Справа № 826/8243/13-а
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2014-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 лютого 2014 року № 826/8243/13-а
Суддя Окружного адміністративного
суду міста Києва Гарник К.Ю.,
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу
за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Мостобудівельна
компанія МСУ" до Державної податкової
інспекції у Святошинському районі
Головного управління Міндоходів у
міста Києві про визнання нечинним та
скасування податкового
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Мостобудівельна
компанія МСУ" (далі по тексту - позивач)
звернулось до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Святошинському
районі міста Києва Державної
податкової служби (далі по тексту -
відповідач) про скасування податкового
повідомлення - рішення від 17 травня 2013
Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 03 червня 2013 року
відкрито провадження в
адміністративний справі № 826/8243/13-а,
закінчено підготовче провадження та
призначено до розгляду у судовому
засіданні на 11 червня 2013 року, яке
відкладалось на 18 червня 2013 року та 02
липня 2013 року у зв'язку із клопотанням
Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 11 липня 2013 року
зупинено провадження у справі 826/8243/13-а
за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Мостобудівельна
компанія МСУ" до Державної податкової
інспекції у Святошинському районі
міста Києва Державної податкової
служби про скасування податкового
повідомлення - рішення від 17 травня 2013
рішенням у справі № 826/8264/13-а за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Мостобудівельна
компанія МСУ" до Державної податкової
інспекції у Святошинському районі
міста Києва Державної податкової
служби про визнання незаконними дій
щодо залишення заперечень на акт без
розгляду та зобов'язання вчинити дії.

18 грудня 2013 року (відповідно до
відмітки служби діловодства суду)
надійшло клопотання про поновлення
провадження у адміністративній справі
№ 826/8243/13-а у зв'язку з набранням
законної сили рішенням у справі №
826/8264/13-а за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Мостобудівельна компанія МСУ" до
Державної податкової інспекції у
Святошинському районі міста Києва
Державної податкової служби про
визнання незаконними дій щодо
залишення заперечень на акт без
розгляду та зобов'язання вчинити дії.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 23 грудня 2013 року
поновлено провадження у
адміністративній справі № 826/8243/13-а за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Мостобудівельна
компанія МСУ" до Державної податкової
інспекції у Святошинському районі
міста Києва Державної податкової
служби про скасування податкового
повідомлення - рішення від 17 травня 2013
року № . Призначено справу до
розгляду у судовому засіданні на 23
січня 2014 року, яке відкладалось на 04
лютого 2014 року.

У судовому засіданні 04 лютого 2014 року
замінено неналежного відповідача
Державну податкову інспекцію у
Святошинському районі міста Києва ДПС
на належного Державну податкову
інспекцію у Святошинському районі
Головного управління Міндоходів у
міста Києві.

У судовому засіданні 04 лютого 2014 року
представник позивача підтримав
позовні вимоги в повному обсязі, просив
суд задовольнити адміністративний
позов. Позивач не погоджується з
висновками Акта перевірки та прийнятим
на його підставі податковим
повідомленням-рішенням й мотивує
позовні вимоги тим, що відповідачем не
наведено жодного доказу на
підтвердження нікчемності правочинів,
укладених між ним та ТОВ
«Росаріо».

Крім цього, на підтвердження
необґрунтованості висновків
податкового органу, представником
позивача зазначено, що відповідачем не
надано жодних доказів того, що
укладання та виконання договору не
відповідає дійсним намірам сторін щодо
набуття прав та обов'язків; на момент
здійснення спірних операцій
вищезазначений контрагент був
зареєстрований як юридична особа та
платник податку на додану вартість;
сума податку на додану вартість,
включена позивачем до складу
податкового кредиту, підтверджується
належним чином оформленими
податковими накладними, а несплата
контрагентом-продавцем податку на
додану вартість до бюджету не впливає
на формування податкового кредиту
покупцем, якщо він має всі
документальні підтвердження розміру
зазначеного податкового кредиту.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, хоча про дату,
час та місце судового засіданні був
належним чином.

Суд, керуючись приписами частини 4
статті 122 та частини 6 статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, надавши можливість присутнім
учасникам судового розгляду у повній
мірі реалізувати свої процесуальні
права, та враховуючи відсутність
потреби заслухати свідка чи експерта,
завершив розгляд справи в порядку
письмового провадження.

Після розгляду адміністративного
позову та доданих до нього матеріалів,
всебічного і повного встановлення всіх
фактичних обставин, на яких
ґрунтується позов, об'єктивної оцінки
доказів, що мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд зазначає наступне.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Мостобудівельна
компанія МСУ" (ідентифікаційний код
юридичної особи 03449901) зареєстровано як
юридична особа Святошинською районною
у місті Києві державною адміністрацією
18 вересня 2003 року за № 1 003299.

