Справа № 552/5834/13-а
Суддя: Курило Л.В.
Дата ухвалення: 2014-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2014 р. Справа № 552/5834/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Курило Л.В.

Суддів: Русанової В.Б. , Присяжнюк О.В.

за участю
секретарів судового засідання -
Крайник Т.О., Мурга С.С.,

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - УМВС
України у Полтавській області - Котенка
М.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_1,
Міністерство внутрішніх справ України,
Управління Міністерства внутрішніх
справ України в Полтавській області на
постанову Київського районного суду м.
Полтави від 03.09.2013р. по справі
№ 552/5834/13-а

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства внутрішніх
справ України , Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Полтавській області

про визнання незаконними дій,
зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

12.08.13 р. позивач - ОСОБА_1 - звернувся до
суду з адміністративним позовом до
Міністерства внутрішніх справ України,
Управління Міністерства внутрішніх
справ України в Полтавській області
про визнання незаконною відмови у
виділенні путівки для санаторно -
курортного лікування в санаторіях (
МРЦ) МВС України незалежно від
отриманої пенсії та зобов'язання
відповідачів надати позивачу та членам
його сім'ї путівку в санаторій ( МРЦ )
МВС України відповідно до лікарської
довідки.

Постановою Київського районного суду
м. Полтави від 03.09.2013 року позов
задоволено частково.

Визнано протиправною відмову сектору
Медичного забезпечення УМВС України в
Полтавській області та Управління
медичного забезпечення те
реабілітації Міністерства внутрішніх
справ України в виділенні ОСОБА_1
путівки на санаторно-курортне
лікування до відомчих оздоровниць, які
викладені в листах від 15.02.2013 року №
15/1-61 та від 15.03.2013 року № 55/1-П-38.

В задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_1 відмовлено.

Позивач, не погодившись з постановою
суду першої інстанції, подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, просить суд апеляційної
інстанції оскаржувану постанову
скасувати та постановити нову, якою
позов задовольнити.

Відповідачі - УМВС України у
Полтавській області та МВС України - не
погодившись з постановою суду першої
інстанції, подали апеляційні скарги, в
яких, посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, просять суд
апеляційної інстанції оскаржувану
постанову скасувати в частині
задоволення позову, та постановити
нову, якою в задоволені позовних вимог
відмовити в повному обсязі.

В письмових запереченнях на апеляційні
скарги відповідачів ОСОБА_1,
посилаючись на законність та
обгрунтованість постанови суду першої
інстанції в частині задоволення
позову, просить апеляційні скарги
відповідачів залишити без
задоволення, а постанову суду в
частині задоволення позову залишити
без змін.

Позивач в судовому засіданні суду
апеляційної інстанції вимоги своєї
апеляційної скарги підтримав в
частині скасування постанови суду
першої інстанцій щодо відмови в
задоволенні позову про зобов'язання
відповідачів надати йому путівку в
санаторій ( МРЦ ) МВС України
відповідно до лікарської довідки,
заперечував проти задоволення
апеляційних скарг відповідачів. Крім
того, позивач заявив клопотання про
відкликання позовних вимог про
зобов'язання відповідачів надати
членам його сім'ї путівку в санаторій (
МРЦ ) МВС України відповідно до
лікарської довідки.

Представник відповідача - УМВС України
в Полтавській області - в судовому
засіданні суду апеляційної інстанції
вимоги апеляційної скарги підтримав в
повному обсязі, просив постанову суду
першої інстанції скасувати та прийняти
нову постанову, якою у задоволенні
позовних вимог відмовити в повному
обсязі.

В судове засідання суду апеляційної
інстанції, призначене на 20.01.2014 року,
позивач та представник МВС України не
прибули, про дату, час та місце судового
розгляду повідомлялись своєчасно та
належним чином.

Відповідно до ч.4 ст. 196 КАС України
неприбуття у судове засідання сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про дату, час і місце апеляційного
розгляду, не перешкоджає судовому
розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, вислухавши сторони,
перевіривши рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційних
скарг, дослідивши матеріали справи,
вважає, що апеляційні скарги
відповідачів задоволенню не
підлягають, а апеляційна скарга
позивача підлягає частковому
задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено в суді апеляційної
інстанції, що позивач - ОСОБА_1 -
проходив службу в органах внутрішніх
справ з 01 березня 1971 року по 11 грудня 1996
року, з урахуванням строку служби в
армії має вислугу більше 26 років.

