Справа № 643/10607/13-а
Суддя: Курило Л.В.
Дата ухвалення: 2014-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2014 р.Справа № 643/10607/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Курило Л.В.

Суддів: Русанової В.Б. , Присяжнюк О.В.

за участю секретаря судового засідання
- Мурга С.С.,

позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на постанову
Московського районного суду м. Харкова
від 24.10.2013р. по справі №
643/10607/13-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України в Московському районі м.
Харкова

про визнання неправомірними дій,
зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

16.07.2013 року позивач - ОСОБА_1 - звернувся
до суду з позовом до Управління
Пенсійного фонду України в
Московському районі м. Харкова, в якому
просив визнати за ним право на
призначення пенсії за вислугою років,
зобов'язати управління Пенсійного
фонду України у Московському районі
м.Харкова зарахувати строк навчання на
вечірньому факультеті Харківського
юридичного інституту (один рік чотири
місяці та п'ятнадцять днів) до строку
навчання на денному факультеті (три
роки п'ять місяців дев'ять днів) та
остаточно, беручи до уваги, що
загальний строк навчання на вечірньому
та денному відділеннях становить 4 роки
9 місяців 24 дні, зарахувати «половину
строку навчання (на вечірньому та
денному відділеннях), а саме 2 роки 4
місяці 27 днів до спеціального стажу,
який дає право на призначення пенсії
за вислугу років відповідно до ст. 50-1
Закону України «Про прокуратуру»,
призначити пенсію за вислугу років з 28
травня 2013 року, тобто з моменту
звернення та подачі документів на
оформлення пенсії до управління
Пенсійного фонду України у
Московському районі м. Харкова, з
правом подальшого перерахунку.

Постановою Московського районного
суду м. Харкова від 24.10.2013 року в
задоволенні адміністративного позову
ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, позивач подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, просив скасувати оскаржувану
постанову та прийняти нову постанову,
якою задовольнити позов в повному
обсязі.

В письмових запереченнях на апеляційну
скаргу позивача Управління Пенсійного
фонду України в Московському районі м.
Харкова, посилаючись на законність та
обгрунтованість постанови суду першої
інстанції, просить апеляційну скаргу
залишити без задоволення, а постанову
суду - без змін.

Позивач в судовому засіданні суду
апеляційної інстанції вимоги
апеляційної скарги підтримав в
повному обсязі, просив постанову суду
першої інстанції скасувати та прийняти
нову постанову, якою задовольнити
позов.

Представник відповідача в судове
засідання суду апеляційної не прибув,
про дату, час та місце судового
розгляду повідомлявся своєчасно та
належним чином.

Відповідно до ч.4 ст. 196 КАС України
неприбуття у судове засідання сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про дату, час і місце апеляційного
розгляду, не перешкоджає судовому
розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, вислухавши позивача,
переглянувши в межах апеляційної
скарги постанову суду та доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено в суді апеляційної
інстанції, що позивач в період з 01.09.1989
року по 28.06.1994 року навчався у
Харківському юридичному інституті ім.
Ф.Е. Дзержинського (на теперішній час -
Національний університет «Юридична
академія України ім. Ярослава Мудрого»,
що підтверджується довідкою
Національного університету "Юридична
академія України ім. Ярослава Мудрого"
від 28.04.2012 року №Г-180- (287). (а.с. 15)

Наказом ректора Харківського
юридичного інституту ім.
Ф.Е.Дзержинського №130-с від 28.08.1989 року з
01.09.1989 року ОСОБА_1 з 01.09.1989 року
зарахований студентом 1-го курсу
вечірнього факультету за
спеціальністю правознавство.

В період з 01.09.1989 року по 15.01.1991 року,
навчався на вечірньому факультеті
вказаного учбового закладу та згідно
наказу ректора №7с від 19.01.1991 року, з
16.01.1991 року, переведений до денного
факультету та зарахований студентом
2-го курсу Харківського юридичного
інституту ім. Ф.Е.Дзержинського.

28.06.1994 року позивач закінчив навчання
та був відрахований з Харківської
Національної академії ім. Ярослава
Мудрого у зв'язку із проходженням
повного курсу навчання за денною
формою за спеціальністю
«правознавство».