Позивач перебуває на податковому
обліку в Державній податковій
інспекції у Святошинському районі
Головного управління Міндоходів у
місті Києві.

Матеріали справи свідчать, що на
підставі наказу Державної податкової
інспекції у Святошинському районі
міста Києва ДПС від 10 квітня 2013 року №
673, згідно з підпунктом 78.1.1. пункту 78.1.
статті 78 та на підставі підпункту 75.1.2
пункту 75.1. статті 75, статті 79
Податкового кодексу України
відповідачем проведено документальну
позапланову невиїзну перевірку
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Мостобудівельна
компанія МСУ" з питань правомірності
обчислення повноти та своєчасності
сплати податку на прибуток та податку
на додану вартість по взаємовідносинах
з Товариством з обмеженою
відповідальністю «Росаріо» () за період з 01 січня 2009 року по 30
вересня 2012 року, за результатом якої
складено акт перевірки від 22 квітня 2013
року № 267/22-5-09/03449901.

Як висновок проведеної перевірки,
податковим органом, серед іншого
встановлено порушення пункту 198.6.
статті 198, пункту 201.6 статті 201
Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено податок на
додану вартість за перевіряємий період
на суму 1080,00 грн., у тому числі за
червень 2011 року на суму 1080,00 грн.

Такий висновок податкового органу
мотивований тим, що на думку
останнього, угоди укладені між
позивачем та ТОВ «Росаріо» не
спричинили реального настання
правових наслідків. Згідно акту
перевірки, наявність у ТОВ
«Мостобудівельна компанія МСУ»
податкових накладних, не свідчить про
виникнення права на податковий кредит
у позивача, оскільки факт поставки
товару є недоведеним.

Не погоджуючись із такими висновками
акту перевірки, позивачем подані
заперечення на акт перевірки від 22
квітня 2013 року № 267/22-5-09/03449901, проте
15 травня 2013 року листом Державної
податкової інспекції у Святошинському
районі міста ДПС № 5899/10/22-50 залишено без
розгляду зазначені заперечення.

Проте, постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
26 червня 2013 року у справі №
826/8264/13-а, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 05 грудня 2013
року, за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Мостобудівельна
компанія МСУ» до Державної податкової
інспекції у Святошинському районі
міста Києва Державної податкової
служби про визнання незаконними дій
в.о. заступника начальника ДПІ у
Святошинському районі міста Києва ДПС
про залишення заперечень без розгляду
та зобов'язання ДПІ у Святошинському
районі міста Києва ДПС вчинити певні
дії, адміністративний позов
задоволено. Визнано протиправними дії
в.о. заступника начальника Державної
податкової інспекції у Святошинському
районі м. Києва Державної податкової
служби стосовно залишення заперечень
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Мостобудівельна
компанія МСУ" від 29.04.2013 р. на Акт №
267/22-5-09/03449901 від 22.04.2013 року без розгляду.
Зобов'язано Державну податкову
інспекцію у Святошинському районі м.
Києва Державної податкової служби
розглянути заперечення Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Мостобудівельна компанія МСУ" від
29.04.2013 р. на Акт № 267/22-5-09/03449901 від 22.04.2013
року, розгляд заперечень провести за
участі уповноваженої особи та/або
представника Товариства з обмеженою
відповідальністю "Мостобудівельна
компанія МСУ". Зобов'язано Державну
податкову інспекцію у Святошинському
районі м. Києва Державної податкової
служби долучити заперечення
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Мостобудівельна
компанія МСУ" від 29.04.2013 р. до Акту №
267/22-5-09/03449901 від 22.04.2013 року.

Відповідачем повідомлено суд, що
вищезазначене рішення Окружного
адміністративного суду міста Києва не
виконано, заперечення Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Мостобудівельна компанія МСУ» не
розглянуто.

Податковим повідомленням -
рішенням Державної податкової
інспекції у Святошинському районі
міста Києва Державної податкової
служби від 17 травня 2013 року №
згідно з підпунктом 54.3.2. пункту 54.3.
статті 54 та відповідно до підпункту 123.1.
статті 123 Податкового кодексу України
за порушення пункту 198.6. статті 198,
пункту 201.6 статті 201 Податкового
кодексу України позивачу збільшено
грошове зобов'язання з податку на
додану вартість на суму 1080,00 грн.

