Справа № 812/9769/13-а
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2014-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Ірметова О.В.
Суддя-доповідач - Гімон М.М.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2014 року
справа №812/9769/13-а

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: судді-доповідача Гімона М.М.,
суддів Василенко Л.А., Старосуда М.І.,
розглянув у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
м. Антрациті та Антрацитівському
районі Луганської області на постанову
Луганського окружного
адміністративного суду від 12 грудня 2013
року у справі № 812/9769/13-а за позовом
Державного підприємства «Антрацит» до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Антрациті та Антрацитівському
районі Луганської області про
скасування рішення , -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 12 грудня 2013
року позов Державного підприємства
«Антрацит» до Управління Пенсійного
фонду України в м. Антрациті та
Антрацитівському районі Луганської
області про скасування рішення № 1467
від 30.07.2013 року, задоволено. Скасовано
рішення Управління Пенсійного фонду
України в м. Антрациті та
Антрацитівському районі Луганської
області про застосування штрафних
санкцій та нарахування пені Державному
підприємству "Антрацит" за несплату
(неперерахування) або несвоєчасну
сплату (несвоєчасне перерахування)
єдиного внеску №1467 від 30.07.2013 у розмірі
1655010,12 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, відповідачем подана
апеляційна скарга, в якій він просить
скасувати постанову суду першої
інстанції через порушення ним норм
матеріального та процесуального права
і прийняти нову постанову, якою
відмовити в задоволені позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги
позивач зазначив, що судом першої
інстанції не було прийнято до уваги, що
відповідно до приписів ч. 5 ст. 19 Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» дія мораторію
на задоволення вимог кредиторів не
поширюється на виплату заробітної
плати та нарахованих на ці суми
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
та інше соціальне страхування. У
зв'язку із наявністю у позивача
недоїмки зі сплати єдиного внеску за
попередні періоди, відповідач на
законних підставах зараховував
сплачені позивачем у лютому та березні
2013 року суми внеску в порядку
календарної черговості на погашення
цієї заборгованості, у зв'язку із чим
сплата страхових внесків за лютий 2013
року фактично позивачем здійснена з
порушенням строку, що і стало підставою
для застосування штрафних санкцій.
Оскільки предметом розгляду цієї
справи є скасування рішення про
застосування штрафних санкцій та пені
за несвоєчасну сплату єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а на ці
правовідносини дія мораторію не може
поширюватися, то спірне рішення є
правомірним. Самі спірні суми штрафу та
пені є поточними зобов'язаннями
позивача, оскільки нараховані і
стосуються сплати єдиного внеску після
введення мораторію.

Сторони у судове засідання суду
апеляційної інстанції не з'явились, про
дату, час та місце розгляду справи
повідомлені належним чином. За
приписами п.2 ч.1 ст.197 КАС України
розгляд справи колегією суддів
здійснюється в письмовому
провадженні.

Вивчивши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи, суд,
здійснюючи апеляційний перегляд
справи в межах доводів апеляційної
скарги, вважає, що останню необхідно
залишити без задоволення, а рішення
суду першої інстанції - без змін з
наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції
встановлено, що позивач є юридичною
особою, до його складу входить
відокремлений підрозділ Шаха
«Комсомольська» ДП «Антрацит», яка є
платником єдиного внеску на
загальнообов`язкове державне
соціальне страхування та перебуває на
обліку відповідача.

Ухвалою Господарського суду
Луганської області від 09 січня 2013 року
порушено провадження у справі про
банкрутство щодо Державного
підприємства «Антрацит» та введено
мораторій на задоволення вимог
кредиторів (а.с. 59).

ВП Шахта «Комсомольська» ДП «Антрацит»
подано розрахунок зобов'язань зі
сплати єдиного внеску за лютий місяць
2013 року, згідно якого загальна сума
зобов'язань (рядок 8) склала 11884624,16 грн.
(а.с. 9).

З матеріалів справи вбачається, що
згідно платіжних доручень №№257-260 від
14.02.2013, 402-405 від 28.02.2013, №№ 427-430 від 06.03.2013,
№№71, 72 від 13.03.2013, №№472-478, 492, 493, 509, 510 від
14.03.2013, №№552-555 від 20.03.2013, №№585-588, 595 від
22.03.2013, №№ 619,622 - 625 від 26.03.2013, №№88,89,
646-652, 671, 718 від 29.03.2013 позивачем було
сплачено єдиний внесок за лютий 2013 року
у загальному розмірі 11887873,92 грн. (арк.
справи 12-58).

