Справа № 803/1109/13-а
Суддя: Дякович В.П.
Дата ухвалення: 2014-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2014 р.
Справа № 876/9719/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді:
Дяковича В.П.,

суддів:
Сапіги В.П., Онишкевича Т.В.,

з участю секретаря судового засідання:
Луки Х.М.,

представника відповідача
Димарчука І.В.,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в місті Львові апеляційну
скаргу Відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в
місті Луцьку Волинської області на
постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 10 червня 2013
року у справі за позовом Управління
Пенсійного фонду України в місті
Луцьку Волинської області до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в місті Луцьку
Волинської області про стягнення суми
невідшкодованих витрат,-

В С Т А Н О В И В:

14.05.2013 року Управління Пенсійного фонду
України в місті Луцьку Волинської
області (надалі - УПФУ в місті Луцьку
Волинської області) звернулося до суду
з позовом до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в місті Луцьку
Волинської області (надалі - ВВД ФСС від
НВ та ПЗ в місті Луцьку Волинської
області) про зобов'язання стягнути з
ВВД Фонду в м. Луцьку 493 805 грн. 40 коп.
витрат на виплату та доставку пенсій,
призначених по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання громадянам
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6
за період з 01.10.2012 року по 31.03.2013 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в
порушення вимог Закону України «Про
пенсійне забезпечення», Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» відповідач за період з
01 жовтня 2012 року по 01 квітня 2013 року не
прийняв до заліку витрати на виплату і
доставку пенсій, призначених по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання призначених
пенсіонерам ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, в сумі 493 805 грн. 40 коп., з
них: 13 199 грн. 57 коп. витрат на виплату та
доставку пенсій, призначених по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання, 477 071 грн. 82
коп. державної адресної допомоги.
Невключення до акту щомісячної звірки
сум витрат, здійснених Управлінням
Пенсійного фонду України в місті
Луцьку Волинської області на пенсійне
забезпечення зазначеним пенсіонерам,
яким призначено пенсію по
інвалідності, внаслідок нещасного
випадку на виробництві при виконанні
трудових обов'язків, унеможливлює
відшкодування цих витрат Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 10 червня 2013
року адміністративний позов
задоволено частково. Стягнуто з
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в місті Луцьку
Волинської області на користь
Управління Пенсійного фонду України в
місті Луцьку Волинської області 16 733
грн. 58 коп. витрат на виплату та
доставку пенсій, призначених по
інвалідності та в зв'язку з втратою
годувальника внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання. В
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

ВВД ФСС від НВ та ПЗ в місті Луцьку
Волинської області постанову суду
першої інстанції оскаржило, подало
апеляційну скаргу, зазначивши, що
оскаржувана постанова винесена з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

В апеляційній скарзі покликається на
те, що розбіжності при складанні актів
звірок органами Пенсійного фонду
України та ВВД ФСС від НВ та ПЗ в
України в районах та містах обласного
значення можуть бути вирішені лише
центральними органами. Просять
постанову суду скасувати та прийняти
нову, якою в задоволенні позову
відмовити повністю.

В судовому засіданні представник
відповідача надав пояснення та
підтримав доводи апеляційної скарги.

Інші особи, які беруть участь у справі,
в судове засідання на виклик суду не
з'явилися, що не перешкоджає розгляду
справи в їх відсутності згідно ч.4 ст. 196
КАС України.

Колегія суддів, дослідивши матеріали
цієї справи, перевіривши доводи
апелянта у їх сукупності, приходить до
переконання, що апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення із наступних
підстав.

Статтею 1 Основ законодавства України
про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування встановлено, що
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - це система
прав, обов'язків і гарантій, яка
передбачає надання соціального
захисту, що включає матеріальне
забезпечення громадян у разі хвороби,
повної, часткової або тимчасової
втрати працездатності, втрати
годувальника, безробіття з незалежних
від них обставин, а також у старості та
в інших випадках, передбачених законом,
за рахунок грошових фондів, що
формуються шляхом сплати страхових
внесків власником або уповноваженим
ним органом, громадянами, а також
бюджетних та інших джерел,
передбачених законом.

Відповідно до статті 4 Основ, в Україні
залежно від страхового випадку є такі
види загальнообов'язкового державного
соціального страхування: пенсійне
страхування; страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням; медичне страхування;
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності; страхування на випадок
безробіття.