На думку позивача, висновок акту
перевірки спростовуються первинною
документацією, наявною в матеріалах
справи, а спірне податкове
повідомлення - рішення є
неправомірними та підлягає скасуванню.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши встановлені
обставини справи, Окружний
адміністративний суд міста Києва
зазначає наступне.

Як зазначив Вищий адміністративний суд
України в листі від 02 червня 2011 року
№742/11/13-11, з метою встановлення факту
здійснення господарської операції,
формування витрат для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток або податкового кредиту з
податку на додану вартість судам
належить з'ясовувати, зокрема, такі
обставини: рух активів у процесі
здійснення господарської операції;
установлення спеціальної податкової
правосуб'єктності учасників
господарської операції та
установлення зв'язку між фактом
придбання товарів (послуг),
спорудженням основних фондів, імпортом
товарів (послуг), понесенням інших
витрат і господарською діяльністю
платника податку.

Таким чином, в межах даного спору слід
встановити факт здійснення
(реальність) господарських операцій
між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Мостобудівельна
компанія МСУ" та Товариством з
обмеженою відповідальністю «Росаріо»,
обставини використання придбаних
товарів, послуг у власній
господарській діяльності позивача,
встановити спеціальну податкову
правосуб'єктність учасників
господарської операції (зокрема, чи
були платниками податку на додану
вартість).

Як свідчать матеріали, 14 квітня 2011
року Товариством з обмеженою
відповідальністю "Мостобудівельна
компанія МСУ" згідно рахунку-фактури №
24/02-3 від 24 лютого 2011 року придбано у
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Росаріо» штанги
реактивні у кількості 4 штуки.

Згідно видаткової накладної № 41409
від 18 квітня 2011 року, придбаний товар
(штанги) був отриманий та
оприбуткований на центральний склад як
запчастини.

При цьому, Товариством з
обмеженою відповідальністю «Росаріо»
виписано позивачу податкову накладну
від 14 квітня 2011 року № 41409 на загальну
суму 6480,00 грн. у тому числі ПДВ 1080,00 грн.

Вищезазначену операцію
відображено ТОВ «Мостобудівельна
компанія МСУ» в бухгалтерському обліку
по рахунках 631 та 644.

Оплата за поставлений товар
здійснювалась в порядку
безготівкового розрахунку, що
підтверджують відповідні виписки
банку, копії яких долучені до
матеріалів справи.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України
податковий кредит - це сума, на яку
платник. податку на додану вартість має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу
України встановлює, що податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

З аналізу вказаних правових норм та
обставин справи суд приходить до
висновку, що необхідними та достатніми
підставами для включення позивачем до
складу податкового кредиту
відповідних сум податку на додану
вартість є: придбання ним товару, робіт
чи послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності; сплата чи нарахування сум
податку на додану вартість у зв'язку з
таким придбанням.

Як вбачається з обставин справи,
позивачем задекларовано податок на
додану вартість в червні 2011 року на
підставі податкової накладної,
виписаної ТОВ «Росаріо», у зв'язку з
придбанням товарів.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201
Податкового кодексу України податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198
Податкового кодексу України дою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається: дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Податковий кодекс України передбачає
тільки один випадок не включення до
складу податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг) -
це не підтвердження податковими
накладними або оформлення з порушенням
вимог чи не підтвердження митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу) (пункт 198.6
статті 198).

Згідно з пунктом 201.1 статті 201
Податкового кодексу України платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну,
у якій зазначаються в окремих рядках: а)
порядковий номер податкової накладної;
б) дата виписування податкової
накладної; в) повна або скорочена назва,
зазначена у статутних документах
юридичної особи або прізвище, ім'я та по
батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість, - продавця
товарів/послуг; г) податковий номер
платника податку (продавця та покупця);
ґ) місцезнаходження юридичної особи -
продавця або податкова адреса фізичної
особи - продавця, зареєстрованої як
платник податку; д) повна або скорочена
назва, зазначена у статутних
документах юридичної особи або
прізвище, ім'я та по батькові фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість, - покупця
(отримувача) товарів/послуг; е) опис
(номенклатура) товарів/послуг та їх
кількість, обсяг; є) ціна постачання
без урахування податку; ж) ставка
податку та відповідна сума податку в
цифровому значенні; з) загальна сума
коштів, що підлягають сплаті з
урахуванням податку.

