Справа № 815/478/13-а
Суддя: Цвіркун Ю.І.
Дата ухвалення: 2014-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" січня 2014 р. м. Київ
К/800/51381/13

Вищий адміністративний суд України у
складі:

головуючого суддіЦвіркуна Ю.І.
(доповідач),суддів -Ланченко Л.В.,
Пилипчук Н.Г., розглянувши в порядку
письмового провадження
адміністративну справу

за касаційною скаргою Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Глобус-Юг»

на постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 29.03.2013 року

та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 19.09.2013 року

у справі №815/478/13-а

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Глобус-Юг»

до Державної податкової інспекції у
м.Іллічівську Головного управління
Міндоходів в Одеський області

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення та вимоги,

встановив:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Глобус-Юг»
звернулось до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
м.Іллічівську Головного управління
Міндоходів в Одеський області (далі -
ДПІ в м.Іллічвську) про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення та
вимоги.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 29.03.2013 року,
залишеною без змін ухвалою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 19.09.2013 року, позов задоволено
частково; визнано протиправною та
скасовано податкову вимогу ДПІ у
м.Іллічівську Одеської області ДПС №8
від 22.01.2013 року; в іншій частині
позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просить судові рішення в частині
відмови у задоволенні позову скасувати
і ухвалити нове рішення про
задоволенні позову повністю.

В судове засідання сторони не
з'явилася, про дату, час та місце
судового розгляду повідомлені
належним чином.

У зв'язку із зазначеним, справа
відповідно до вимог частини першої
статті 222 КАС України розглядалася в
порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального і процесуального
права, правової оцінки обставин справи,
колегія суддів встановила наступне.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що відповідачем проведено
позапланову невиїзну перевірку ТОВ
"Глобус-Юг" щодо документального
підтвердження господарських відносин
із платниками податків ТОВ "Компанія
Вайліс", ТОВ "Дормашавто", їх реальності
та повноти відображення в обліку за
період з 01.09.2010 року по 30.09.2010 року, за
результатами якої складено акт
№2572/22-0304/33379696 від 12.12.2012 року.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, ст. 198
Податкового кодексу України, в
результаті чого ТОВ «Глобус-Юг»
занижено податок на додану вартість за
вересень 2010 року у розмірі 10927,00 грн.

На підставі акта перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення № від 26.12.2012
року, яким збільшено суму податкового
зобов'язання по податку на додану
вартість за основним платежем у
розмірі 10927,00 грн., та штрафними
(фінансовими) санкціями у сумі 2732,00 грн.

Також ДПІ у м. Іллічівську 22.01.2013 року
направлено податкову вимогу №8 про
сплату позивачем грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість, враховуючи нарахування пені
у сумі 2260,72 грн., у розмірі 15919,72 грн.

Задовольняючи позов частково, суди
попередніх інстанцій дійшли висновку
щодо задоволення позову в частині, що
стосується визнання протиправною та
скасування податкової вимоги ДПІ у м.
Іллічівську № 8 від 22.01.2013 та відмови у
задоволені позовних вимог в частині
скасування податкового
повідомлення-рішення № від 26.12.2012
року.

З таким висновком судів колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
погоджується з огляду на таке.

Відповідно до п. 1.7. ст. 1, п. п. 7.4.1, п. п. 7.4.5
п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» та згідно із п. п. 14.1.181
п. 14.1 ст. 14, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198
Податкового кодексу України
податковий кредит - сума, на яку платник
податку має право зменшити податкове
зобов'язання звітного періоду,
визначена згідно з цим Законом. Право
на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій, зокрема, з
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг.
Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг)
та складається із сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку протягом такого звітного
періоду, в тому числі, у зв'язку з
придбанням, виготовленням товарів та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку. Не
підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями.

Згідно з п. п. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» та п. 198.2 ст. 198 Податкового
кодексу України датою виникнення
права платника податку на податковий
кредит є перша з подій: або дата
списання коштів з банківського рахунку
платника податку в оплату товарів
(робіт, послуг); або дата отримання
податкової накладної, що засвідчує
факт придбання платником податку
товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п. п. 7.2.1, 7.2.3, 7.2.6 п.7.2
Закону України «Про податок на додану
вартість» №168/97-ВР від 03.04.1997 року
(платник податку зобов'язаний надати
покупцю на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
податкову накладну, яка є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця. Податкова накладна
складається у двох примірниках у день
виникнення податкових зобов'язань
продавця. Один примірник видається
покупцю, а другий залишається у
продавця. У разі складання податкової
накладної у паперовому вигляді покупцю
видається оригінал, а копія
залишається у продавця. Податкова
накладна виписується на кожне повне
або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата та видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Згідно із ст.9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення.