Відносини, що виникають за зазначеними
у частині першій цієї статті видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, регулюються
окремими законами, прийнятими
відповідно до цих Основ.

Спори, що виникають із правовідносин за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням, вирішуються в
судовому порядку, якщо законом не
встановлено досудовий порядок їх
розгляду (стаття 12 Основ).

За пенсійним страхуванням згідно зі
статтею 25 Основ надаються такі види
соціальних послуг та матеріального
забезпечення: пенсії за віком, по
інвалідності внаслідок загального
захворювання (в тому числі каліцтва, не
пов'язаного з роботою, інвалідності з
дитинства); пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, крім передбачених
пунктом 4 цієї статті; медичні
профілактично-реабілітаційні заходи;
допомога на поховання пенсіонерів.

Відповідно до пункту 4 цієї статті за
страхуванням від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання надаються такі види
соціальних послуг та матеріального
забезпечення: профілактичні заходи по
запобіганню нещасним випадкам на
виробництві та професійним
захворюванням; відновлення здоров'я та
працездатності потерпілого; допомога
по тимчасовій непрацездатності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; відшкодування збитків,
заподіяних працівникові каліцтвом чи
іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним
з виконанням ним своїх трудових
обов'язків; пенсія по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; пенсія у зв'язку із
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; допомога на поховання
осіб, які померли внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання.

У частині 4 статті 26 Основ встановлено,
що якщо після призначення
застрахованій особі матеріальної
допомоги чи надання соціальних послуг
між страховиками виник спір щодо
понесених витрат, виплата здійснюється
страховиком, до якого звернулася
застрахована особа. При цьому
неналежний страховик має право
звернутися до належного страховика
щодо відшкодування понесених ним
витрат.

Враховуючи те, що пенсія по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання є наслідком
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, належним страховиком,
тим, хто має надавати застрахованій
особі матеріальну допомогу чи
соціальні послуги, відповідно до
статті 25 Основ, є Фонд соціального
страхування від нещасних випадків.

Пунктом 2 статті 7 (Прикінцеві
положення) Закону України «Про
страхові тарифи на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»,
який набрав чинності з 1 квітня 2001 року,
встановлено, що Фонд сплачує страхові
виплати та надає соціальні послуги
працівникам (членам їх сімей), які
потерпіли на виробництві до 1 квітня 2001
року, з того часу, коли відповідні
підприємства передали в установленому
порядку Фонду документи, що
підтверджують право цих працівників
(членів їх сімей) на такі страхові
виплати та соціальні послуги, або коли
таке право встановлено в судовому
порядку.

Потерпілі, документи яких не передані
до Фонду, продовжують отримувати
належні виплати та соціальні послуги
від свого роботодавця, Пенсійного
фонду України та Фонду соціального
страхування України. При цьому кошти,
виплачені потерпілому
страхувальником, зараховуються Фондом
у рахунок його страхових внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, а між страховиками з
інших видів страхування і Фондом в
подальшому відбуваються відповідні
розрахунки.

Частиною 2 статті 24 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» закріплене аналогічне
правило - якщо після призначення
застрахованій особі матеріальної
допомоги чи надання соціальних послуг
між Фондом соціального страхування від
нещасних випадків і страховиками з
інших видів соціального страхування
виникають спори щодо понесених витрат,
виплата здійснюється страховиком, до
якого звернувся застрахований. При
цьому страховик, до якого звернувся
застрахований, має право звернутися до
відповідного страховика з інших видів
соціального страхування щодо
відшкодування понесених ним витрат.

Сфера дії цього Закону поширюється на
таку категорію інвалідів, щодо
відшкодування витрат на виплату пенсій
яким виник спір.

За змістом частини 2 статті 2
зазначеного Закону особи, право яких на
отримання відшкодування шкоди раніше
було встановлено згідно із
законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків, мають право
на забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку відповідно до цього
Закону.

При цьому право на таке забезпечення,
яке встановлено в Україні, не залежить
від того, у якій з колишніх республік
СРСР стався нещасний випадок на
виробництві з застрахованою особою або
виникло професійне захворювання,
пов'язане з виконанням нею трудових
обов'язків.

