Справа № 820/9669/13-а
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2014-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2014 р.Справа № 820/9669/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бенедик А.П.

Суддів: Бегунца А.О. , Калиновського В.А.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 на постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
26.11.2013р. по справі № 820/9669/13-а

за позовом Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України в Червонозаводському районі
м.Харкова

про визнання дій протиправними,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Фізична особа - підприємець
ОСОБА_1, звернувся до суду із
адміністративним позовом до
Управління Пенсійного Фонду України в
Червонозаводському районі м.Харкова, в
якому, з урахуванням поданої заяви про
збільшення розміру позовних вимог,
просить:

- визнати протиправними дії Управління
Пенсійного фонду України в
Червонозаводському районі м. Харкова
по нарахуванню і стягненню з позивача
доплати до мінімального страхового
внеску за 2012 рік в сумі 4181,84 грн.;

- скасувати вимогу про сплату недоїмки
№ Ф-2787 від 06.06.2013 року у розмірі 4076,98
грн.;

- зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Червонозаводському
районі м. Харкова повернути позивачу
сплачену ним суму доплати до
мінімального страхового внесу за 2012
рік в розмірі 4181,84 грн.

В обґрунтування позовних вимог
посилається на те, що дії відповідача з
приводу нарахування та стягнення з
позивача доплати до мінімального
страхового внеску за 2012 рік в сумі 4181,84
грн. є протиправними, в зв'язку з чим,
оскаржувана вимога про сплату недоїмки
є незаконною та підлягає скасуванню.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 26.11.2013 року
в задоволенні адміністративного
позову було відмовлено.

Позивач, не погодившись із судовим
рішенням, подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 26.11.2013 року
та прийняти нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної
скарги, позивач посилається на
прийняття оскаржуваної постанови з
порушенням норм матеріального права,
зокрема на порушення вимог Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" та Інструкції
про порядок нарахування і сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування, що
призвело до неправильного вирішення
справи.

Вказує, що відмовляючи в задоволенні
позовних вимог, суд першої інстанції
дійшов до неправомірного висновку про
наявність у позивача обов'язку
здійснити доплату до мінімального
страхового внесу за 2012 рік в розмірі
4181,84 грн. Зазначив, що оскільки позивач
є фізичною особою-підприємцем та
перебуває на загальній системі
оподаткування, то ним було правомірно
сплачено у 2012 році суму єдиного внеску
з урахуванням доходу, отриманого від
його діяльності. Також вказує, що
оскільки позивач вже є пенсіонером і
сплата єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування не впливає на
розмір його пенсії, то дії відповідача
щодо стягнення з нього сум, які
підлягають доплаті до мінімального
страхового внеску за 2012 рік, порушують
його конституційні права як
громадянина, який займається
незабороненою законом підприємницькою
діяльністю.

До моменту відкриття апеляційного
провадження про справі, позивач
звернувся до суду із заявою, в якій, на
підставі вимог ч. 4 ст. 193 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) відмовився від
апеляційної скарги в частині вимог
щодо скасування вимоги відповідача про
сплату недоїмки № Ф-2787 від 06.06.2013 року у
розмірі 4076,98 грн.

Ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 10.02.2014 року
вищезазначена заява позивача була
прийнята та закрито апеляційне
провадження в частині вимог щодо
скасування вимоги про сплату недоїмки
№ Ф-2787 від 06.06.2013 року у розмірі 4076,98 грн.

Враховуючи наведене, на підставі вимог
ч. 1 ст. 195 КАС України, рішення суду
першої інстанції переглядає перегляду
в межах заявлених в апеляційній скарзі
вимог.

Відповідач надав письмові заперечення
на апеляційну скаргу, в яких,
посилаючись на обґрунтованість та
об'єктивність рішення суду, просить
залишити його без змін, а апеляційну
скаргу - без задоволення.

Позивач та представник відповідача у
судове засідання не з'явились, про дату,
час та місце розгляду справи були
повідомлені у встановленому законом
порядку, що підтверджується наявними в
матеріалах справи повідомленнями про
вручення рекомендованого поштового
відправлення (а.с. 87-88).

Колегія суддів на підставі п.2 ч. 1 ст. 197
КАС України вважає за можливе
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними в справі
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши рішення суду та доводи
апеляційної скарги, дослідивши
письмові докази, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено під час апеляційного
розгляду, що позивач зареєстрований як
фізична особа-підприємець та перебуває
на обліку в Управлінні Пенсійного
Фонду України в Червонозаводському
районі м.Харкова як платник як платник
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування.