20.03.1991 року, відповідно до Постанови
Ради Міністрів УССР, Харківський
юридичний інститут ім.
Ф.Е.Дзержинського був перейменований у
Національну юридичну академію.

Фактичний строк навчання позивача на
вечірньому та денному відділеннях
становить (з 01.09.1989 року по 23.06.1994 року) 4
роки 9 місяців 24 дня.

28 травня 2013 року позивач звернувся до
управління Пенсійного фонду України у
Московському районі м. Харкова із
заявою про призначення пенсії за
вислугою років, до якої долучив
документи, які підтверджують його стаж
роботи в органах прокуратури України
відповідно до ст.50-1 Закону України «Про
прокуратуру».

Рішенням управління Пенсійного фонду
України у Московському районі м.
Харкова від 14.06.2013 №9475/30-02/2 у
призначенні позивачу пенсії за
вислугою років відмовлено, оскільки
період навчання на вечірньому
відділенні Харківського юридичного
інституту ім. Ф.Е.Дзержинського (у
теперішній час Національний
університет «Юридична академія
України ім. Ярослава Мудрого»), де він
навчався у період з 01.09.1989 року по 15.01.1991
року, тобто 1 рік 4 місяця та 15 днів, не
дає йому право на призначення пенсії за
вислугу років.

Не погодившись з діями відповідача
щодо відмови у зарахуванні періоду
навчання до стажу роботи, що дає право
на пенсію, позивач звернувся із
зазначеним позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що згідно ст. 50-1 Закону України
"Про прокуратуру" зарахування до 20 - ти
річного стажу роботи, що дає право на
пенсію за вислугою років, періодів
навчання у вищих юридичних навчальних
закладах на вечірньому відділенні не
передбачено.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції з
наступних підстав.

Відповідно до частини третьої статті 42
Закону України від 23 травня 1991 року №
1060-XII «Про освіту» підготовка фахівців
у вищих навчальних закладах може
проводитися з відривом (очна), без
відриву від виробництва (вечірня,
заочна), шляхом поєднання цих форм, а з
окремих спеціальностей - екстерном.

Підпунктом 6.3 пункту 6 Положення про
організацію навчального процесу у
вищих навчальних закладах,
затвердженого наказом Міністерства
освіти України від 2 червня 1993 року № 161
(зареєстровано у Міністерстві юстиції
України 23 листопада 1993 року за № 173),
передбачено, що вечірня і заочна
(дистанційна) форми навчання є формами
здобуття певного рівня освіти або
кваліфікації без відриву від
виробництва.

Відповідно до статті 50-1 Закону № 1789-XII
прокурори і слідчі мають право на
пенсійне забезпечення за вислугу років
незалежно від віку за наявності на день
звернення певної вислуги років.

До вислуги років, яка дає право на
пенсію, згідно з цією статтею
зараховується час роботи на
прокурорських посадах, перелічених у
статті 56 зазначеного Закону, в тому
числі у військовій прокуратурі,
стажистами в органах прокуратури,
слідчими, суддями, на посадах
начальницького складу органів
внутрішніх справ, офіцерських посадах
Служби безпеки України, посадах
державних службовців, які займають
особи з вищою юридичною освітою, в
науково-навчальних закладах
Генеральної прокуратури України
працівникам, яким присвоєно класні
чини, на виборних посадах у державних
органах, на посадах в інших
організаціях, якщо працівники, що мають
класні чини, були направлені туди, а
потім повернулися в прокуратуру,
строкова військова служба, половина
строку навчання у вищих юридичних
навчальних закладах, частково
оплачувана відпустка жінкам по догляду
за дитиною до досягнення нею трьох
років (частина шоста статті 50-1 Закону №
1789-XII).

Для того, щоб установити, чи
зараховується до вислуги років
позивача половина строку навчання на
вечірньому факультеті в Харківському
юридичному інституті ім.
Ф.Е.Дзержинського, необхідно з'ясувати
зміст таких понять, як «трудовий стаж»,
«спеціальний стаж» та «вислуга років».