Підпунктом «а» статті 27 Закону України
«Про пенсійне забезпечення»
встановлено, що громадянам України -
переселенцям з інших держав, які не
працювали в Україні, пенсії по
інвалідності внаслідок трудового
каліцтва або професійного
захворювання призначаються незалежно
від стажу роботи.

Відповідно до пункту 3 розділу XI
(Прикінцеві положення) Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» відшкодування шкоди,
медична, професійна та соціальна
реабілітація провадяться Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків також зазначеним у статті 8
цього Закону особам, які потерпіли до
набрання ним чинності та мали право на
зазначені страхові виплати і соціальні
послуги.

Абзацом третім пункту 3 розділу XI
встановлено, що уся заборгованість
потерпілим на виробництві та членам їх
сімей, яким до набрання чинності цим
Законом підприємства, установи та
організації не відшкодували
матеріальної і моральної (немайнової)
шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я,
виплачується цими підприємствами,
установами і організаціями, а в разі їх
ліквідації без правонаступника -
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків.

Отже, за змістом наведеної норми
обов'язок Фонду соціального
страхування від нещасних випадків
відшкодувати потерпілим на
виробництві та членам їх сімей
матеріальну і моральну (немайнову)
шкоду, заподіяну ушкодженням здоров'я,
не залежить від того, чи сплачували
Фонду страхові платежі підприємства,
що ліквідувалися та на яких було
ушкоджено здоров`я потерпілого.

Як вбачається з абзацу 7 наведеного
вище пункту, Фонд соціального
страхування від нещасних випадків є
правонаступником державного,
галузевих та регіональних фондів
охорони праці, передбачених статтею 21
Закону України «Про охорону праці», які
ліквідуються.

Доводи відповідача про поширення на
спірні відносини положень Угоди про
взаємне визнання прав на відшкодування
шкоди, завданої працівникам каліцтвом,
професійним захворюванням або іншим
ушкодженням здоров'я, пов'язані з
виконанням ними трудових обов'язків,
підписаної 09 вересня 1994 року між
частиною держав колишнього СРСР, не є
обґрунтованими.

Статтею 2 цієї Угоди передбачено, що
відшкодування шкоди, завданої
працівнику внаслідок трудового
каліцтва, іншого ушкодження здоров'я (у
тому числі при настанні втрати
працездатності в результаті нещасного
випадку на виробництві, пов'язаного з
виконанням працівниками трудових
обов'язків, після переїзду потерпілого
на територію іншої Сторони), смерті
здійснюється роботодавцем Сторони,
законодавство якої поширювалось на
працівника в момент одержання
каліцтва, іншого ушкодження здоров'я,
смерті.

Роботодавець, відповідальний за
завдання шкоди, здійснює її
відшкодування відповідно до свого
національного законодавства.

Зі змісту зазначеної норми випливає, що
вона регулює інші відносини, а не ті,
які є предметом спору у нашій справі та
пов'язані з відшкодуванням витрат
Пенсійного фонду України, понесених у
зв'язку з виплатою пенсій особам, які
стали інвалідами внаслідок нещасного
випадку на виробництві на території
інших республік СРСР до проголошення
Україною незалежності.

Відповідно до статті 1 Угоди про
гарантії прав громадян держав-учасниць
Співдружності Незалежних Держав у
сфері пенсійного забезпечення від 13
березня 1992 року, пенсійне забезпечення
громадян держав-учасниць даної Угоди
та членів їх сімей здійснюється за
законодавством держави, на території
якої вони проживають.

Статтею 3 цієї Угоди встановлено, що всі
витрати, пов'язані зі здійсненням
пенсійного забезпечення за даною
Угодою, несе держава, яка надає
забезпечення.

За змістом цієї норми взаємні
розрахунки між державами можуть
проводитися лише на підставі
двосторонніх договорів.

Таким чином, страховиком, який має
виплачувати пенсію по інвалідності
особі, яка стала інвалідом від
нещасного випадку на виробництві на
території колишніх республік СРСР, а в
разі виплати такої органами Пенсійного
фонду України - відшкодувати
останньому витрати, є Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань.

Таким чином, суд першої інстанції
прийшов до вірного висновку, що на
користь позивача необхідно стягнути
суму виплаченої пенсії громадянам
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
які отримали каліцтво на території СНД
в сумі 16 733 грн. 58 коп..