З наведених норм податкового
законодавства України вбачається, що
обов'язковою умовою виникнення у
платника права на податковий кредит є
реальне здійснення операцій з
придбання товарів (робіт, послуг), а
також оформлення зазначених операцій
необхідними документами первинного
обліку (зокрема, податковими
накладними), що містять достовірні
відомості про обсяг та зміст
господарської операції.

Встановлено, що ТОВ «Глобус-Юг» та ТОВ
«Дормашавто» 02.09.2010 року укладено
договір №02/09, за яким ТОВ «Дормашавто»
бере на себе зобов'язання доставити
автомобільним транспортом довірений
йому ТОВ «Глобус-Юг» вантаж (побутову
техніку) з місця відправлення, яким є м.
Київ, до пункту призначення, яким є м.
Одеса, і видати на оптовому складі МП
Фірми «Ренесанс-92 ЛТД» у вигляді ТОВ, а
ТОВ «Глобус-Юг» бере на себе
зобов'язання сплатити плату за
перевезення вантажу, яка становить 17120
грн. Крім того, між ТОВ «Глобус-Юг» та
ТОВ «Компанія «Вайліс» 01.09.2010 року
укладено договір поставки побутової
техніки №109, за яким ТОВ «Компанія
«Вайліс» зобов'язується передати у
власність ТОВ «Глобус-Юг» побутову
техніку, а ТОВ «Глобус-Юг»
зобов'язується прийняти та оплатити
товар.

На підтвердження виконання умов даних
операцій в матеріалах справи наявні
податкові накладні, акт
здачі-приймання надання послуг,
товарно-транспортні накладні,
видаткова накладні, реєстр
довіреностей, рахунки на оплату послуг,
виписка з банку, специфікації.

У листі-роз'ясенні ВАСУ від 02.06.2011 року
зазначено, що з метою встановлення
факту здійснення господарської
операції, формування витрат для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток або податкового
кредиту з податку на додану вартість
судам належить з'ясовувати, зокрема,
такі обставини: рух активів у процесі
здійснення господарської операції. При
цьому дослідженню підлягають усі
первинні документи, які належить
складати залежно від певного виду
господарської операції: договори, акти
виконаних робіт, документи про
перевезення, зберігання товарів тощо.

Необхідно перевірити фізичні, технічні
та технологічні можливості певної
особи до вчинення тих чи інших дій, що
становлять зміст господарської
операції, як-от: наявність
кваліфікованого персоналу, основних
фондів, у тому числі транспортних
засобів для перевезення або
виробництва, приміщень для зберігання
товарів тощо, якщо такі умови необхідні
для здійснення певної операції;
можливість здійснення операцій з
відповідною кількістю певного товару у
відповідні строки з урахуванням
терміну його придатності, доступності
на ринку тощо; наявність відповідних
ліцензій та інших дозвільних
документів, що необхідні для ведення
певного виду господарської діяльності.

При дослідженні первинних документів
на підтвердження виконання умов за
даними договорами суди прийшли до
висновку, що здійснення господарських
операцій позивача з його контрагентами
є недоведеним, оскільки встановлено
чисельні розбіжності в умовах
договорів стосовно маршрутів
перевезення і даних, зазначених у
податкових накладних,
необґрунтованого залучення до
перевезення іншого контрагента,
ненадання доказів здійснення
розвантаження, навантаження товару, а
також подорожніх листів. Крім того, з
наданих доказів не можливо встановити
пункт навантаження товару, маршрут
перевезення, кілометраж, тощо.

З приводу наявності постанови про
порушення кримінальної справи, з якої
вбачається, що контрагенти позивача не
здійснювали господарську діяльність, а
також актів про результати
позапланової документальної виїзної
перевірки ТОВ «Компанія Вайліс» та про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «Дормашавто», які місять
дані про фіктивність правочинів,
відсутність необхідних трудових
ресурсів, основних засобів, колегія
суддів зазначає, що вказана обставина
не є безумовною підставою для висновку
про порушення позивачем податкового
законодавства, оскільки податкове
законодавство не ставить в залежність
податковий облік (стан) певного
платника податку від інших осіб, від
фактичної сплати контрагентом податку
до бюджету, від його господарських та
виробничих можливостей. Питання
віднесення певних сум податку на
додану вартість до податкового кредиту
поширюється виключно на окремо взятого
платника та не залежить від
розрахунків з бюджетом третіх осіб.

