Справа № 2а-8660/09/0470
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2014-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2014 року м.
Київ К/9991/72884/11

Вищий адміністративний суд України у
складі: суддя Костенко М.І. - головуючий,
судді Бухтіярова І.О., Моторний О.А.,

розглянув у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу товариства
з обмеженою відповідальністю "ЮТіСі
ПриватХозТорг" (далі - Товариство)

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
30.10.2009

та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 20.10.2011

у справі № 2-а-8660/09/0470

за позовом Товариства

до Дніпропетровської міжрайонної
державної податкової інспекції (далі -
Дніпропетровська МДПІ)

про скасування податкових вимог.

За результатами розгляду касаційної
скарги Вищий адміністративний суд
України

ВСТАНОВИВ:

У липні 2009 року Товариство звернулося
до Дніпропетровського окружного
адміністративного суду з позовом, в
якому просило скасувати першу та другу
податкові вимоги Дніпропетровської
МДПІ від 18.05.2009 № 1/256 та від 19.06.2009 № 2/294
та зобов'язати відповідача утриматися
від заходів стягнення податкового
боргу.

Постановою названого суду від 30.10.2009,
залишеною без змін ухвалою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 20.10.2011, у
позові відмовлено за
необґрунтованістю.

Посилаючись на невідповідність
висновків попередніх судових
інстанцій дійсним обставинам справи та
вимогам чинного законодавства,
Товариство звернулося до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати прийняті у справі рішення та
задовольнити позов. На обґрунтування
касаційних вимог скаржник зазначає, що
рішення про застосування штрафних
(фінансових) санкцій від 26.12.2004 №
оскаржується в касаційному порядку, у
зв'язку з чим надсилання позивачеві
податкових вимог є передчасним. Крім
того, за висновком скаржника, санкції
за порушення строків здійснення
розрахунків у сфері ЗЕД не є податковим
зобов'язанням, а відтак не підпадають
під дію Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами».

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
відповідність висновків судів наявним
у матеріалах справи доказам,
правильність застосування судами норм
матеріального права та дотримання ними
процесуальних норм, обговоривши доводи
касаційної скарги, Вищий
адміністративний суд України не вбачає
підстав для задоволення касаційних
вимог Товариства виходячи з такого.

Попередніми судовими інстанціями у
розгляді справи встановлено, що за
рішенням про застосування штрафних
(фінансових) санкцій від 26.12.2007 №
позивача було зобов'язано сплатити
пеню в сумі 12274,27 грн. за порушення
граничних термінів розрахунків за
зовнішньоекономічним контрактом.

Зазначене рішення було залишено без
змін за наслідками його оскарження
Товариством в судовому порядку
(постанова Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
20.03.2009 у справі № 2-а-12/08, залишена без
змін ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 22.04.2009).

У зв'язку з частковою сплатою позивачем
зазначених штрафних санкцій у
Товариства виникла заборгованість з
погашення пені у сумі 3620,56 грн.; на
вказану суму заборгованості
позивачеві було направлено першу
податкову вимогу та другу податкову
вимогу від 18.05.2009 № 1/256 та від 19.06.2009 №
2/294, відповідно.

Як визначено у пункті 1.3 статті 1 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» податковий борг (недоїмка) - це
податкове зобов'язання (з урахуванням
штрафних санкцій за їх наявності),
самостійно узгоджене платником
податків або узгоджене в
адміністративному чи судовому
порядку, але не сплачене у встановлений
строк, а також пеня, нарахована на суму
такого податкового зобов'язання.

Згідно з підпунктом 6.2.1 пункту 6.2 статті
6 названого Закону у разі коли платник
податків не сплачує узгоджену суму
податкового зобов'язання в
установлені строки, податковий орган
надсилає такому платнику податків
податкові вимоги.

З урахуванням наведених положень
чинного законодавства суди,
встановивши наявність у позивача
заборгованості зі сплати пені, дійшли
цілком об'єктивного висновку про
правомірність надсилання позивачеві
оспорюваних податкових вимог.

При цьому суди з огляду на положення
преамбули Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами», згідно з якою цей
Закон є спеціальним законом з питань
оподаткування, який установлює порядок
погашення зобов'язань юридичних або
фізичних осіб перед бюджетами та
державними цільовими фондами з
податків і зборів (обов'язкових
платежів), включаючи збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування та внески на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, нарахування і
сплати пені та штрафних санкцій, що
застосовуються до платників податків
контролюючими органами, у тому числі
за порушення у сфері
зовнішньоекономічної діяльності, та
визначає процедуру оскарження дій
органів стягнення, правомірно
відхилили як неспроможні посилання
позивача на те, що зазначена пеня є
адміністративно-господарською
санкцією, на стягнення якої не
поширюються процедури, визначені у
цьому Законі.

Не можна визнати слушними і доводи
Товариства про факт оскарження ним
рішення про застосування штрафних
(фінансових) санкцій в касаційному
порядку.

Адже судове рішення про відмову в
позові Товариства набрало законної
сили за результатами його перегляду в
апеляційному порядку.

Наслідком набрання законної сили
рішенням суду є набуття цим рішенням,
зокрема, ознак обов'язковості (що
передбачає обов'язок його виконання
усіма органами, організаціями та
посадовими особами) та виконуваності
(тобто забезпечення законом права
особи на примусове виконання рішення).
Іншими словами, законна сила рішення
суду є його правовою дією, яка
проявляється в тому, що установлена
рішенням наявність чи відсутність прав
і фактів, на яких ці права ґрунтуються,
є остаточною, а встановлені рішенням
права та обов'язки підлягають
беззаперечному здійсненню на вимогу
уповноважених осіб.

З урахуванням викладеного суди
правомірно відмовили у задоволенні
позовних вимог Товариства.

Оскільки висновки судів відповідають
нормам чинного законодавства та
фактичним обставинам спору,
установленим на підставі повного та
об'єктивного дослідження доказів у
справі, то процесуальних підстав для
скасування оскаржуваних постанови та
ухвали судів першої та апеляційної
інстанцій зі спору не вбачається.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю "ЮТіСі
ПриватХозТорг" відхилити.

2. Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
30.10.2009 та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 20.10.2011 у справі № 2-а-8660/09/0470 залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України в порядку
статей 236-238 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова О.А. Моторний