Справа № 826/7787/13-а
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2014-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/7787/13-а
Головуючий у 1-й інстанції: Патратій
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

30 січня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді
Губської О.А.

суддів
Парінова А.Б., Грибан І.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві апеляційну
скаргу Державної податкової інспекції
у Деснянському районі м. Києва
Державної податкової служби на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 25 червня 2013 року у
справі за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 до Державної
податкової інспекції у Деснянському
районі м. Києва Державної податкової
служби про визнання протиправними та
скасування податкового
повідомлення-рішення № від 28
квітня 2012 року та податкової вимоги №32
від 21.12.2012 року, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Деснянському районі м. Києва Державної
податкової служби про визнання
протиправними та скасування
податкового повідомлення-рішення №
від 28 квітня 2012 року та
податкової вимоги № 32 від 21.12.2012 року

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 25
червня 2013 року позов задоволено
повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду першої інстанції, відповідач
подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просив його скасувати та ухвалити нову
постанову, якою в задоволенні позову
відмовити повністю.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
залишенню без задоволення, постанова
суду - без змін з таких підстав.

Суд першої інстанції прийшов до
висновку про задоволення позовних
вимог.

Колегія суддів погоджується з вказаним
висновком суду, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, 28
квітня 2012 року відповідачем було
прийнято податкове
повідомлення-рішення № , яким
було визначено позивачу суму
податкового зобов'язання за платежем
«земельний податок з фізичних осіб» в
розмірі 5208, 44 грн. з граничним строком
сплати протягом 60 днів з дня винесення
рішення.

Внаслідок несплати визначеного
податковим органом грошового
зобов'язання, 21 грудня 2012 року ДПІ було
виставлено позивачу податкову вимогу
№32, якою визначено суму податкового
боргу позивача в розмірі 5208 грн. 44 коп.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями,
позивач звернувся до суду з позовом про
їх скасування.

Задовольняючи позовні вимоги в повному
обсязі, суд першої інстанції виходив з
того, що оскільки позивач є платником
єдиного податку і використовує
приміщення за адресою: АДРЕСА_1, в межах
такої підприємницької діяльності,
нарахування йому податковим органом
земельного податку є неправомірним та
суперечить вимогам чинного
законодавства.

Відповідач з вказаним висновком не
погодився, мотивувавши апеляційну
скаргу тим, що відповідно до п. 287.6
статті 287 Податкового кодексу України
при переході права власності на
будівлю, споруду (їх частину) податок за
земельні ділянки, на яких розташовані
такі будівлі, споруди (їх частини), з
урахуванням прибудинкової території
сплачується на загальних підставах з
дати державної реєстрації права
власності на нерухоме майно.

Надаючи правову оцінку висновкам суду
першої інстанції та доводам
апеляційної скарги, виходячи з наявних
у справі матеріалів, колегія суддів
зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, позивач є власником нежилих
приміщень: ремонтно-механічної
майстерні з битовками, загальною
площею 545,9 кв. м., що знаходяться у
корпусі №14а по аул. Червоно ткацькій,
61 в місті Києві, що підтверджується
наявним в матеріалах справи Договором
купівлі-продажу від 25.12.2004 року, Актом
прийому-передачі від 09.12.2004 року та
реєстраційним посвідченням від 16.12.2004
року (а.с. 51-55).

Також ОСОБА_2 зареєстрований як фізична
особа-підприємець та провадить
господарську діяльність на спрощеній
системі оподаткування, обліку та
звітності, що підтверджується витягом
з Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців від
18.06.2013 року та свідоцтвом платника
єдиного податку від 18.05.2012 року серії
НОМЕР_1.

Основними видами діяльності позивача
згідно Класифікатора видів
економічної діяльності є: технічне
обслуговування та ремонт автомобілів
(код КВЕД 50.20.0), оптова торгівля
автомобільними деталями та приладдям
(код КВЕД 50.30.1), роздрібна торгівля
автомобільними деталями та приладдям
(код КВЕД 50.30.2), виготовлення інших
готових металевих виробів (код КВЕД
28.75.0).

При цьому згідно Свідоцтва платника
єдиного податку серії НОМЕР_1 від 18.05.2012
року, виданого на 2012 рік, місцем
провадження господарської діяльності
позивача вказано АДРЕСА_1.

Також суд обґрунтованого зазначив щодо
відповідності здійсненого позивачем
виду діяльності тим видам діяльності,
що зазначені у свідоцтві про сплату
єдиного податку, також щодо
провадження цієї діяльності з метою
одержання прибутку за вищевказаною
адресою.

Вказане підтверджується наявними в
матеріалах справи технічним звітом від
13.07.2012, сертифікатами відповідності,
товарно-транспортними накладними,
квитанціям, рекламними матеріалами,
тощо.

Разом з тим, 28 квітня 2012 року
відповідачем було винесено податкове
повідомлення-рішення № , яким
було визначено позивачу суму
податкового зобов'язання за платежем
«земельний податок з фізичних осіб» в
розмірі 5208, 44 грн. з граничним строком
сплати протягом 60 днів з дня винесення
рішення і, внаслідок несплати
визначеного податковим органом
грошового зобов'язання, 21 грудня 2012
року ДПІ було виставлено позивачу
податкову вимогу №32, якою визначено
суму податкового боргу позивача в
розмірі 5208 грн. 44 коп.

Так, згідно статті 125 Земельного
кодексу України право власності на
земельну ділянку, а також право
постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають з
моменту державної реєстрації цих прав.

