Справа № 2а-7868/11
Суддя: Аліменко В.О.
Дата ухвалення: 2014-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 2а-7868/11
Головуючий у 1-й інстанції: Зотько Т.А.
Суддя-доповідач:
ПОСТАНОВА

Іменем України

30 січня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді
Аліменко В.О.,

суддів
Безименної Н.В., Кучми А.Ю.,

при секретарі
Кріль В.Я.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційні скарги
відповідача Управління Пенсійного
фонду України в Деснянському районі м.
Києва на Постанову Деснянського
районного суду м. Києва від 28.11.2011 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду
України в Деснянському районі м. Києва,
про зобов'язання провести перерахунок
доплати за проживання у зоні
посиленого радіоекологічного
контролю, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернулася до суду з позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Деснянському районі м. Києва про
зобов'язання провести перерахунок та
виплату пенсії у розмірах визначених
ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Постановою Деснянського районного
суду м. Києва від 28.11.2011 позов
задоволено повністю. Зобов'язано
відповідача провести перерахунок та
виплату позивачу доплати до пенсії
відповідно до ст.50, 54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, що постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», з 23.07.2011
року з урахуванням раніше здійснених
виплат.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції як
таку, що постановлена з порушенням норм
матеріального і процесуального права,
та прийняти нове рішення про відмову в
задоволенні позову у повному обсязі.

В зв'язку з поданням апеляційної скарги
на рішення суду першої інстанції, яке
відповідно до п. 2 частини першої ст. 183-2
Кодексу адміністративного судочинства
України прийнято у порядку скороченого
провадження, згідно з абз. 4 частини 8 ст.
183-2, п. 3 частини першої ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства
України, апеляційний розгляд справи
здійснюється в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Перевіривши матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, а постанову суду першої
інстанції слід скасувати в частині,
виходячи з наступного.

Приймаючи рішення про задоволення
позовних вимог за період з 23.07.2011 року,
суд першої інстанції виходив з того, що
позивач має право на отримання
підвищення до пенсії у відповідності
до ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус
та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» за цей період.

Колегія суддів погоджується із
зазначеним висновком суду першої
інстанції лише частково з огляду на
наступне.

В судовому засіданні позивач просила
суд апеляційної інстанції вийти за
межі позовних вимог та задовольнити
адміністративний позов до 22.07.2011 року
(враховуючи строк звернення до суду).

Відповідно до ст. 11 КАС України, за
загальним правилом суд не може
виходити за межі позовних вимог, тобто
не може застосовувати інший спосіб
захисту, ніж зазначив позивач у
позовній заяві. Водночас Суд може вийти
за межі правового обґрунтування,
зазначеного у позовній заяві, якщо
вбачає порушення інших законодавчих
приписів, ніж ті, про які зазначає
позивач.

Як роз'яснив Верховний Суд України у п. 3
постанови Пленуму № 14 від 18.12.2009 р. «Про
судове рішення», вихід за межі позовних
вимог - це вирішення незаявленої
вимоги, задоволення вимоги позивача у
більшому розмірі, ніж було заявлено.

Суд може вийти за межі позовних вимог
тільки в разі, якщо це необхідно для
повного захисту прав, свобод та
інтересів сторін чи третіх осіб, про
захист яких вони просять. З цього
випливає, що вихід за межі позовних
вимог можливий за наступних умов:

- лише у справах за позовами до
суб'єктів владних повноважень,
оскільки лише в цьому випадку
відбувається захист прав та інтересів
позивача;

- повний захист прав позивач неможливий
у спосіб, про який просить позивач.
Повнота захисту полягає в ефективності
відновлення його прав;

- вихід за межі позовних вимог повинен
бути пов'язаний із захистом саме тих
прав, щодо яких подана позовна заява.

Колегія суддів, вважає, можливим вийти
за межі позовних вимог для повного
захисту прав, свобод та інтересів
позивача.

Як встановлено судом першої інстанції,
позивача віднесено до 1 категорії осіб,
які постраждати внаслідок
Чорнобильської катастрофи, а також
вона є інвалідом ІІ групи, та отримує
пенсію згідно з ЗУ «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

За змістом ст. 50 ЗУ «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» особам, віднесеним до
категорії 1, інвалідам ІІ групи
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у
розмірах -75 відсотків мінімальної
пенсії за віком.