Позивач має статус ветерана органів
внутрішніх справ, що підтверджується
посвідченням серії П№071976, виданим
УМВС України в Полтавській області,
копія якого долучена до матеріалів
справи. (а.с.6).

З часу звільнення і до грудня 2010 року
позивач отримував пенсію відповідно до
Закону України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби та деяких інших
осіб», а з січня 2011 року позивач
отримує пенсію за віком відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

В січні 2013 року позивач - ОСОБА_1 -
звернувся до медичної служби МВС
України в Полтавській області із
заявою про виділення путівки в
санаторій, подавши необхідні
документи.

Сектор медичного забезпечення УМВС
України в Полтавській області листом
від 15 лютого 2013 року за вих. № 1-61
відмовив позивачу у видачі пільгової
путівки, з посиланням на п.3 Порядку
забезпечення санаторно-курортними
путівками до санаторно - курортних
закладів військовослужбовців,
ветеранів військової служби, органів
внутрішніх справ та деяких інших
категорій осіб та членів їх сімей,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 27 квітня 2011 року
№ 446, оскільки позивач на час
звернення з приводу отримання путівки
не отримує пенсію відповідно до Закону
України " Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби та
деяких інших осіб" ( а.с.9).

На звернення позивача з питання
виділення путівки до відомчих
оздоровниць, як ветерану органів
внутрішніх справ Управління медичного
забезпечення та реабілітації МВС
України листом від 15 березня 2013 року за
вих. № 55/1-П-38 повідомило його, що для
забезпечення ветерана органів
внутрішніх справ путівкою на санаторно
- курортне лікування обов'язковою
умовою є отримання ним пенсії
відповідно до Закону України " Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби та деяких інших
осіб" ( а.с.10).

Не погодившись з діями відповідачів
щодо відмови в наданні санаторно -
курортної путівки йому та членам його
родини, позивач звернувся із
зазначеним позовом до суду.

Задовольняючи частково позовні вимоги
позивача, суд першої інстанції виходив
з того, що в силу норм п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону
України «Про статус ветеранів
військової служби, ветеранів органів
внутрішніх справ і деяких інших осіб та
їх соціальний захист» позивачу, як
ветерану органів внутрішніх справ,
надається пільга на переважне право
на забезпечення санаторно-курортним
лікуванням у санаторіях Міністерства
внутрішніх справ України з оплатою 25
відсотків вартості путівки і 50
відсотків членами його сім'ї. Крім
того, суд першої інстанції дійшов
висновку про протиправність відмови
відповідачів у видачі путівки
позивачу, оскільки у позивача наявне
переважне право на забезпечення
санаторно-курортним лікуванням у
санаторіях Міністерства внутрішніх
справ України з оплатою 25 відсотків
вартості путівки і 50 відсотків -
членами його сім'ї, передбаченої п. 5 ч.
1 ст. 6 Закону України «Про статус
ветеранів військової служби, ветеранів
органів внутрішніх справ і деяких
інших осіб та їх соціальний захист».

Відмовляючи в частині позовних вимог
суд першої інстанції дійшов висновку,
що вимоги позивача про зобов'язання
відповідачів надати йому та членам
сім'ї путівки в санаторій відповідно до
лікарської довідки є необґрунтованими,
оскільки при цьому не буде дотримано
механізм забезпечення МВС ветеранів
органів внутрішніх справ та членів їх
сімей санаторно-курортними путівками
до санаторно-курортних закладів , що
визначений Порядком забезпечення
санаторно-курортними путівками до
санаторно-курортних закладів
військовослужбовців, ветеранів війни,
ветеранів військової служби, органів
внутрішніх справ та деяких інших
категорій осіб і членів їх сімей,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 27 квітня 2011 р. N
446.

Даючи правову оцінку обставинам
вказаної справи, колегія суддів
апеляційної інстанції зважає на
наступне.

До Харківського апеляційного
адміністративного суду від позивача
надійшла заява про відкликання
позовних вимог в частині зобов'язання
відповідачів надати
санаторно-курортні путівки в
санаторій ( МРЦ ) МВС України членам
його сім'ї.

