Справа № 2-а-1872/11/2170
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2013-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2013 р.Справа № 2-а-1872/11/2170

Категорія: 8.2.3 Головуючий в 1 інстанції:
Кравченко К.В.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії суддів:

Головуючого: судді Домусчі С.Д.

суддів: Кравця О.О.
Шеметенко Л.П.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Білозерському районі Херсонської
області на постанову Херсонського
окружного адміністративного суду від 06
липня 2012 року по справі за позовом
Дочірнього підприємства «Вендельн
України» до Державної податкової
інспекції у Білозерському районі
Херсонської області про визнання
недійсним податкового
повідомлення-рішення про зменшення
суми бюджетного відшкодування з
податку на додану вартість, -

ВСТАНОВИВ:

ДПІ у Білозерському районі Херсонської
області подала апеляційну скаргу на
постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 06 липня 2012
року, в якій просить скасувати
оскаржену постанову та ухвалити нову,
якою відмовити у задоволенні
адміністративного позову.

Постановою від 06 липня 2011 року
Херсонський окружний адміністративний
суд в повному обсязі задовольнив
адміністративний позов Дочірнього
підприємства «Вендельн України» до
Державної податкової інспекції у
Білозерському районі Херсонської
області про визнання недійсним
податкового повідомлення-рішення
відповідача від 25 березня 2011 року №
/0 про зменшення суми бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість.

Вимоги апеляційної скарги апелянт
обґрунтовує тим, що суд першої
інстанції допустив порушення норм
матеріального і процесуального права,
висновки суду не відповідають
фактичним обставинам справи. Апелянт
посилається на те, що по контрагентам
позивача по 2 ланцюгу постачання
неможливо підтвердити факт
надходження податку до бюджету.

Дочірнє підприємство «Вендельн
України» надало письмові заперечення
на апеляційну скаргу, в яких з
посиланням на дотримання судом першої
інстанції норм матеріального і
процесуального права, просить
апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а оскаржену постанову -
без змін.

Ухвалюючи постанову про
задоволення позовних вимог суд першої
інстанції встановив, що в акті
перевірки від 18 березня 2011 року
№63/23-020/23702294 зазначено, що згідно
поданої позивачем податкової
декларації з ПДВ за грудень 2009 року,
останній заявив до відшкодування з
державного бюджету ПДВ на
розрахунковий рахунок у банку в розмір
863 199 грн. Дана сума бюджетного
відшкодування за грудень 2009 року
підтверджується наданою позивачем
податковою декларацією з ПДВ за цей
період із відповідним розрахунком суми
бюджетного відшкодування.

За таких обставин суд першої інстанції
встановив, що відповідач не заперечує
право позивача на отримання бюджетного
відшкодування за грудень 2009 року, а
спірними є факти підтвердження частини
цього відшкодування на суму 231 904 грн., і
саме на цю суму спірним
повідомленням-рішенням позивачу
зменшено бюджетне відшкодування.

Неправомірність віднесення до
бюджетного відшкодування ПДВ в сумі 231
904 грн. за грудень 2009 року податковий
орган в акті перевірки обґрунтовує тим,
що:

- постачальником позивачу соняшника у
листопаді 2009 року було ПП
«Югагроресурс Н» на загальну суму ПДВ
223 488,95 грн., постачальниками якого
згідно відповіді ДПІ у м. Херсоні від 15
квітня 2010р. за №42/7/23-004 були такі
підприємства як ПП «Гідеон-Агро» на
суму ПДВ 188 192,3 грн. та ФГ «Надія» на суму
ПДВ 34 474,08 грн.;

- постачальником позивачу соняшника у
листопаді 2009 року було ТОВ «Адель
Експо» на суму ПДВ 52 499,03 грн.,
постачальником якого в свою чергу
згідно відповіді ДПІ у
Голопристанському районі Херсонської
області від 01 вересня 2010 року №98/7/23-004
було ПП «Гідеон-Агро» на суму ПДВ 74 998,2
грн.;

- постачальником позивачу соняшника у
листопаді 2009 року було ПП «Л.А.
Агро-Факт» на суму ПДВ 52 799,84 грн.,
постачальниками якого згідно
відповіді ДПІ у м. Херсоні від 04
березня 2010 року за №460/7/23-004 були такі
підприємства як ПП «Гідеон-Агро» на
суму ПДВ 19 459,19 грн. та СВК «Борозенське»
на суму ПДВ 31 701,75 грн.