18.01.2013 року Управлінням Пенсійного
Фонду України в Червонозаводському
районі м.Харкова було складено та
направлено позивачу
повідомлення-розрахунок №434/03-33, яким
позивача було повідомлено про
необхідність здійснити доплату до
мінімального страхового внеску за 2012
рік в розмірі 4181,84 грн. (а.с. 7, 32, 42)

В зв'язку з несплатою позивачем в
добровільному порядку вказаної суми,
Управлінням Пенсійного Фонду України в
Червонозаводському районі м.Харкова
06.06.2013 року сформовано вимогу № Ф-2787 про
сплату недоїмки зі сплати єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за 2012 рік у
розмірі 4181,84 грн., яка була направлена
позивачу засобами поштового зв'язку та
отримана останнім 07.06.2013 року, про що
свідчить наявне в матеріалах справи
повідомлення про вручення
рекомендованого поштового
відправлення (а.с. 7 (зворотній бік), 44-45).

Не погоджуючись із вказаною вимогою,
позивач звернувся до відповідача із
заявою про її узгодження.

Рішенням Управління Пенсійного Фонду
України в Червонозаводському районі
м.Харкова від 20.06.2013 року №4957/07-33 заяву
позивача було залишено без
задоволення, а спірну вимогу - без змін.

В подальшому позивачем в добровільному
порядку сплачено суму заборгованості,
про що свідчить надана копія квитанції
від 27.09.2013 року №47/46 (а.с. 9). Вказана
обставина відповідачем під час
розгляду справив не заперечувалась.

Не погоджуючись із діями відповідача
щодо нарахування та стягнення доплати
до мінімального страхового внеску,
позивач звернувся до суду із даним
позовом.

Приймаючи рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог, суд першої
виходив з того, що позивач, будучи
платником єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, зобов'язаний
сплачувати Пенсійному фонду України
суму даного внеску в встановленому
законодавством розмірі. Разом з тим,
оскільки позивачем у 2012 році не було в
добровільному порядку в повному обсязі
сплачено суму єдиного внеску, виникла
заборгованість в сумі 4181,84 грн. У
зв'язку з виникненням у позивача суми
боргу зі сплати єдиного внеску,
оскаржувані дії відповідача щодо
нарахування та стягнення з позивача
доплати до мінімального страхового
внеску є законними та обґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції,
враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 67 Конституції
України, кожен зобов'язаний сплачувати
податки і збори в порядку і розмірах,
встановлених законом.

Порядок обчислення і сплати єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування підприємствами,
установами, організаціями, громадянами
до Пенсійного фонду України
врегульовано Законом України "Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування"№ 2464-VI від 08.07.2010
року (далі - Закон України № 2464-VI) та
Інструкцією про порядок нарахування і
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, затвердженою
Постановою правління Пенсійного фонду
України 27.09.2010 N 21-5, зареєстрованою в
Міністерстві юстиції України 27.10. 2010 р.
за N 994/18289.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону
України № 2464-VI, єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування (далі - єдиний
внесок) консолідований страховий
внесок, збір якого здійснюється до
системи загальнообов'язкового
державного соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 4 вказаного Закону,
платниками єдиного внеску є фізичні
особи - підприємці, в тому числі ті, які
обрали спрощену систему оподаткування,
та члени сімей цих осіб, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності.

Платник єдиного внеску зобов'язаний
своєчасно та в повному обсязі
нараховувати, обчислювати і сплачувати
єдиний внесок (п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону
України № 2464-VI).

Відповідно до ч. 11 ст. 8 вказаного
Закону, єдиний внесок для платників-
фізичних осіб - підприємці, в тому числі
ті, які обрали спрощену систему
оподаткування, та члени сімей цих осіб,
які беруть участь у провадженні ними
підприємницької діяльності,
встановлюється у розмірі 34,7%
визначеної бази нарахування.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 7 Закону
України № 2464-VI, єдиний внесок
нараховується для платників,
зазначених у пункті 4 (крім фізичних
осіб - підприємців, які обрали спрощену
систему оподаткування) та 5 частини
першої статті 4 цього Закону, - на суму
доходу (прибутку), отриманого від їх
діяльності, що підлягає обкладенню
податком на доходи фізичних осіб, та на
суму доходу, що розподіляється між
членами сім'ї фізичних осіб -
підприємців, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності. При цьому сума єдиного
внеску не може бути меншою за розмір
мінімального страхового внеску за
кожну особу за місяць, у якому отримано
дохід (прибуток). До членів сімей
фізичних осіб - підприємців, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності, належать
дружина (чоловік), батьки, діти та інші
утриманці, які досягли 15-річного віку,
не перебувають у трудових або
цивільно-правових відносинах з такою
фізичною особою - підприємцем, але
спільно з ним провадять підприємницьку
діяльність і отримують від цього
частину доходу.