Відповідно до ч.1 ст.203 Кодексу
адміністративного судочинства
України, постанова або ухвала суду
першої інстанції скасовується в
апеляційному порядку і позовна заява
залишається без розгляду або
провадження у справі закривається з
підстав, встановлених відповідно
статтями 155 і 157 цього Кодексу. Згідно з
п.5 ч.1 ст.155 КАС України суд залишає
позовну заяву без розгляду, якщо
надійшло клопотання позивача про
відкликання позовної заяви.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів дійшла висновку про задоволення
клопотання позивача про залишення без
розгляду позовних вимог в частині
зобов'язання відповідачів надати
санаторно-курортні путівки в
санаторій ( МРЦ ) МВС України членам
його сім'ї.

Переглянувши постанову суду в частині
відмови у задоволенні позовних вимог
про зобов'язання відповідачів надати
ОСОБА_1 санаторно - курортну путівку в
санаторій ( МРЦ ) МВС України колегія
суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Закон України "Про статус ветеранів
військової служби, ветеранів органів
внутрішніх справ і деяких інших осіб та
їх соціальний захист " встановлює
статус ветеранів військової служби,
ветеранів органів внутрішніх справ,
ветеранів податкової міліції,
ветеранів державної пожежної охорони,
ветеранів Державної
кримінально-виконавчої служби України,
ветеранів служби цивільного захисту,
ветеранів Державної служби
спеціального зв'язку та захисту
інформації України, визначає основні
засади державної політики щодо
соціального захисту громадян,
звільнених з військової служби, служби
в органах внутрішніх справ, державній
пожежній охороні, Державній
кримінально-виконавчій службі України,
органах і підрозділах цивільного
захисту, Державній службі спеціального
зв'язку та захисту інформації України,
та членів їх сімей, визначає гарантії,
які забезпечують їм гідне життя,
активну діяльність, шану та повагу в
суспільстві.

За змістом ст. 5 Закону України "Про
статус ветеранів військової служби,
ветеранів органів внутрішніх справ і
деяких інших осіб та їх соціальний
захист " ветеранами органів внутрішніх
справ визнаються громадяни України,
які бездоганно прослужили в органах
внутрішніх справ 25 і більше років у
календарному або 30 та більше років у
пільговому обчисленні (з яких не менше
20 років становить вислуга у
календарному обчисленні) і звільнені в
запас або у відставку.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.6 Закону України
"Про статус ветеранів військової
служби, ветеранів органів внутрішніх
справ і деяких інших осіб та їх
соціальний захист " ( в редакції Закону
від 23.02.2006 р.) ветеранам органів
внутрішніх справ надаються пільги,
зокрема, переважне право на
забезпечення санаторно-курортним
лікуванням у санаторіях Міністерства
оборони України, Служби безпеки
України, Міністерства внутрішніх справ
України, інших центральних органів
виконавчої влади та військових
формувань з оплатою 25 відсотків
вартості путівок ветеранами
військової служби, ветеранами органів
внутрішніх справ і ветеранами
державної пожежної охорони і 50
відсотків - членами їх сімей.

Пункт 5 частини першої статті 6 Закону
України "Про статус ветеранів
військової служби, ветеранів органів
внутрішніх справ і деяких інших осіб та
їх соціальний захист " у редакції
Закону України від 28.12.2007 р. N 107-VI
викладено в наступній редакції: «5)
переважне право на забезпечення
санаторно-курортним лікуванням у
санаторіях Міністерства оборони
України, Служби безпеки України,
Державної служби спеціального зв'язку
та захисту інформації України,
Міністерства внутрішніх справ України,
інших центральних органів виконавчої
влади та військових формувань
ветеранам військової служби, ветеранам
органів внутрішніх справ, ветеранам
державної пожежної охорони, ветеранам
служби цивільного захисту, ветеранам
Державної служби спеціального зв'язку
та захисту інформації України та
членам їх сімей з пільговою оплатою
вартості путівок у розмірах та порядку,
визначених Кабінетом Міністрів
України.»