Згідно відповіді ДПІ у м. Херсоні від
25.02.2011р. №2642/7/23-604 перевірку ПП
«Гідеон-Агро» провести неможливо, так
як це підприємство «має стан платника «
14» - визнано банкрутом (ухвала за №5/110/10
від 29.07.2010р.) ліквідатор Безабчук Алла
Володимирівна. Крім того підприємство
не є виробником - основний вид
діяльності оптова торгівля зерном,
фруктами, будівельними матеріалами,
інші види оптової торгівлі. Також
працівниками ДПІ у м. Херсоні проведено
перевірку та складено акт №3186/15-2/36580619
від 14 липня 2010р. за результатами якого
усі операції за листопад 2009 року
визнано недійсними».

Ці обставини на думку податкового
органу роблять неможливим
підтвердження факту сплати ПДВ по
постачальнику ПП «Гідеон-Агро».

Таким чином, суд першої інстанції
встановив, що висновок акту перевірки
про порушення позивачем вимог
податкового законодавства при
формуванні бюджетного відшкодування
за грудень 2009 року ґрунтується
виключено на викладеній у листі ДПІ у м.
Херсоні від 25.02.2001р. №2642/7/23-604
інформації відносно ПП «Гідеон-Агро».

Суд першої інстанції встановив, що
одним з видів діяльності позивача є
експорт зернових культур за межі
митної території України, що
підтверджено долученими до матеріалів
справи копіями зовнішньоекономічних
контрактів позивача із нерезидентом -
компанією «Ю.С. Юкрейн Саппорт ГмбХ»
(Німеччина), копіями вантажно-митних
декларацій та податкових декларацій
позивача з ПДВ із зазначенням обсягу
експортних операцій. Придбаний
позивачем протягом листопада-грудня 2009
року соняшник був експортований
позивачем за межі митної території
України 13 січня 2010 р. згідно ВМД
№508040002/2010/000073.

Враховуючи, що позивач є експортером
зернових культур (соняшника), поставка
яких нерезиденту оподатковується за
нульовою ставкою ПДВ, то перевищення
сплаченого позивачем ПДВ над
отриманим, і як наслідок виникнення у
позивача права на бюджетне
відшкодування, є цілком економічно
виправданим та узгоджується з таким
видом діяльності позивача.

Податковий орган в акті перевірки
позивача не посилається на
невідповідність вимогам законодавству
податкових накладних, за якими позивач
формував податковий кредит, не вказує
на неправильність складання позивачем
податкових декларацій з ПДВ та
розрахунків належних до бюджетного
відшкодування сум ПДВ, а також не
посилається на відсутність фактичної
сплати позивачем у складі ціни товарів
сум ПДВ, які увійшли до задекларованого
позивачем бюджетного відшкодування за
грудень 2009 року.

Суд першої інстанції встановив, що на
момент проведення перевірки у позивача
були наявні всі необхідні документи,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
бухгалтерського та податкового обліку,
для включення до податкового кредиту
сум податку на додану вартість,
сплачених позивачем постачальникам ПП
«Югагроресурс Н», ТОВ «Адель Експо» та
ПП «Л.А. Агро-Факт», що підтверджено
наданими позивачем копіями податкових
накладних, платіжних доручень,
банківських виписок, видаткових та
товарно-транспортних накладних, актів
приймання соняшника зернозберігальним
підприємством, договорів на поставку
соняшника.

Ні в акті перевірки, ні в ході судового
розгляду податковий орган не посилався
на відсутність реальних господарських
операцій, тобто на безтоварність
операцій, між позивачем та суб'єктами
господарювання, у яких позивач
безпосередньо придбавав соняшник.
Навпаки, ДПІ в акті перевірки
підтверджує факт придбання позивачем
соняшника у постачальників по першому
ланцюгу: ПП «Югагроресурс» на загальну
суму ПДВ 223 488,95 грн., ТОВ «Адель Експо»
на суму ПДВ 52 499,03 грн. та ПП «Л.А.
Агро-Факт» на суму ПДВ 52 799,84 грн..

Також на підтвердження позовних вимог
позивач надав суду копії документів
первинного бухгалтерського обліку, які
підтверджують факти придбання,
перевезення, приймання та зберігання
соняшника від вказаних постачальників
по першому ланцюгу, а саме: видаткові
накладні, товарно-транспортні накладні
на перевезення соняшника цими
постачальниками, акти приймання
соняшника на зерновий склад ТОВ
«Агро-Транзит-Інвест», з яким у
позивача укладений договір
складського зберігання та перевалки на
корабель, а також договір про надання
послуг по проведенню
навантажувально-розвантажувальних
робіт (копії цих договорів долучені до
матеріалів справи).