Враховуючи зазначене, єдиний внесок у
сумі не менше мінімального страхового
внеску сплачується підприємцями, які
перебувають на загальній системі
оподаткування, за підсумками року лише
за ті місяці, в яких вони мали дохід
(прибуток).

У відповідності до приписів ст. 1
вищенаведеного Закону, мінімальний
страховий внесок - сума єдиного внеску,
що визначається розрахунково як
добуток мінімального розміру
заробітної плати на розмір внеску,
встановлений законом на місяць, за який
нараховується заробітна плата (дохід),
та підлягає сплаті щомісяця.

При цьому, відповідно до ст. 13 Закону
України "Про Державний бюджет України
на 2012 рік", встановлено розмір
мінімальної заробітної плати на 2012 рік
місячному розмірі: з 1 січня - 1073 гривні,
з 1 квітня - 1094 гривні, з 1 липня - 1102
гривні, з 1 жовтня - 1118 гривень, з 1 грудня
- 1134 гривні. Таким чином, мінімальний
розмір страхового внеску у 2012 році у
місячному розмірі становить: з 1 січня -
372,33 грн. (1073 грн. х 34,7%), з 1 квітня -379,62
грн. (1094 грн. х 34,7%), з 1 липня - 382,39 грн. (1102
грн. х 34,7%), з 1 жовтня - 387,95 грн. (1118 грн. х
34,7%), з 1 грудня - 393,50 грн. (1134 грн. х 34,7%).

Згідно ч. 8 ст. 9 Закону України № 2464-VI,
платники єдиного внеску зобов'язані
сплачувати єдиний внесок, нарахований
за відповідний базовий звітний період,
не пізніше 20 числа місяця, що настає за
базовим звітним періодом.

Згідно із наявним в матеріалах справи
витягом (роздруківкою) з особовою
картки платника єдиного внеску,
позивачем протягом 2012 року кожного
місяця декларувався дохід від зайняття
господарською діяльністю (а.с. 31).
Вказана обставина не заперечувалась
позивачем ані під час розгляду справи у
суді першої інстанції, ані під час
апеляційного перегляду справи.

Разом з тим, як вбачається з наявного в
матеріалах справи
повідомлення-розрахунку №434/03-33 від
18.01.2013 року, сума сплаченого позивачем у
2012 році сума єдиного внеску є меншою,
ніж розмір встановленого мінімального
страхового внеску.

Згідно із наданим відповідачем
розрахунком, позивач у 2012 році повинен
був сплатити єдиний внесок у сумі 4572,42
грн. Разом з тим, відповідно до наявної
в матеріалах справа картки особового
рахунку, позивачем суму внеску було
сплачено частково у розмірі 390,58 грн.,
внаслідок чого за останнім утворилась
прострочена заборгованість у розмірі
4181,84 грн.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів дійшла висновку щодо законності
та обґрунтованості дій відповідача з
приводу стягнення з позивача доплати
до мінімального страхового внеску за
2012 рік в сумі 4181,84 грн.

Щодо доводів апеляційної скарги про те,
що оскільки позивач є пенсіонером, то
він не має встановленого законом
обов'язку сплачувати суму єдиного
внеску, колегія суддів зазначає
наступне.

Відповідно до частини 4 статті 4 Закону
України № 2464-VI (із змінами згідно
Законом України від 07.07.2011 р. N 3609-V "Про
внесення змін до Податкового кодексу
України та деяких інших законодавчих
актів України щодо вдосконалення
окремих норм Податкового кодексу
України") особи, зазначені у пункті 4
частини першої цієї статті, які обрали
спрощену систему оподаткування,
звільняються від сплати за себе
єдиного внеску, якщо вони є
пенсіонерами за віком або інвалідами
та отримують відповідно до закону
пенсію або соціальну допомогу. Такі
особи можуть бути платниками єдиного
внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Виходячи із системного аналізу
вищенаведених положень Закону, колегія
суддів дійшла висновку, що звільненою
від сплати єдиного внеску може бути
лише особа, яка перебуває на спрощеній
системі оподаткування. В свою чергу, як
було зазначено позивачем під час
розгляду справи в суді першої
інстанції та вбачається із наявної в
матеріалах справи картки особового
рахунку платника, позивач перебуває на
загальній системі оподаткування.

Крім того, згідно із Законом України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» пенсіонер -
особа, яка відповідно до цього Закону
отримує пенсію, довічну пенсію, або
члени її сім'ї, які отримують пенсію в
разі смерті цієї особи у випадках,
передбачених цим Законом.