За приписом пункту 201.8 статті 201
Податкового кодексу України право на
нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку в порядку,
передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Як встановлено судом, на момент
складання податкових накладних
контрагент позивача - ТОВ «Росаріо» -
був зареєстрований як платник податку
на додану вартість у встановленому
законодавством порядку, а тому мав
право нараховувати податок на додану
вартість та складати податкові
накладні на кожну поставку послуг; в
свою чергу, податкові накладні, на
підставі яких позивач формував
податковий кредит, та копії яких
знаходяться в матеріалах справи,
відповідають вимогам, встановленим
пунктом 201.1 статті 201 Податкового
кодексу України.

Вирішуючи питання про реальність
операцій з поставки товару та робіт й
питання використання їх у власній
господарській діяльності, суд звертає
увагу на наступне.

Відповідно до визначення частини
першої статті 3 Господарського кодексу
України під господарською діяльністю у
цьому Кодексі розуміється діяльність
суб'єктів господарювання у сфері
суспільного виробництва, спрямована на
виготовлення та реалізацію продукції,
виконання робіт чи надання послуг
вартісного характеру, що мають цінову
визначеність.

Підпункт 14.1.36 пункту 14.1 статті 14
Податкового кодексу України визначає
господарську діяльність як діяльність
особи, що пов'язану з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямовану на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

Судом встановлено, що придбаний у ТОВ
«Росаріо» товар був в подальшому
використаний для ремонту полу причепа
тягача.

На підтвердження, позивачем надано
матеріальний звіт за 01 травня 2011 року -
30 червня 2011 року, ТОВ
«Мостобудівельна компанія МСУ», згідно
якого штанги реактивні у кількості 4
(шт.) були оприходовані, а в подальшому
списані на модернізацію/ремонт ТМЦ.

Крім цього, матеріали справи містять
копію лімітної картки № 128 про видачу
зі складу у червні 2011 року штанг
реактивних у кількості 4 штуки; копію
свідоцтва про реєстрацію
транспортного 24054КА, камаз, сірий; копію
свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу транспортного
засобу, причепа 06601 КА, яка підтверджує
придбання товару для ведення
господарської діяльності.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що операції позивача з ТОВ «Росаріо»
здійснені в межах господарської
діяльності, є реальними, відповідають
дійсному економічному змісту та
підтверджуються необхідними
документами, що є свідченням
добросовісності позивача при
здійсненні вказаних операцій.

При вирішенні даного спору суд
притримується позиції, що у разі якщо
на час здійснення господарських
операцій, за якими податковий орган не
визнає обґрунтованим віднесення
позивачем до податкового кредиту сум
податку на додану вартість,
постачальники були включені до Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців, а також мали
свідоцтво про реєстрацію платника
податку на додану вартість, покупець не
може нести відповідальність ні за
несплату податків продавцями, ні за
можливу недостовірність відомостей
про них, наведених у зазначеному
реєстрі, за умови необізнаності щодо
неї.

Судом також враховано вимоги статті 18
Закону України "Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців", яка встановлює: якщо
відомості, які підлягають внесенню до
Єдиного державного реєстру, були
внесені до нього, то такі відомості
вважаються достовірними і можуть бути
використані в спорі з третьою особою,
доки до них не внесено відповідних
змін; якщо відомості, які підлягають
внесенню до Єдиного державного
реєстру, є недостовірними і були
внесені до нього, то третя особа може
посилатися на них у спорі як на
достовірні. Третя особа не може
посилатися на них у спорі у разі, якщо
вона знала або могла знати про те, що
такі відомості є недостовірними; якщо
відомості, які підлягають внесенню до
Єдиного державного реєстру, не були до
нього внесені, вони не можуть бути
використані в спорі з третьою особою,
крім випадків, коли третя особа знала
або могла знати ці відомості.

Так, на момент здійснення спірних
господарських операцій ТОВ «Росаріо»
було зареєстроване як юридична особа в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців.

Доказів на підтвердження того, що
контрагент позивача не мав
адміністративно-господарських
можливостей на виконання
господарських зобов'язань по спірним
операціям, та доказів відсутності
фактичних дій, спрямованих на
виконання взятих зобов'язань,
відповідачем до суду не надано.

Необґрунтованими виявились доводи про
обов'язкову наявність у позивача
документів, які підтверджують факт
транспортування товару, оскільки за
умовами поставки товар поставляється
продавцем на склад покупця, а тому
позивач і не повинен мати вказаних
документів.

Слід звернути увагу, що висновки
податкового органу про порушення
позивачем пункту 198.6. статті 198, пункту
201.6 статті 201 Податкового кодексу
України ґрунтуються на матеріалах ДПІ
у Вишгородському районі про результати
позапланових документальних перевірок
ТОВ «Компанія Вайліс» та ТОВ «Росаріо»,
за результатами яких встановлено
відсутність бази та об'єкту
оподаткування податком на додану
вартість, що на думку відповідача
свідчить про відсутність намірів
створення правових наслідків,
фіктивний характер угод.