Суд першої інстанції встановив, що ці
документи свідчать про те, що кожна
партія соняшника поставлялась
позивачу вантажним автомобілем на
зерновий склад ТОВ
«Агро-Транзит-Інвест» згідно
товарно-транспортних накладних,
оформлених ПП «Югагроресурс», ТОВ
«Адель Експо» та ПП «Л.А. Агро-Факт», а
приймання соняшника оформлювалось ТОВ
«Агро-Транзит-Інвест» актами
приймання, в яких вказані дані
продавців соняшника (ПП
«Югагроресурс», ТОВ «Адель Експо», ПП
«Л.А. Агро-Факт»), номери автомобілів з
причепами, дані водіїв, маса соняшника,
його вологість та засміченість.

Факт того, що податковий кредит по
операціям з ПП «Югагроресурс», ТОВ
«Адель Експо», ПП «Л.А. Агро-Факт»
формувався позивачем на підставі
податкових накладних, які виписані
платниками податків, що мали право на
виписку таких накладних і були
зареєстровані як платники податку на
додану вартість, не оспорювався
відповідачем ні в акті перевірки, ні в
ході розгляду справи.

Надані позивачем документи: копії
реєстраційних документів вказаних
постачальників, копії їх свідоцтв про
реєстрацію як платників ПДВ, витяги з
Реєстру платників ПДВ, розміщеного на
офіційній сторінці ДПА України у
мережі Інтернет, підтверджують
наявність у цих постачальників
спеціальної податкової
правосуб'єктності на час проведення
операцій із позивачем.

Також згідно наданих ДПІ копій
податкових декларацій вищевказаних
постачальників позивача у першому
ланцюгу за листопад 2009 р. із додатками
№5, ці постачальники в повному обсязі
відобразили у складі своїх податкових
зобов'язань обсяги поставки позивачу
соняшника у цьому місяці.

Таким чином суд першої інстанції
дійшов висновку, наведені в акті
перевірки обставини діяльності
постачальника позивача у другому
ланцюгу поставок не можуть бути
причинами для зменшення заявленого
позивачем бюджетного відшкодування за
грудень 2009 року.

З урахуванням встановлених фактичних
обставини справи суд першої інстанції
встановив, що дії позивача при
формуванні бюджетного відшкодування з
ПДВ за грудень 2009 року з урахуванням
ПДВ, сплаченого в адрес ПП
«Югагроресурс», ТОВ «Адель Експо», ПП
«Л.А. Агро-Факт», свідчать про його
добросовісність, а вчинені ним
господарські операції з цими
постачальниками не викликають сумніву
в їх реальності та відповідності
дійсному економічному змісту.
З'ясовані обставини господарської
діяльності позивача не дають підстав
вважати, що головною метою позивача
було одержання доходу саме за рахунок
податкової вигоди, зокрема
відшкодування податку на додану
вартість з бюджету, за відсутності
наміру здійснювати реальну
підприємницьку діяльність.

Сторони, належним чином
повідомлені про час та місце
апеляційного розгляну справи, у судове
засіданні не з'явились, від
представника позивача надійшла заява
про розгляд справи за його відсутності,
внаслідок чого, відповідно до п. 2 ч. 1 ст.
197 КАС України справа розглянута в
порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права в межах доводів
апеляційної скарги, апеляційний суд
вважає, що апеляційна скарга не може
бути задоволена.

Апеляційний суд встановив, що суд
першої інстанції повно та всебічно
дослідив та оцінив обставини справи,
надані сторонами докази, правильно
визначив правову природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

В період з 16 по 18 березня 2011 року на
підставі п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.п. 78.1.8 п. 78.1
ст. 78 та п. 79.2 ст. 79 ПК України посадовими
особами Державної податкової
інспекції у Білозерському районі
Херсонської області проведена
невиїзна документальна перевірки ДП
«Вендельн Україна» з питань
достовірності нарахування суми
бюджетного відшкодування ПДВ в рахунок
майбутніх періодів.

За наслідками перевірки складений акт
від 18 березня 2011 року № 63/23-020/23702294 (т. 1
а.с. 13-15), на підставі якого податковий
орган прийняв оскаржене податкове
повідомлення-рішення форми «В1» №
/0 від 25 березня 2011 року (т. 1 а.с. 16),
яким позивачу зменшено суму бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість за грудень 2009 року в розмірі
231 904 грн.

