Справа № 12/195/07/5019
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2014-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" січня 2014 р. м. Київ
К/9991/71597/11

Вищий адміністративний суд України у
складі: суддя Костенко М.І. - головуючий,
судді Ланченко Л.В., Степашко О.І.,

розглянув у письмовому провадженні
касаційну скаргу суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_1 (далі - СПД ОСОБА_1)

на постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 07.10.2011

у справі № 66263/11/9104

за позовом СПД ОСОБА_1

до державної податкової інспекції у м.
Рівне (далі - ДПІ)

та державної податкової інспекції у
Рівненському районі

про скасування актів індивідуальної
дії.

За результатами розгляду касаційної
скарги Вищий адміністративний суд
України

ВСТАНОВИВ:

Позов подано про визнання нечинними та
скасування податкових
повідомлень-рішень ДПІ від 05.04.2007 №
/0, № /0, а також рішень про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій від 05.04.2007 № /0 та від 12.04.2007
№ /0/17807/17-22.

Постановою господарського суду
Рівненської області від 12.06.2007 позов
задоволено частково; скасовано
податкове повідомлення-рішення від
05.04.2007 № /0, а також рішення про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій від 05.04.2007 № /0 та від 12.04.2007
№ /0/17807/17-22; в іншій частині позову
відмовлено. У прийнятті цієї постанови
суд першої інстанції виходив з того, що
протягом 2-4 кварталів 2006 року позивач
правомірно перебувала на спрощеній
системі оподаткування, обліку та
звітності, використовуючи правила
провадження господарської діяльності,
передбачені для платників єдиного
податку.

В апеляційному порядку дана справа
переглядалася неодноразово. Так,
ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 15.06.2011 постанову суду
апеляційної інстанції зі спору було
скасовано, а справу передано на новий
апеляційний розгляд для
безпосереднього з'ясування усіх
обставин, що входять до предмета
доказування у справі.

За наслідками нового апеляційного
розгляду постановою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 07.10.2011 рішення господарського суду
Рівненської області зі спору скасовано
в частині задоволення позовних вимог
із прийняттям рішення про відмову у
позові. У прийнятті цієї постанови суд
апеляційної інстанції виходив з того,
що за наслідками перевищення
граничного обсягу виручки у 2005 році як
умови сплати єдиного податку позивач
повинна була використовувати правила
загальної системи оподаткування
протягом усього 2006 року.

У касаційній скарзі до Вищого
адміністративного суду України СПД
ОСОБА_1 просить скасувати оскаржувану
постанову суду апеляційної інстанції
та залишити в силі рішення
господарського суду Рівненської
області у справі як скасоване
помилково.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
відповідність висновків судів наявним
у матеріалах справи доказам,
правильність застосування судами норм
матеріального права та дотримання ними
процесуальних норм, обговоривши доводи
касаційної скарги, Вищий
адміністративний суд України вважає за
необхідне задовольнити касаційні
вимоги з урахуванням такого.

Попередніми судовими інстанціями у
розгляді справи встановлено, що ДПІ
було проведено комплексну планову
документальну перевірку дотримання
вимог податкового законодавства СПД
ОСОБА_1 за період з 01.01.2004 по 31.12.2006,
оформлену актом від 29.03.2007 № 20/НОМЕР_1.

Під час цієї перевірки податковим
органом було виявлено факт перевищення
позивачем у 2005 року законодавчо
встановленого граничного обсягу
виручки як умови перебування на
спрощеній системі оподаткування, у
зв'язку з чим СПД ОСОБА_1 у 1 кварталі 2006
року перейшла на загальну систему
оподаткування. У той же час протягом 2-4
кварталів 2006 року позивач знову
здійснювала підприємницьку діяльність
на умовах сплати єдиного податку на
підставі свідоцтва про сплату єдиного
податку від 03.04.2006 серії НОМЕР_2.