В силу положень ч.ч. 1-5 ст. 126 ЗК України
документами, що посвідчують право
власності на земельну ділянку є:
державний акт, цивільно-правова угода
щодо відчуження земельної ділянки,
свідоцтво про право на спадщину. Право
постійного користування земельною
ділянкою посвідчується державним
актом на право постійного користування
земельною ділянкою який видається
виключно юридичним особам, зазначеним
у статті 92 Земельного кодексу України.
Право оренди земельної ділянки
посвідчується договором оренди землі,
зареєстрованим відповідно до закону.

Відповідно до статті 206 Земельного
кодексу України використання землі в
Україні є платним. Об'єктом плати за
землю є земельна ділянка. Плата за
землю справляється відповідно до
закону.

Підпунктом 14.1.72 п. 14.1 ст. 14 ПК України
визначено, що земельний податок -
обов'язковий платіж, що справляється з
власників земельних ділянок та
земельних часток (паїв), а також
постійних землекористувачів.

Згідно ст. 269 ПК України платниками
податку на землю є власники земельних
ділянок, земельних часток (паїв) та
землекористувачі.

Землекористувачами в розумінні п.п.
14.1.73. п. 14.1 статті 14 ПК України є
юридичні та фізичні особи (резиденти і
нерезиденти), яким відповідно до закону
надані у користування земельні ділянки
державної та комунальної власності, у
тому числі на умовах оренди.

Згідно п. 286.1 ст. 286 ПК України підставою
для нарахування земельного податку є
дані державного земельного кадастру.

Як було вірно встановлено судом та
зазначено вище, позивач провадить
господарську діяльність на спрощеній
системі оподаткування, обліку та
звітності, при цьому згідно Свідоцтва
платника єдиного податку серії НОМЕР_1
від 18.05.2012 року, виданого на 2012 рік,
місцем провадження господарської
діяльності позивача вказано АДРЕСА_1.

Особливості справляння податку
суб'єктами господарювання, які
застосовують спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності,
встановлено главою 1 розділу XIV
Податкового кодексу України.

Так, п.п. 4 п. 297.1. ст. 297 Податкового
кодексу встановлено, що платники
єдиного податку звільняються від
обов'язку нарахування, сплати та
подання податкової звітності з
земельного податку, крім земельного
податку за земельні ділянки, що не
використовуються ними для провадження
господарської діяльності.

Таким чином, законодавством
встановлені дві обов'язкові умови, за
яких суб'єкт підприємницької
діяльності не є платником земельного
податку:

- перебування на спрощеній системі
оподаткування зі сплатою єдиного
податку;

- земельні ділянки, які є об'єктом плати
за землю, мають використовуватися для
провадження господарської діяльності.

Отже, враховуючи, що позивач є
платником єдиного податку і
використовує приміщення за адресою:
АДРЕСА_1, в межах такої підприємницької
діяльності, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку, що
нарахування йому податковим органом
земельного податку є неправомірним та
суперечить вимогам чинного
законодавства, відтак оскаржувані
рішення податкового органу є
протиправними та підлягають
скасуванню.

При цьому посилання апелянта на те, що
при переході права власності на
будівлю, споруду (їх частину) податок за
земельні ділянки, на яких розташовані
такі будівлі, споруди (їх частини), з
урахуванням прибудинкової території
сплачується на загальних підставах з
дати державної реєстрації права
власності на нерухоме майно, колегією
суддів оцінюється критично, оскільки
положення, в даному випадку мають
застосовуватися положення глави 1
розділу XIV Податкового кодексу України,
якими врегульовано особливості
справляння податку суб'єктами
господарювання, які застосовують
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності, які є спеціальними.

Крім того, на думку колегії
безпідставними є також посилання
апелянта на невірне застосування судом
норм КАС України щодо розподілу
судових витрат, оскільки в силу
положень ч. 1 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

В п. 4 резолютивної частини
оскаржуваної постанови, суд зокрема
постановив присудити з Державного
бюджету України на користь ОСОБА_2
судові витрати у розмірі 149,12 грн. (сто
сорок дев'ять гривень 12 коп.). Покласти
на відповідний підрозділ Державної
казначейської служби України
виконання постанови суду в частині
стягнення судових витрат за рахунок
бюджетних асигнувань Державної
податкової інспекції у Деснянському
районі міста Києва Державної
податкової служби.

Відтак, враховуючи положення ч. 1 ст. 94
КАС України, колегія не вбачає порушень
судом норм процесуального права щодо
розподілу судових витрат.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, та враховуючи всі
наведені обставини, колегія суддів
дійшла висновку, що доводи, викладені в
апеляційній скарзі, не знайшли свого
підтвердження, оскаржувана постанова
прийнята судом відповідно до норм
матеріального та процесуального права,
а тому підстави для задоволення
апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до ст. 200 КАС України - суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом
першої інстанції відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права, на підставі
повно і всебічно з'ясованих обставин в
справі, підтвердженими доказами, а
доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, то колегія суддів
апеляційної інстанції підстав для його
скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Деснянському
районі м. Києва Державної податкової
служби на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 25
червня 2013 року у справі за позовом
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до
Державної податкової інспекції у
Деснянському районі м. Києва Державної
податкової служби про визнання
протиправними та скасування
податкового повідомлення-рішення №
від 28 квітня 2012 року та
податкової вимоги №32 від 21.12.2012 року -
залишити без задоволення, а постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 25 червня 2013 р. - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
ухвали в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.А. Губська

Суддя
А.Б. Парінов

Суддя
І.О. Грибан

.

Головуючий суддя
Губська О.А.

Судді:
Парінов А.Б.

Грибан І.О.