Лише встановлення в ході судового
розгляду факту узгодженості дій
платника податків з недобросовісним
постачальником з метою незаконного
отримання податкових вигод або його
обізнаності з такими діями контрагента
може слугувати підставою для висновку
про неправомірне формування
податкового кредиту з податку на
додану вартість.

Однак з урахуванням наявних
невідповідностей в наданих первинних
документах, суди попередніх інстанцій
зробили вірний висновок про
відсутність підстав для формування за
цими операціями податкового кредиту з
податку на додану вартість, а тому у
податкового органу були всі підстави
для прийняття податкового
повідомлення-рішення.

Посилання позивача щодо
неправомірності винесення податкової
вимоги № 8від 22.01.2013 року суд вважає
обґрунтованими з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що на
підставі встановлених актом перевірки
порушень відповідачем винесено
податкове повідомлення - рішення №
від 26.10.2012 року, яке отримано
позивачем 09.01.2013 року, проте зазначене
податкове повідомлення - рішення було
оскаржено в судовому порядку, про що
18.01.2013 року позивач повідомив
податковий орган.

Відповідно п. 57.3 ст. 57 ПК України у разі
визначення грошового зобов'язання
контролюючим органом платник податків
зобов'язаний сплатити нараховану суму
грошового зобов'язання протягом 10
календарних днів, що настають за днем
отримання податкового повідомлення -
рішення, крім випадків коли протягом
такого строку такий платник податків
розпочинає процедуру оскарження
рішення контролюючого органу.

Згідно п. 59.1, п. 59.3, ст. 59 ПК України у
разі коли платник податків не сплачує
узгодженої суми грошового зобов'язання
в установлені законодавством строки,
орган державної податкової служби
надсилає (вручає) йому податкову вимогу
в порядку, визначеному для надсилання
(вручення) податкового повідомлення -
рішення.

Податкова вимога надсилається не
раніше першого робочого дня після
закінчення граничного строку сплати
суми грошового зобов'язання.

Проте в порушення зазначених вимог ДПІ
у м. Іллічівську 22.01.2013 року, незважаючи
на отримане 18.01.2013 року повідомлення
про оскарження податкового
повідомлення - рішення отриманого
позивачем 09.01.2013 року, направлено
позивачу податкову вимогу № 8 про
сплату узгодженого грошового
зобов'язання, визначеного податковим
повідомленням-рішенням № від
26.10.2013 року з нарахуванням суми пені у
розмірі 2260,72 грн.

За таких обставин суди дійшли вірного
висновку про часткове задоволення
вимог позивача.

Доводи, викладені в касаційній скарзі,
не спростовують висновків судів та
встановлених обставин справи.

Крім того, посилання позивача у
касаційні скарзі на порушення судом
апеляційної інстанції вимог ч. 1 ст. 197
КАС України не дають підстав для
висновків, які б спростовували правову
позицію суду апеляційної інстанції, і
не можуть бути підставою для
скасування судового рішення, оскільки
в силу ч. 2 ст. 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
не може бути скасовано судове рішення з
мотивів порушення судом норм
процесуального права, якщо це не
призвело і не могло призвести до
неправильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного судами
ухвалені законні і обґрунтовані
рішення, що постановлені з дотриманням
норм матеріального і процесуального
права та підстав для їх скасування не
вбачається.

Стаття 220 КАС України визначає межі
перегляду судом касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті
220-1 КАС України суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Керуючись ст. ст. 220, 223, 224, 230 КАС
України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Глобус-Юг» залишити без задоволення, а
постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 29.03.2013 року
та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 19.09.2013 року -
без змін.

Ухвала набирає законної сили у порядку
та строки, передбачені статтею 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, та на неї може бути подана
заява про перегляд судових рішень
Верховним Судом України з підстав та в
порядку, передбачених статтями 236-239-1
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
Ю.І. Цвіркун

Судді
Л.В. Ланченко

Н.Г. Пилипчук