На підставі висновку про те, що
порушення умов перебування на
спрощеній системі оподаткування у 4
кварталі 2005 року виключає
правомірність використання платником
цього пільгового режиму оподаткування
протягом усього наступного
календарного року (тобто у 2006 році), ДПІ,
застосувавши правила загальної
системи оподаткування, прийняла:

податкове повідомлення-рішення від
05.04.2007 № /0, за яким позивачеві
донараховано податкове зобов'язання з
податку на додану вартість у сумі 2716,00
грн. (у тому числі 446,00 грн. за основним
платежем та 2270 грн. за штрафними
(фінансовими) санкціями);

податкове повідомлення-рішення від
05.04.2007 № /0, згідно з яким СПД
ОСОБА_1 зобов'язано сплатити 5637,93 грн.
податку з доходів фізичних осіб;

рішення про застосування штрафних
(фінансових) санкцій від 05.04.2007 №
/0, за яким позивача притягнуто до
відповідальності у вигляді штрафу в
сумі 6443,80 грн. за порушення вимог
пунктів 1, 2 статті 3 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг»;

рішення про застосування штрафних
(фінансових) санкцій від 12.04.2007 №
/0/17807/17-122, відповідно до якого
позивачеві визначено штраф у сумі 4449,82
грн. за порушення пунктів 1, 2 статті 3
Закону України "Про патентування
деяких видів підприємницької
діяльності".

Положеннями статті 1 Указу України «Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва» (далі - Указ)
передбачено, що спрощена система
оподаткування, обліку та звітності
запроваджується, у тому числі, для
фізичних осіб, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і у трудових
відносинах з якими, включаючи членів
їхніх сімей, протягом року перебуває не
більше 10 осіб та обсяг виручки яких від
реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг) за рік не перевищує 500 тис.
гривень.

Отже, реалізація права суб'єкта малого
підприємництва на запровадження
спрощеної системи оподаткування,
обліку та звітності залежить від
виконання таким суб'єктом установлених
Указом вимог.

Водночас порушення умов запровадження
спрощеної системи оподаткування,
визначених статтею 1 Указу, у тому числі
перевищення граничного обсягу виручки
за рік, є юридичним фактом, який
виключає можливість застосування до
суб'єкта малого підприємництва правил
оподаткування, передбачених для
платників єдиного податку.

Згідно зі статтею 5 Указу в разі
порушення вимог, установлених статтею 1
цього Указу, платник єдиного податку
повинен перейти на загальну систему
оподаткування, обліку та звітності
починаючи з наступного звітного
періоду (кварталу).

Прийняття різних по суті спору рішень
судами першої та апеляційної інстанцій
обумовлено протилежністю висновків
судів щодо часу, з якого платник може
повторно перейти на спрощену систему
оподаткування.

Так, приймаючи рішення про відмову у
позові, апеляційний суд підтримав
правову позицію податкового органу по
справі, викладену в акті перевірки.

Чинне податкове законодавство не
встановлює конкретного періоду,
протягом якого особа позбавлена права
перебувати на спрощеній системі як
санкція за порушення умов перебування.

Втім слід зазначити, що у постанові
Кабінету Міністрів України від 16.03.2000 №
507 «Про роз'яснення Указу Президента
України від 03.07.1998 № 727» вказано, що у
статті 1 цього Указу під словом „рік"
розуміється календарний рік, тобто з 1
січня по 31 грудня.

Таким чином, при вирішенні питання щодо
наявності у платника права на
застосування спрощеної системи
оподаткування перевірка відповідності
такого платника встановленим в Указі
вимогам охоплює період з 1 січня
відповідного року, в якому подана
заява.

Наведене свідчить на користь висновку
про те, що сам по собі факт перевищення
СПД ОСОБА_1 граничного обсягу виручки у
2005 році не може розглядатися як
перешкода для її перебування на
спрощеній системі оподаткування,
починаючи з 2-го кварталу 2006 року. Інших
обставин на обґрунтування висновку про
незаконність отримання позивачем
статусу платника єдиного податку
протягом 2-4 кварталів 2006 року
податковою інспекцією не наведено.

З урахуванням викладеного суд першої
інстанції цілком об'єктивно визнав
незаконним донарахування позивачеві
як платнику єдиного податку
податкового зобов'язання з податку з
доходів фізичних осіб (від сплати якого
звільнені платники єдиного податку), а
також штрафних санкцій за порушення
порядку використання РРО (які не
застосовуються суб'єктами малого
підприємництва) та правил патентування
(що не поширюються на платників єдиного
податку).

За таких обставин Вищий
адміністративний суд України вважає за
необхідне скасувати оскаржувану
постанову суду апеляційної інстанції
та залишити в силі рішення
господарського суду Рівненської
області зі спору.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 226, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_1 задовольнити.

2. Постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 07.10.2011 у
справі № 66263/11/9104 скасувати.

3. Постанову господарського суду
Рівненської області від 12.06.2007 у справі
№ 66263/11/9104 залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України в порядку статей 236-238 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя: М.І.
Костенкосудді:Л.В. Ланченко О.І.
Степашко