Відповідно до частини першої статті 24
Закону України від 9 липня 2003 року №
1058-IV «Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» страховий стаж -
це період (строк), протягом якого
особа підлягає загальнообов'язковому
державному пенсійному страхуванню та
за який щомісяця сплачені страхові
внески в сумі не меншій, ніж
мінімальний страховий внесок.

Однак частиною четвертою цієї ж статті
передбачено, що періоди трудової
діяльності та інші періоди, що
враховувалися до стажу роботи для
призначення пенсії до набрання
чинності зазначеним Законом,
зараховуються до страхового стажу в
порядку і на умовах, передбачених
законодавством, що діяло раніше, крім
випадків, передбачених цим Законом.

У законодавстві, що діяло раніше (до 1
січня 2004 року), зокрема у Законі України
від 5 листопада 1991 року № 1788-XII «Про
пенсійне забезпечення» (далі - Закон №
1788-XII), йдеться про стаж роботи, що дає
право на призначення трудових пенсій
(загальний трудовий стаж).

Зміст поняття «загальний трудовий
стаж» є ширшим, ніж поняття «стаж
страховий», оскільки до першого
включаються також періоди суспільно
корисної діяльності, коли особа не
підлягала загальнообов'язковому
соціальному страхуванню.

Так, згідно зі статтею 56 Закону № 1788-XII
до стажу роботи зараховується робота,
виконувана на підставі трудового
договору на підприємствах, в установах,
організаціях і кооперативах,
незалежно від використовуваних форм
власності та господарювання, а також
на підставі членства в колгоспах та
інших кооперативах, незалежно від
характеру й тривалості роботи і
тривалості перерв.

Крім того, відповідно до частини
третьої цієї ж статті до стажу роботи,
що дає право на призначення трудових
пенсій, зараховуються також періоди,
коли особа не працювала, наприклад, у
зв'язку з навчанням у вищих і середніх
спеціальних навчальних закладах, в
училищах і на курсах по підготовці
кадрів, підвищенню кваліфікації та
перекваліфікації, в аспірантурі,
докторантурі і клінічній ординатурі;
тимчасовою непрацездатністю, що
почалася у період роботи; часом догляду
непрацюючої матері за малолітніми
дітьми, але не довше ніж до досягнення
кожною дитиною 3-річного віку тощо.

Спеціальний стаж - це період роботи в
певних умовах праці чи на посадах, з
якими законодавець пов'язує пільгове
(або за особливими правилами) пенсійне
забезпечення.

Вислуга років є видом спеціального
стажу. Це період виконання особливого
роду трудової діяльності або державної
служби, коли до особи, яка її здійснює,
пред'являють особливі вікові, а також
підвищені психічні та фізичні вимоги,
при тривалому виконанні якої особа
втрачає відповідну професійну
працездатність.

Так, стаття 51 Закону № 1788-XII передбачає,
що пенсії за вислугу років
встановлюються окремим категоріям
громадян, зайнятих на роботах,
виконання яких призводить до втрати
професійної працездатності або
придатності до настання віку, що дає
право на пенсію за віком.

Правом вислуги років користуються
різні категорії осіб, у тому числі й
прокурорсько-слідчі працівники на
підставі Закону № 1789-XII.

Відповідно до статті 62 Закону № 1788-XII
основним документом, що підтверджує
стаж роботи, в тому числі і спеціальний,
є трудова книжка. Порядок
підтвердження наявного трудового
стажу при відсутності трудової книжки
або відповідних записів у ній
встановлюється Кабінетом Міністрів
України.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 12 серпня 1993 року № 637 «Про
затвердження Порядку підтвердження
наявного трудового стажу для
призначення пенсій за відсутності
трудової книжки або відповідних
записів у ній» також передбачено, що
основним документом, що підтверджує
стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно з пунктом 2.18 Інструкції про
порядок ведення трудових книжок
працівників, затвердженої наказом
Міністерства праці України,
Міністерства соціального захисту
населення України від 29 липня 1993 року №
58 (зареєстровано у Міністерстві
юстиції України 17 серпня 1993 року за №
110; далі - Інструкція), до трудових
книжок за місцем роботи вносяться
окремим рядком з посиланням на дату,
номер та найменування відповідних
документів, зокрема, записи про час
навчання у професійних
навчально-виховних закладах та інших
закладах у навчально-курсових
комбінатах (центрі, пункті тощо), у
вищих навчальних закладах та про час
перебування в аспірантурі і клінічній
ординатурі.