Частиною 4 статті 54 ЗУ «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» встановлено, що в усіх
випадках розмір пенсії для інвалідів
ІІ групи, щодо яких встановлено зв'язок
з Чорнобильською катастрофою не може
бути нижчим 8 мінімальних пенсій за
віком.

Враховуючи вищевикладене позивач має
право на одержання щомісячної
додаткової пенсії у розмірі 75 %
мінімальної пенсії за віком, а розмір
пенсії не може бути нижчим 8
мінімальних пенсій за віком.

Всупереч ст.ст. 50, 54 ЗУ «Про статус і
соціальний захист громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» позивачу пенсія
виплачувалась відповідно до Постанов
Кабінету Міністрів України від 03.01.2002
року №1 та від 16.07.2008 року №654.

З огляду на те, що ЗУ «Про статус і
соціальний захист громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» має вищу юридичну силу в
порівняні з постановами Кабінету
Міністрів України, відповідач
неправомірно виплачував пенсію в
меншому розмірі ніж це передбачено ст.
50, 54 зазначеного Закону.

За конституційними нормами, виходячи з
пріоритетності законів над
підзаконними актами суд першої
інстанції правильно дійшов висновку,
що при визначенні розміру пенсій
позивачу застосуванню підлягають
положення статті 50 та 54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», а не
постанови Кабінету Міністрів України,
які істотно звужують обсяг
встановлених законом прав.

Проте, 14 червня 2011 року Верховною Радою
України прийнято Закон України №3491-VI
«Про внесення змін до Закону України
«Про Державний бюджет України на 2011
рік», який набрав чинності 19 червня 2011
року.

Пунктом 7 ч. 1 цього Закону Прикінцеві
положення Закону України «Про
Державний бюджет України на 2011 рік»
доповнено пунктом 4, яким установлено,
що у 2011 році норми і положення ст.ст. 50, 54
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» застосовуються у порядку
та розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік.

На виконання вимог зазначеного Закону
06 липня 2011 року Кабміном України
прийнято постанову №745 «Про
встановлення деяких виплат, що
фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету», яка набрала
чинності 23 липня 2011 року.

Таким чином, до набрання чинності
зазначеною постановою Кабінету
Міністрів України, тобто до 23 липня 2011
року, застосуванню підлягають
положення ст.ст. 50, 54 Закону України
«Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», а
починаючи з 23 липня 2011 року виплати,
передбачені, зокрема, ст.ст. 50, 54 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
повинні здійснюватися в порядку та
розмірах, визначених постановою
Кабміну «Про встановлення деяких
розмірів виплат, що фінансуються за
рахунок коштів державного бюджету»№745
від 06.07.2011 року.

Суд першої інстанції наведеного не
врахував, що призвело до неправильного
вирішення справи в частині задоволення
позовних вимог позивача за 23.07.2011 року.

За таких обставин суд апеляційної
інстанції вважає, що апеляційну скаргу
необхідно задовольнити частково, а
постанову суду першої інстанції -
скасувати в частині.

Згідно з ст. ст. 198, 202 КАС України,
Відповідно до ст. 202 КАС України,
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є порушення
норм матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

Керуючись ст.ст. 160, 197, 198, 202, 205, 207, 212, 254
КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Деснянському районі м. Києва -
задовольнити частково.

Постанову Деснянського районного суду
м. Києва 28.11.2011 року скасувати в частині
задоволення вимог адміністративного
позову ОСОБА_3 до Управління Пенсійного
фонду України в Деснянському районі м.
Києва про перерахунок та виплату
пенсії у розмірах визначених ст.ст. 50, 54
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» з 23.07.2011 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою
адміністративний позов ОСОБА_3 до
Управління Пенсійного фонду України в
Деснянському районі м. Києва про
перерахунок та виплату пенсії у
розмірах визначених ст.ст. 50, 54 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
з 08.05.2011 року по 22.07.2011 року -
задовольнити.

Постанова набирає законної сили з
моменту прийняття та є остаточною і
оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя
В.О. Аліменко

Судді
Н.В. Безименна

А.Ю. Кучма

(Повний текст Постанови виготовлений
04.02.2014 року)

Головуючий суддя

Аліменко В.О.

Судді:

Безименна Н.В.

Кучма А.Ю.