Також, відповідач посилається на
постанову про порушення кримінальної
справи відносно директора ТОВ «Євро
класс трейд» ОСОБА_2 за фактом
фіктивного підприємництва та
придбання суб'єктів підприємницької
діяльності, в тому числі, ТОВ
«Росаріо» з метою прикриття незаконної
діяльності. Та на протокол допиту
ОСОБА_3, в якому останній пояснює по
непричетність до діяльності ТОВ
«Росаріо».

Проте, суд зазначає, що ймовірні
порушення податкового законодавства з
підприємств по ланцюгу постачання не
можуть бути підставою для обмеження
права покупця на податковий кредит за
умови реальності господарської
операції.

Відповідачем не надано суду вироку у
вказаній кримінальній справі або
іншого документу на підтвердження
порушення контрагентами позивача
податкового законодавства.

Також, посилання відповідача на
відсутність у контрагентів позивача
трудових ресурсів та
матеріально-технічної бази суд
відхиляє та звертає увагу, що в ухвалі
Вищого адміністративного суду України
від 17.10.2012 р. у справі № К/9991/44809/12, за
якою суд зазначає, що посилання ДПІ на
відсутність у контрагентів позивача
трудових ресурсів та
матеріально-технічної бази не можуть
бути беззаперечним доказом
безтоварності операцій без
проведеного податковим органом
аналізу змісту операцій з поставки
послуг та без визначення на підставі
цього, які саме трудові та матеріальні
ресурси необхідні для вчинення дій, що
становлять зміст спірних операцій.

Враховуючи викладене, суд вважає, що
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Мостобудівельна
компанія МСУ" правомірно сформовано
податковий кредит з податку на додану
вартість по взаємовідносинам з ТОВ
«Росаріо», а висновки Акта перевірки
про порушення позивачем норм
Податкового кодексу України та
заниження податку на додану вартість є
помилковими, відтак збільшення суми
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість є протиправним.

Водночас, суд зазначає, що скасовуючи
спірне податкове повідомлення -
рішення судом враховано постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 26 червня 2013
року у справі № 826/8264/13-а, залишену без
змін ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 05 грудня 2013
року, якою зобов'язано Державну
податкову інспекцію у Святошинському
районі м. Києва Державної податкової
служби розглянути та долучити
заперечення Товариства з обмеженою
відповідальністю "Мостобудівельна
компанія МСУ" від 29.04.2013 р. до Акту №
267/22-5-09/03449901 від 22.04.2013 року.

Проте, суд зазначає, що Податковий
кодекс України визначає вичерпний
перелік підстав відкликання
податкового повідомлення-рішення і
податкової вимоги (стаття 60
Податкового кодексу України), до яких
розгляд заперечень платника податків
на акт перевірки не віднесено, а тому
встановлення протиправності дій
податкового органу під час розгляду
заперечень позивача не є підставою для
скасування податкового повідомлення -
рішення, винесеного на підставі акту
перевірки.

Таким чином, податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Святошинському
районі міста Києва Державної
податкової служби від 17 травня 2013 року
№ є протиправним та підлягає
скасуванню.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного
суду міста Києва, ДПІ у Святошинському
районі ГУ Міндоходів у місті Києві не
доведена правомірність та
обґрунтованість прийняття спірного
податкового повідомлення-рішення з
урахуванням вимог встановлених
частиною другою статті 19 Конституції
України та частиною третьою статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, а тому, виходячи з системного
аналізу положень законодавства
України та доказів, наявних у
матеріалах справи, адміністративний
позов ТОВ «Мостобудівельна компанія
МСУ» підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 69, 70, 71, 128, 158 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1.Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Мостобудівельна компанія МСУ»
задовольнити.

2.Скасувати податкове повідомлення -
рішення Державної податкової
інспекції у Святошинському районі
міста Києва Державної податкової
служби від 17 травня 2013 року № .

3.Зобов'язати відповідний підрозділ
Державної казначейської служби
України стягнути судові витрати в сумі
114,70 на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Мостобудівельна
компанія МСУ» за рахунок Державного
бюджету України шляхом їх безспірного
списання із рахунків Державної
податкової інспекції у Святошинському
районі Головного управління
Міндоходів у місті Києві за рахунок
бюджетних асигнувань.

Постанова набирає законної сили в
строки та порядку, встановленому
статтею 254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
К.Ю. Гарник