Для студентів, слухачів курсів, учнів,
аспірантів та клінічних ординаторів,
які мають трудові книжки, навчальний
заклад (наукова установа) вносить
записи про час навчання на денних
відділеннях (у тому числі підготовчих)
вищих навчальних закладів. Підставою
для таких записів є накази навчального
закладу (наукової установи) про
зарахування на навчання та про
відрахування з числа студентів, учнів,
аспірантів, клінічних ординаторів
(пункт 2.16 Інструкції).

Вищезазначене свідчить, що питання
ведення, контролю за веденням запису в
трудовій книжці відомостей щодо
трудового (в тому числі спеціального)
стажу віднесено до компетенції
роботодавця або, у виняткових випадках,
юридичної особи, в якій власник
трудової книжки провадить не трудову,
але іншу основну свою діяльність. У
випадку, коли така діяльність не є
трудовою, а іншою, але не основною,
зокрема навчання на заочному
факультеті, відомості про неї не можуть
стосуватись трудового стажу, а
відповідно до пункту 2.18 Інструкції
можуть вноситись до трудової книжки
інформаційно. Такі дані не можуть
заміщувати (поглинати) собою даних, що
становлять безпосередньо трудовий
стаж.

Судами встановлено, що протягом
періоду навчання на вечірньому
факультеті Харківського юридичного
інституту ім. Ф.Е. Дзержинського з 28.08.1989
року по 15.01.1991 року позивач працював
лаборантом міжкафедральної
лабораторії учбового процесу
Харківського юридичного інституту ім.
Ф.Е. Дзержинського, та наказом №21-к від
26.02.1991 року звільнений за власним
бажанням за ст. 38 КЗпП.

Проаналізувавши наведені норми
матеріального права, колегія суддів
дійшла висновку, що навчання на
вечірньому факультеті у вищому
навчальному закладі не зараховується
до стажу роботи, що дає право на пенсію
за вислугу років. Включення цього
періоду до вислуги років суперечить
юридичній природі (сутності) цього виду
спеціального стажу, оскільки, крім
вищезазначеного, закон пов'язує
встановлення особливих правил
призначення пенсії за вислугу років
саме з неможливістю продовжувати
роботу чи службу на певних посадах або
в певних умовах праці у зв'язку з
втратою професійної працездатності
особи або її придатності до настання
пенсійного віку.

Саме така правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України від
05.11.2013 року у справі за позовом Особа-6
до управління Пенсійного фонду України
в м. Яремче Івано - Франківської області
про визнання протиправним та
скасування рішення про відмову в
призначенні пенсії за вислугу років.

Згідно ч.1 ст.244-2 КАС України рішення
Верховного Суду України, прийняте за
результатами розгляду заяви про
перегляд судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції щодо відмови позивачу
зарахувати до спеціального стажу
роботи, що дає право на пенсію за
вислугою років, період його навчання у
вищому навчальному закладі на
вечірньому факультеті.

Відповідно до ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судове рішення повинно бути
законним та обґрунтованим. Законним є
рішення, ухвалене судом відповідно до
норм матеріального права при
дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Колегія суддів вважає, що постанова
Московського районного суду м. Харкова
від 24.10.2013 року відповідає вимогам ст.
159 КАС України, а тому відсутні підстави
для її скасування та задоволення
апеляційних вимог апелянта - позивача у
справі.

Відповідно до ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі викладеного, колегія
суддів, погоджуючись з висновками суду
першої інстанції, вважає, що суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Постанову Московського районного суду
м. Харкова від 24.10.2013р. по справі №
643/10607/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Курило Л.В.Судді
Русанова В.Б. Присяжнюк О.В. Повний
текст ухвали виготовлений 27.01.2014 р.