
прибутковий податок з громадян" та ст.1
Указу Президента України від 03.07.1998 №727
"Про спрощену систему оподаткування,
обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва", а саме: занижено
чистий оподатковуваний дохід на
загальну суму 1 164,47грн., а відтак і
податок з доходів фізичних осіб на суму
1 451,38 грн.

На підставі вказаного акту перевірки
податковою інспекцією винесено
податкове повідомлення-рішення від
28.07.2009 №/0, яке за результатами
адміністративного оскарження було
залишено без змін та винесено
податкові повідомлення - рішення від
23.10.2009 №/1, від 30.11.2009 №/2, від
31.12.2009 №/3, якими доведені нові
граничні строки сплати податкового
зобов'язання у сумі 1 451,38 грн.

Указ Президента України від 03.07.1998 №727/98
"Про спрощену систему оподаткування,
обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва" (далі - Указ №727/98) є
спеціальним нормативним актом, що
визначає правила оподаткування
доходів суб'єктів підприємницької
діяльності - фізичних осіб, які
здійснюють підприємницьку діяльність
без створення юридичної особи.

Так, ст. 1 Указу Президента України від
03.07.1998 № 727/98 "Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва"
встановлено, що спрощена система
оподаткування, обліку та звітності
запроваджується для суб'єктів малого
підприємництва фізичних осіб, які
здійснюють підприємницьку діяльність
без створення юридичної особи і у
трудових відносинах з якими, включаючи
членів їх сімей, протягом року
перебуває не більше 10 осіб та обсяг
виручки яких від реалізації продукції
(товарів, робіт, послуг) за рік не
перевищує 500 тис. грн.

Виручкою від реалізації продукції
(товарів, робіт, послуг) вважається
сума, фактично отримана суб'єктом
підприємницької діяльності на
розрахунковий рахунок або (та) в касу за
здійснення операцій з продажу
продукції (товарів, робіт, послуг)
(абзац 5 вказаної статті).

Приписами ст. 6 Указу визначено, що
суб'єкт малого підприємництва, який
сплачує єдиний податок, не є платником
податку на доходи фізичних осіб,
оскільки вказаний податок сплачується
ним у складі єдиного податку.

Відповідно до ст. 2 цього Указу фізична
особа, зареєстрована як платник
єдиного податку, сплачує такий податок
за ставкою, встановленою місцевими
радами за місцем державної реєстрації
платника, залежно від виду його
діяльності. При цьому, лише за умов
додержання приписів зазначеного Указу,
доходи, отримані від здійснення
підприємницької діяльності, що
обкладаються єдиним податком, не
включаються до складу сукупного
оподатковуваного доходу за підсумками
звітного року такого платника податку
та осіб, що перебувають з ним у трудових
відносинах, а сплачена сума єдиного
податку є остаточною і не включається
до перерахунку загальних податкових
зобов'язань як самого платника податку,
так і осіб, які перебувають з ним у
трудових відносинах, включаючи членів
його сім'ї, які беруть участь у
підприємницькій діяльності.

Зважаючи на викладене, несплата
податку з доходів фізичних осіб, як це
передбачено для платників єдиного
податку, можлива лише в разі дотримання
суб'єктом малого підприємництва умов
перебування на спрощеній системі
оподаткування. Зазначене стосується
також і відповідності граничного
обсягу виручки платника єдиного
податку розмірам, визначеним Указом.

Статтею 5 вказаного Указу передбачено,
що у разі порушення вимог, установлених
ст. 1 цього Указу, платник єдиного
податку повинен перейти на загальну
систему оподаткування, обліку та
звітності, починаючи з наступного
звітного періоду (кварталу).

У той же час зазначений Указ не містить
положень, які б регулювали питання
оподаткування сум, що перевищили
граничний обсяг виручки, встановлений
законодавцем.

За таких обставин оподаткування
доходів, отриманих платником податків
єдиного податку з порушенням умов
перебування на спрощеній системі
оподаткування, повинно здійснюватися з
урахуванням загальної системи
оподаткування, зокрема, доходи
(виручка), отримані таким суб'єктом,
підлягають оподаткуванню у порядку,
встановленому розділом IV Декрету
Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 №
13-92 "Про прибутковий податок з
громадян", який діє у частині
оподаткування доходів фізичних осіб
від зайняття підприємницькою
діяльністю.

Абзацом 1 ст. 13 Декрету № 13-92 визначено,
що оподаткуванню підлягають доходи
громадян, одержані протягом
календарного року від здійснення
підприємницької діяльності без
створення юридичної особи, а також інші
доходи громадян, не передбачені як
об'єкти оподаткування у розділах II та III
цього Декрету.

Оподатковуваним доходом вважається
сукупний чистий доход, тобто різниця
між валовим доходом (виручки у грошовій
та натуральній формі) i документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу. Якщо ці витрати не можуть бути
підтверджені документально, то вони
враховуються податковими органами при
проведенні остаточних розрахунків за
нормами, визначеними Головною
державною податковою інспекцією
України за погодженням з Міністерством
економіки України та Державним
комітетом України по сприянню малим
підприємствам та підприємництву (абзац
2 вказаної статті).

Таким чином, у разі перевищення
граничного розміру виручки у платника
єдиного податку виникає як обов`язок
переходу у наступному податковому
періоді на загальну систему
оподаткування, так і оподаткування
суми такого перевищення за ставкою,
передбаченою ст. 7 Закону № 889-IV.

Отже, суди попередніх інстанцій дійшли
вірного висновку про правомірність
донарахування державним податковим
органом позивачу податкового
зобов'язання за платежем "податок з
доходів фізичних осіб" у розмірі 1 451,38
грн.

З урахуванням викладеного, суд
касаційної інстанції відхиляє доводи
позивача, викладені у касаційній
скарзі, і не вбачає підстав для
скасування законних та обґрунтованих
судових рішень першої та апеляційної
інстанцій.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 10.03.2010 та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 26.10.2010 по
справі № 2а-265/10/1270 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає,
крім як з підстав, у строк та в порядку,
визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
О.В. Карась

Судді
А.О. Рибченко

М.В. Сірош