В частині позовних вимог, що стосуються
адресної грошової допомоги, то суд
першої інстанції відмовив в їх
задоволенні обґрунтовано. Адресна
допомога як окремий вид соціальної
допомоги не входить до складу розміру
пенсії по інвалідності та пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України не може нести
витрати з виплати щомісячної державної
адресної допомоги як і витрат на
виплату та доставку адресної допомоги.

Аналогічна правова позиція була
висловлена Верховним Судом України,
зокрема, у постановах від 06 червня 2011
року (справа № 21-57а11), 20 червня 2011 року
(справа № 21-59а11), 14 листопада 2011 року
(справа № 21-343а11), 30 січня 2012 року (справа
№ 21-428а11), а відповідно до ч. 1 ст. 244-2
Кодексу адміністративного судочинства
України суди зобов'язані привести свою
судову практику у відповідність з
рішенням Верховного Суду України.

Аналіз норм Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», який визначає правову
основу, економічний механізм та
організаційну структуру
загальнообов'язкового державного
соціального страхування громадян від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, що призвели
до втрати працездатності або загибелі
застрахованих на виробництві осіб, та
зазначеного вище Порядку,
затвердженого на виконання частини
восьмої статті 34 цього Закону, дає
підстави вважати, що Фонд зобов'язаний
відшкодовувати виплачені іншими
страховиками суми допомоги на
поховання лише тих осіб, які померли
від нещасного випадку на виробництві
або професійного захворювання, тобто
за умови наявності причинного зв'язку
їх смерті з одержаним каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я.

Крім того, положення пункту 4 Порядку
відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, затвердженого
постановою правління Пенсійного фонду
України та правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України від 4 березня
2003року № 5-4/4, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 16 травня
2003 року за №376/7697, яким зобов'язано Фонд
відшкодовувати ПФУ витрати на допомогу
на поховання сім'ї померлого або особі,
яка здійснила поховання особи, котра
отримувала пенсію по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, суперечить положенням
Закону № 1105-XIV. Так, зокрема, стаття 21
цього Закону пов'язує виникнення
такого обов'язку у Фонду зі смертю
працівника, а не з отриманням померлим,
який не працював, зазначеної вище
пенсії.

Суд першої інстанції дійшов до вірного
висновку про те, що пунктом 5 Порядку
передбачено, що органи Пенсійного
фонду щомісяця проводять з
відділеннями виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України
звірку витрат по особових справах
потерпілих, складають акт щомісячної
звірки, в якому визначають загальну
суму витрат, що підлягає відшкодуванню,
та до 15 числа місяця, наступного за
звітним, подають його відповідно
головним управлінням Пенсійного фонду
і управлінням виконавчої дирекції
Фонду на місцях. Пунктом 6 Порядку
передбачено, що головні управління
Пенсійного фонду та управління
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України на підставі
поданих актів узагальнюють і
узгоджують Довідку про відшкодування
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України
Пенсійному фонду України витрат,
пов'язаних з виплатою відповідних
пенсій, та до 20 числа місяця, наступного
за звітним, подають її відповідно до
Пенсійного фонду України та Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України. Пунктом 7 Порядку
встановлено, що Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України на підставі
вказаної довідки на централізованому
рівні до 25 числа місяця, наступного за
звітним, перераховує відповідні кошти
Пенсійному фонду України.

Таким чином, розбіжності при складанні
актів звірок органами Пенсійного фонду
України та відділеннями виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в районах та
містах обласного значення можуть бути
вирішені лише центральними органами
Пенсійним фондом України та Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України. Не включення
районним відділенням Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України сум по акту звірки
не позбавляє права направити
неповністю узгоджений акт звірки та
відповідну довідку до центральних
органів, а відповідні центральні
органи визнати ці суми та провести їх
відшкодування, а в разі незгоди
вирішити спір у судовому порядку між
собою.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку про те, що Волинський окружний
адміністративний суд правильно
встановив обставини справи, виніс
постанову у відповідності до норм
матеріального та процесуального
права.

Суд вважає, що доводи апеляційної
скарги не спростовують висновки суду
першої інстанції.

Керуючись ст. ст.160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198,
ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС
України,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань в місті Луцьку Волинської
області залишити без задоволення, а
постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 10 червня 2013
року у справі №803/1109/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В.П. Дякович

Судді В.П. Сапіга

Т.В. Онишкевич