30.07.2013 року відповідачем було прийнято
рішення № 1467 про застосування до ВП
шахта "Комсомольська" ДП "Антрацит"
штрафних санкцій та нарахування пені
за несплату (неперерахування) або
несвоєчасну сплату (несвоєчасне
перерахування) єдиного внеску у
розмірі 1655010,12 грн., з яких штраф у
розмірі 1188462,42 грн. та пеня у розмірі
466547,70 грн. за період з 28.03.2013 року по
31.05.2013 року (арк. справи 6).

Вказані обставини знайшли своє
підтвердження під час апеляційного
розгляду справи.

Крім того, на підставі картки особового
рахунку платника єдиного внеску та
письмових пояснень апелянта судом
апеляційної інстанції встановлено, що
станом на 01.01.2013 року, тобто на час
введення мораторію, за позивачем
обліковувалась недоїмка зі сплати
єдиного внеску в сумі 6944790,22 грн., яка
відноситься до конкурсних зобов'язань
позивача. Сплачені позивачем в січні та
лютому 2013 року (після введення
мораторію) суми єдиного внеску за
січень 2013 року були зараховані
відповідачем на погашення недоїмки за
періоди до введення мораторію, а
сплачені в лютому та березні 2013 року
суми єдиного внеску за лютий 2013 року
відповідач перерозподілив на
погашення зобов'язань за січень 2013
року, що і призвело до виникнення за
даними картки особового рахунку
позивача недоїмки за лютий 2013 року, на
погашення якої відповідач зарахував
кошти, що надходили від позивача після
спливу граничного строку для сплати
внесків за лютий 2013 року.

Таким чином, прийняття спірного
рішення стало наслідком дій
відповідача із зарахування коштів, що
надходили від позивача на оплату
поточної заборгованості, на погашення
конкурсних зобов'язань.

За таких обставин суть спірних
правовідносин полягає у наявності у
відповідача права здійснювати
зарахування, сплачених сум єдиного
внеску в рахунок погашення недоїмки,
штрафних санкцій та пені, у порядку
календарної черговості їх виникнення,
і які вникли до дати введення
мораторію, після того як відносно
позивача було порушено справу про
банкрутство та введено мораторій на
задоволення вимог кредиторів.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що на
дату винесення оскаржуваного рішення,
тобто в умовах дії мораторію на
задоволення вимог кредиторів позивача
відповідно до положень Закону України
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»,
у позивача була відсутня
заборгованість зі сплати єдиного
внеску, а тому рішення про застосування
до позивача штрафних санкцій за
несвоєчасну сплату єдиного внеску є
незаконним.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції про
незаконність спірного рішення
відповідача з огляду на наступне.

Відповідно до положень частини 1 статті
1 Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» № 2343-XII (в
редакції чинній до 18.01.2013 р., тобто на
час порушення провадження у справі про
банкрутство щодо ДП «Антрацит») (далі
Закон № 2343), мораторій на задоволення
вимог кредиторів - зупинення виконання
боржником, стосовно якого порушено
справу про банкрутство, грошових
зобов'язань і зобов'язань щодо сплати
податків і зборів (обов'язкових
платежів), термін виконання яких настав
до дня введення мораторію, і припинення
заходів, спрямованих на забезпечення
виконання цих зобов'язань та
зобов'язань щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів),
застосованих до прийняття рішення про
введення мораторію.

Положення цієї статті також
визначають, що конкурсні кредитори - це
кредитори за вимогами до боржника, які
виникли до порушення провадження у
справі про банкрутство; поточні
кредитори - кредитори за вимогами до
боржника, які виникли після порушення
провадження у справі про банкрутство

На підставі ч. 4 ст. 12 цього Закону,
мораторій на задоволення вимог
кредиторів вводиться одночасно з
порушенням провадження у справі про
банкрутство, про що зазначається в
ухвалі господарського суду.

Протягом дії мораторію на задоволення
вимог кредиторів забороняється
стягнення на підставі виконавчих
документів та інших документів, за
якими здійснюється стягнення
відповідно до законодавства, не
нараховуються неустойка (штраф, пеня),
не застосовуються інші санкції за
невиконання чи неналежне виконання
грошових зобов'язань і зобов'язань щодо
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, податків і
зборів (обов'язкових платежів)

На підставі ч. 6 цієї статті, дія
мораторію на задоволення вимог
кредиторів не поширюється на виплату
заробітної плати, аліментів,
відшкодування шкоди, заподіяної
здоров'ю та життю громадян, авторської
винагороди, на невикористані та
своєчасно не повернуті кошти Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності.