Відповідно до акту перевірки,
письмових заперечень та апеляційної
скарги податкового органу єдиною
підставою для зменшення позивачу
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість за грудень 2009 року в
розмірі 231 904 грн., є встановлення
податковим органом обставини
діяльності постачальника позивача у
другому ланцюгу поставок ПП
«Гідеон-Агро», а саме неможливість
проведення перевірки зазначеної
юридичної особи, яка має статус
платника податку « 14» - визнано
банкрутом (ухвала від 29 липня 2010 року №
5/110/10).

При цьому як при проведенні перевірки,
як при розгляді справи судом першої
інстанції так і при апеляційному
оскарженні судового рішення
податковий орган не посилається на
невідповідність вимогам законодавству
податкових накладних, за якими позивач
формував податковий кредит, не вказує
на неправильність складання позивачем
податкових декларацій з ПДВ та
розрахунків належних до бюджетного
відшкодування сум ПДВ, а також не
посилається на відсутність фактичної
сплати позивачем у складі ціни товарів
сум ПДВ, які увійшли до задекларованого
позивачем бюджетного відшкодування за
грудень 2009 року; не посилається на
відсутність реальних господарських
операцій, тобто на безтоварність
операцій, між позивачем та суб'єктами
господарювання, у яких позивач
безпосередньо придбавав соняшник.
Навпаки, ДПІ в акті перевірки
підтверджує факт придбання позивачем
соняшника у постачальників по першому
ланцюгу: ПП «Югагроресурс» на загальну
суму ПДВ 223 488,95 грн., ТОВ «Адель Експо»
на суму ПДВ 52 499,03 грн. та ПП «Л.А.
Агро-Факт» на суму ПДВ 52 799,84 грн.

Апеляційний суд погоджується із
встановленими судом першої інстанції
фактами реальності здійснення
господарських операцій, суми ПДВ за
якими віднесені до податкового
кредиту; наявності у продавців товарів,
робіт (послуг), які видавали податкові
накладні, спеціальної податкової
правосуб'єктності; віднесення до
складу податкового кредиту лише сум
податку, сплачених (нарахованих) у
зв'язку з придбанням товарів (послуг),
що підлягають використанню у
господарській діяльності платника
податку; надмірної сплати податку на
додану вартість у ціні товарів (послуг),
що придбані платником податку, що
підтверджено матеріалами справи.

Також апеляційний суд вважає за
необхідне зазначити, що порушення
податкової дисципліни контрагентом
позивача по другому ланцюгу постачання
не можуть тягнути відповідальність для
позивача, та обмежувати його у праві на
включення сплачених сум ПДВ до складу
податкового кредиту, та отримання
бюджетного відшкодування, оскільки
відповідальність за порушення
законодавства несе порушник, а не третя
особа - позивач, який виконав всі
передбачені законом умови щодо
включення цих сум ПДВ до складу
податкового кредиту.

Аналогічні висновки містяться також у
судових рішеннях Верховного Суду
України від 11 жовтня 2006 року у справі №
21-593во06, від 11 грудня 2007 року в справі №
21-1376во06, від 09 вересня 2008 року в справі
№ 21-500во08, від 01 червня 2010 року в справі
№ 21-573во10, від 31 січня 2011 року в справі №
21-47а10.

Таким чином, з урахуванням положень
п.п. 7.2.4 п. 7.2, п.п. 7.4.5 п. 7.4., п.п. 7.7.1, п.п. 7.7.2
п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про податок
на додану вартість», чинного на час
формування податкового кредиту та
заявленя сум ПДП до бюджетного
відшкодування, апеляційний суд
погоджується з висновком суду першої
інстанції про безпідставність
зменшення відповідачем спірним
рішенням задекларованого позивачем
бюджетного відшкодування за грудень 2009
року на суму 231 904 грн., та про визнання
спірного рішення недійсним.

Доводи апеляційної скарги, які
повністю дублюють доводи письмових
заперечень податкового органу на
адміністративний позов (т. 1 а.с. 186-188) не
спростовують висновків суду першої
інстанції.

Апеляційний суд дійшов висновку, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
у зв'язку з чим, відповідно до ст. 200 КАС
України, апеляційна скарга має бути
залишена без задоволення, а оскаржена
постанова - без змін.

Керуючись ст. ст. 70, 71, 195, п. 2 ч. 1 ст. 197, п. 1
ст. 1 ст. 198, ст. ст. 200, 206, 211, 212, 244-2, ч. 5 ст.
254 КАС України,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Білозерському
районі Херсонської області залишити
без задоволення.

Постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 06 липня 2012
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копії особам, які беруть
участь у справі, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий: суддя
С.Д Домусчі

суддя
О.О.Кравець

суддя
Л.П.Шеметенко