Письмові докази свідчать про те, що
пенсія позивачу була призначена за
вислугу років згідно Закону України
«Про пенсійне забезпечення
військовослужбовців, осіб
начальницького та рядового складу
органів внутрішніх справ» (а.с.16).

На час призначення позивачу пенсії за
вислугу років умови призначення пенсій
за віком визначались статтею 12 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»,
відповідно до якої право на пенсію за
віком мали: чоловіки - після досягнення
60 років і при стажі роботи не менше 25
років; жінки - після досягнення 55 років
і при стажі роботи не менше 20 років.

Враховуючи викладене, колегія суддів
зазначає, що фізичні особи - підприємці,
які отримують пенсію за вислугу років і
які не досягли віку, з якого
призначається пенсія за віком
відповідно до ст. 26 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», не звільняються від
сплати єдиного внеску.

Таким чином, оскільки позивач не
перебуває на спрощеній системі
оподаткування та не є пенсіонером за
віком, колегія суддів дійшла висновку,
що до нього не можуть бути застосовані
положення ст. 4 Закону України № 2464-VI в
частині звільнення від сплати єдиного
внеску.

Крім того, відповідно до п. 4 ст. 25 Закону
України № 2464-VI територіальний орган
Пенсійного фонду у порядку, за формою і
в строки, встановлені Пенсійним фондом
за погодженням з центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної політики у сферах
трудових відносин, соціального захисту
населення, надсилає платникам єдиного
внеску, які мають недоїмку, вимогу про
її сплату. Вимога про сплату недоїмки є
виконавчим документом. Платник єдиного
внеску зобов'язаний протягом десяти
робочих днів з дня надходження вимоги
про сплату недоїмки сплатити суми
недоїмки та штрафів разом з
нарахованою пенею.

В зв'язку з несплатою позивачем у
законодавчо встановлений строк суми
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування,
відповідачем було сформовано та
направлено на адресу позивача вимогу №
Ф-2787 від 06.06.2013 року про сплату недоїмки
зі сплати єдиного внеску в сумі 4181,84
грн., яка була оскаржена позивачем у
судовому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач, до моменту відкриття
апеляційного провадження про справі,
відмовився від апеляційної скарги в
частині вимог щодо скасування вимоги
відповідача про сплату недоїмки № Ф-2787
від 06.06.2013 року у розмірі 4076,98 грн., чим,
на думку колегії суддів, визнав
правомірність висновків суду першої
інстанції щодо законності її винесення
та фактично погодився з діями
відповідача з приводу її формування та
направлення.

Враховуючи наведене та приймаючи до
уваги, що під час розгляду справи не
було встановлено факту порушення
відповідачем вимог діючого
законодавства з приводу вчинення дій
щодо нарахування та стягнення з
позивача доплати до мінімального
страхового внеску за 2012 рік в сумі 4181,84
грн., колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
необґрунтованості вказаної частини
позовних вимог.

Також, приймаючи до уваги, що вимоги з
приводу зобов'язання Управління
Пенсійного фонду України в
Червонозаводському районі м. Харкова
повернути позивачу сплачену ним суму
доплати до мінімального страхового
внесу за 2012 рік в розмірі 4181,84 грн. є
похідними від вищевказаних вимог, то
вони також не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі - КАС України), розгляд і
вирішення справ в адміністративних
судах здійснюються на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

У відповідності до ст. 69 КАС України,
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів. Докази суду надають особи,
які беруть участь у справі.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд згідно із
статтею 86 цього ж Кодексу, оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Колегія суддів зазначає, що позивачем,
як під час розгляду справи у суді
першої інстанції так і під час її
апеляційного перегляду, не надано
належних та допустимих доказів на
підтвердження відсутності обов'язку
сплатити доплату до мінімального
страхового внеску за 2012 рік в сумі 4181,84
грн., та незаконності дій відповідача
щодо нарахування та стягнення вказаної
суми.

Натомість, відповідач, будучи суб'єктом
владних повноважень та заперечуючи
проти позову, довів правомірність
власних дій.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Колегія суддів зазначає, що дії
відповідача, які є предметом
оскарження, кореспондуються з
приписами ч.2 ст.19 Конституції України.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним та
обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова
Харківського окружного
адміністративного суду від 26.11.2013 року
по справі №820/9669/13-а відповідає вимогам
ст. 159 КАС України, а тому відсутні
підстави для її скасування та
задоволення апеляційних вимог
апелянта, позивача у справі.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду -без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі викладеного, колегія
суддів, погоджуючись з висновками суду
першої інстанції, вважає, що суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 197, 198, 200, 205, 206,
209, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 26.11.2013р. по
справі №820/9669/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Бенедик
А.П.Судді(підпис) (підпис) Бегунц А.О.
Калиновський В.А.