Системний аналіз наведених норм дають
підстави зробити висновок про те, що
під час дії мораторію зупиняється
виконання боржником грошових
зобов'язань і зобов'язань щодо сплати
податків і зборів, в тому числі щодо
сплати єдиного внеску, термін
виконання яких настав до дня введення
мораторію, і припиняються заходи,
спрямовані на забезпечення виконання
цих зобов'язань. В той же час, мораторій
не зупиняє виконання боржником
грошових зобов'язань і зобов'язань щодо
сплати податків і зборів (обов'язкових
платежів), які виникли після дня
введення мораторію.

Частиною 6 статті 25 Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» передбачено, що
за рахунок сум, що надходять від
платника єдиного внеску або від
державної виконавчої служби,
погашаються суми недоїмки, штрафних
санкцій та пені у порядку календарної
черговості їх виникнення. У разі якщо
платник має несплачену суму недоїмки,
штрафів та пені, сплачені ним суми
єдиного внеску зараховуються в рахунок
сплати недоїмки, штрафів та пені у
порядку календарної черговості їх
виникнення.

На думку колегії суддів, в розумінні
Закону № 2343 вищезазначені
повноваження щодо перерозподілу
поточних платежів є заходами,
спрямованими на забезпечення
виконання зобов'язань щодо сплати,
податків і зборів (обов'язкових
платежів, зокрема єдиного внеску), а
тому їх застосування повинно
здійснюватись з урахуванням приписів
Закону № 2343, який є спеціальним у
відношенні спірних правовідносин, в
тому числі щодо дії мораторію.

Як зазначалося вище, сплачувані
позивачем після введення мораторію
кошти за січень 2013 року були спрямовані
відповідачем в рахунок погашення
зобов'язань зі сплати єдиного внеску,
штрафних санкцій та пені, які виникли
до введення мораторію, тобто
конкурсних зобов'язань, а сплачені
позивачем в повному обсязі суми
єдиного внеску за лютий 2013 року були
спрямовані в рахунок штучно створеної
заборгованості за січень 2013 року, що і
стало підставою для прийняття спірного
рішення.

Оскільки такі дії відповідача за
наведених вище мотивів є
неправомірними, то колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про скасування
оскаржуваного рішення про
застосування штрафних санкції та
нарахування пені, оскільки позивачем
своєчасно були сплачені суми єдиного
внеску за лютий 2013 року і правові
підстави для застосування
відповідачем штрафних санкції були
відсутні.

Посилання апелянта на положення ч. 5 ст.
19 Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» стосовно
того, що дія мораторію на задоволення
вимог кредиторів не поширюється на
виплату заробітної плати та
нарахованих на ці суми страхових
внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне та інше соціальне
страхування, колегія суддів не приймає
до уваги, оскільки редакція
вищенаведеної норми на підставі Закону
України від 2 жовтня 2012 року № 5405-VI
набула чинності 19.01.2013 року, тобто після
порушення щодо позивача справи про
банкрутство, а тому до спірних
правовідносин не підлягає
застосуванню з огляду на приписи п. 1-1
Розділу Х Прикінцевих та перехідних
положень Закону № 2343 в редакції Закону
від 2 жовтня 2012 року № 5405-VI, якими
встановлено, що положення цього Закону
застосовуються під час розгляду справ
про банкрутство, провадження в яких
порушено після набрання чинності цим
Законом.

З огляду на викладене, колегія суддів
прийшла до висновку, що доводи
апеляційної скарги апелянта не
спростовують правильності висновків
суду першої інстанції, справа по суті
вирішена правильно і підстави для
скасування або зміни постанови
відсутні.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.ст. 24, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м. Антрациті
та Антрацитівському районі Луганської
області залишити без задоволення.

Постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 12 грудня 2013
року у справі № 812/9769/13-а за позовом
Державного підприємства «Антрацит» до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Антрациті та Антрацитівському
районі Луганської області про
скасування рішення залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за
наслідками апеляційного перегляду
набирає законної сили через п'ять днів
після направлення їх копій особам, які
беруть участь у справі та може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом 20 днів після
набрання законної сили.

Колегія суддів М.М. Гімон

Л.А. Василенко

М.І. Старосуд