В той же час, Рішенням Конституційного
Суду України від 22 травня 2008 року N
10-рп/2008 у справі за конституційними
поданнями Верховного Суду України щодо
відповідності Конституції України
(конституційності) окремих положень
статті 65 розділу I, пунктів 61, 62, 63, 66
розділу II, пункту 3 розділу III Закону
України "Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" і 101
народного депутата України щодо
відповідності Конституції України
(конституційності) положень статті 67
розділу I, пунктів 1 - 4, 6 - 22, 24 - 100 розділу
II Закону України "Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України"
визнано такими, що не відповідають
Конституції України (є
неконституційними), положення статті 67
розділу I, пунктів 2 - 4, 6 - 8, 10 - 18,
підпункту 7 пункту 19, пунктів 20 - 22, 24 - 34,
підпунктів 1 - 6, 8 - 12 пункту 35, пунктів 36 -
100 розділу II "Внесення змін до деяких
законодавчих актів України" та пункту 3
розділу III "Прикінцеві положення"
Закону України "Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України"
(пункт 2 резолютивної частини Рішення).

Відповідно до пункту 5 резолютивної
частини Рішення Конституційного Суду
України від 22 травня 2008 року N 10-рп/2008
положення Закону України "Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України цього Рішення.

Таким чином, з 22 травня 2008 року (з
моменту ухвалення Конституційним
Судом України рішення N 10-рп/2008)
втратила чинність норма закону про
державний бюджет, якою було внесено
зміни до п.5 ч.1 ст.6 Закону України «Про
статус ветеранів військової служби,
ветеранів органів внутрішніх справ і
деяких інших осіб та їх соціальний
захист».

Відповідно до частини 2 статті 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Таким чином, оскільки на час звернення
позивача із відповідними заявами до
відповідачів була чинною редакція п.5
ч.1 ст.6 Закону України «Про статус
ветеранів військової служби, ветеранів
органів внутрішніх справ і деяких
інших осіб та їх соціальний захист» від
23.02.2006 року, тому відповідачі
неправомірно надали перевагу нормам
постанови Кабінету Міністрів України
№446 над п.5ч.1 ст.6 Закону

Судом першої інстанції правомірно
враховано, що при вирішенні справи
судом, підлягають застосуванню норми п.
5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про статус
ветеранів військової служби, ветеранів
органів внутрішніх справ і деяких
інших осіб та їх соціальний захист» в
редакції Закону до внесення змін
законом України від 28.12.2007 р. N 107-VI,
тобто, в редакції, що існувала станом на
23 лютого 2006 року, з урахуванням змін,
внесеними згідно із Законами України
від 14.04.2009 р. N 1249-VI, від 16.10.2012 р. N 5462-VI).

Статтею 8 Закону України "Про статус
ветеранів військової служби, ветеранів
органів внутрішніх справ і деяких
інших осіб та їх соціальний захист"
визначені підстави позбавлення права
на пільги.

Так, згідно вказаної норми, ветерани
військової служби, ветерани органів
внутрішніх справ, ветерани податкової
міліції, ветерани державної пожежної
охорони, ветерани Державної
кримінально-виконавчої служби України,
ветерани служби цивільного захисту,
ветерани Державної служби
спеціального зв'язку та захисту
інформації України та члени їх сімей
позбавляються права на пільги на
період відбування ветераном
військової служби, ветераном органів
внутрішніх справ, ветераном податкової
міліції, ветераном державної пожежної
охорони, ветераном Державної
кримінально-виконавчої служби України,
ветераном служби цивільного захисту,
ветераном Державної служби
спеціального зв'язку та захисту
інформації України призначеного судом
покарання у вигляді позбавлення волі.

Зазначена підстава позбавлення права
на пільги є єдиною, чітко визначеною,
вичерпною та не підлягає довільному і
розширеному тлумаченню.

Виходячи із системного аналізу ч.2 ст.19
Конституції України, п.5ч.1 ст.6, ст.8
Закону України "Про статус ветеранів
військової служби, ветеранів органів
внутрішніх справ і деяких інших осіб та
їх соціальний захист", відповідачі мали
діяти відповідно з приписами
вищезазначеного Закону, який має вищу
юридичну силу ніж постанова Кабінету
Міністрів України № 446 від 27.04.2011 року.

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції в частині задоволення
позову.

Щодо вимог позивача про зобов'язання
відповідачів надати йому путівку в
санаторії відповідно до лікарської
довідки, колегія суддів зазначає
наступне.

Згідно довідки № 7, для одержання
путівки на санаторно - курортне
лікування, виданої ОСОБА_1 поліклінікою
УМВС у Полтавській області 15.01.2013 року,
йому рекомендовано лікування влітку в
санаторіях, які знаходяться в м.
Хмельник, м. Євпаторії. (а.с. 7)

Як убачається із листа Сектору
медичного забезпечення УМВС України в
Полтавській області від 03.01.2014 року за
вих. №15/6, ОСОБА_1 15.01.2013 року звертався
до медично - відбіркової комісії СМЗ
УМВС із проханням винести на розгляд
комісії питання про можливість
виділення йому санаторно - курортної
путівки до медично - реабілітаційного
центру МВС України « Південний Буг» на
лютий - березень 2013 року. Оскільки
позивач на час звернення отримує
пенсію за віком, тому він у 2013 році на
санаторно - курортний облік не
ставився. Дефіциту путівок до МРЦ
«Південний Буг» у першому кварталі 2013
року не існувало. Окремий облік на
санаторно - курортне лікування
передбачений лише для осіб, які
підлягають щорічному першочерговому
забезпеченню санаторно - курортним
лікуванням - ветеранів війни (
інвалідів війни, учасників війни,
учасників бойових дій) та осіб, на яких
поширюється дія Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту».

Тобто, на час звернення позивача
дефіциту путівок не було. УМВС України
в Полтавській області як на єдину
підставу для відмови забезпечити
позивача путівкою послалося на те, що
на час звернення з приводу отримання
путівки ОСОБА_1 виплачувалась пенсія
за віком згідно Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", у зв'язку з чим ОСОБА_1 у
2013 році на санаторно - курортний облік
не ставився.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів дійшла висновку, що оскільки
позивач є ветераном органів
внутрішніх справи, тому саме
Управління МВС України в Полтавській
області зобов'язано забезпечити
позивача санаторно - курортною
путівкою.

На підставі вищевикладеного, колегія
суддів дійшла висновку, що постанова
суду першої інстанції в частині
відмови у задоволенні позовних вимог
про зобов'язання УМВС України в
Полтавській області надати позивачу
путівку в санаторій (МРЦ) МВС України
відповідно до лікарської довідки
підлягає скасуванню, з прийняттям в цій
частині нової постанови про
задоволення позову.

Між тим, колегія суддів зазначає, що МВС
України не наділено повноваженнями
щодо забезпечення осіб санаторно -
курортними путівками, у зв'язку з чим
позов в цій частині не підлягає
задоволенню.

В іншій частині постанову суду першої
інстанції необхідно залишити без змін.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 155, 160, 167, 195, 196, п.3,п.4 ч.1
ст.198, ст. ст. 202, 203, п.4 ч.1, ч.2 ст. 205, 207, 209,
254 Кодексу адміністративного
судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги Міністерства
внутрішніх справ України, Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Полтавській області залишити без
задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Постанову Київського районного суду м.
Полтави від 03.09.2013р. по справі №
552/5834/13-а в частині відмови у
задоволені позову про зобов'язання
відповідачів надати ОСОБА_1 та членам
його сім'ї путівки в санаторій ( МРЦ )
МВС України відповідно до лікарської
довідки - скасувати.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Міністерства
внутрішніх справ України, Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Полтавській області в частині
зобов'язання відповідачів надати
путівку в санаторій ( МРЦ ) МВС України
членам його сім'ї - залишити без
розгляду.

Зобов'язати УМВС України в Полтавській
області забезпечити ОСОБА_1 путівкою
в санаторій (МРЦ) МВС України
відповідно до лікарської довідки.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
про зобов'язання Міністерство
внутрішніх справи України забезпечити
його путівкою в санаторій (МРЦ) МВС
України відповідно до лікарської
довідки відмовити.

В іншій частині постанову Київського
районного суду м. Полтави від 03.09.2013
року по справі № 552/5834/13-а - залишити без
змін.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати
судового збору в розмірі 34, 41 грн.
(тридцять чотири грн. 41 коп.)

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня складання
постанови у повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя Курило Л.В.Судді
Русанова В.Б. Присяжнюк О.В.

Повний текст постанови виготовлений
27.01.2014 р.