Справа № 820/11376/13-а
Суддя: Рєзнікова С.С.
Дата ухвалення: 2014-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2014 р.Справа № 820/11376/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді:
Рєзнікової С.С.

Суддів:
Катунова В.В. , Ральченка І.М.

за участю секретаря судового засідання
Кудіної Я.Г.

представника позивача
ОСОБА_1

представника відповідача
Баран А.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Харківської обласної
державної адміністрації на постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 05.12.2013р.
по справі № 820/11376/13-а

за позовом ОСОБА_3

до Харківської обласної державної
адміністрації

про зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_3, звернувся до
Харківського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Харківської обласної державної
адміністрації , в якому просив суд:

- зобов'язати Харківську обласну
державну адміністрацію розглянути
питання про продаж ОСОБА_3 земельної
ділянки площею 0,3586 га, що розташована
на території Курилівської сільської
ради Куп'янського району Харківської
області (за межами населених пунктів),
(кадастровий номер - :07:000:0172) та
прийняти рішення про надання дозволу
на продаж даної земельної ділянки чи
про відмову у продажі із обґрунтованим
мотивуванням такої відмови.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що є
орендарем земельної ділянки загальною
площею 0,3586 га на території
Курилівської сільської ради
Куп'янського району Харківської
області за межами населених пунктів,
згідно договору оренди землі від 04.11.2008
року. 10.07.2012 року звернувся до
Куп'янської районної державної
адміністрації з заявою про надання
дозволу на викуп земельної ділянки.
Розпорядженням від 06.09.2012 року № 473
Куп'янською районною державною
адміністрацією надано дозвіл на
придбання вказаної земельної ділянки
та зобов'язано провести експертну
грошову оцінку земельної ділянки.
Позивачем проведено оцінку, про що
складено звіт від 26.11.2012 року. У зв'язку
з тим, що з 01.01.2013 року набрав чинності
Закон України "Про внесення змін до
деяких законодавчих актів щодо
розмежування земель державної та
комунальної власності", яким
повноваження щодо розпорядження
вказаною земельною ділянкою віднесені
до компетенції Харківської обласної
державної адміністрації, позивач
звернувся з заявою від 17.04.2013 року до
Харківської обласної державної
адміністрації про надання дозволу на
продаж вищезазначеної земельної
ділянки в порядку ст. 128 Земельного
кодексу України. Листом від 13.05.2013 року
№ м-135/02-17 за підписом директора
юридичного департаменту Харківської
обласної державної адміністрації
повідомлено позивача що розгляд
питання продажу земельної ділянки
державної власності можливо лише після
припинення права користування нею в
порядку визначеному законом, з огляду
на положення ч. 5 ст. 116 Земельного
кодексу України. Вважає, що, відповідно
до ст. 128 Земельного кодексу України,
відсутня підстава про заборону продажу
земельної ділянки у випадку
перебування її в користуванні особи,
яка звертається з відповідним
клопотанням, розпорядження або наказ з
питань надання дозволу або відмови у
продажу земельної ділянки у місячний
строк не приймалось, у зв'язку з чим
вважає, що подана заява є не
розглянутою належним чином.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 05.12.13 року
адміністративний позов ОСОБА_3 до
Харківської обласної державної
адміністрації про зобов'язання
вчинити певні дії задоволено.

Зобов'язано Харківську обласну
державну адміністрацію розглянути
питання про продаж ОСОБА_3 земельної
ділянки площею 0,3586 га, що розташована
на території Курилівської сільської
ради Куп'янського району Харківської
області за межами населених пунктів,
кадастровий номер - :07:000:0172.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати оскаржувану постанову та
прийняти нову, якою відмовити в
задоволенні позовних вимог позивача.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги відповідач посилається на
порушення судом першої інстанції при
прийнятті рішення норм матеріального
та процесуального права, що призвело до
неправильного, на його думку, вирішення
спору судом першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції представник відповідача
підтримав апеляційну скаргу, просив
задовольнити її, посилаючись на доводи
та обґрунтування, викладені в
апеляційній скарзі.

Представник позивача, посилаючись на
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції, просив залишити
без задоволення апеляційну скаргу, а
рішення суду першої інстанції - без
змін.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача та представників
сторін, перевіривши рішення суду
першої інстанції та доводи апеляційної
скарги, дослідивши письмові докази,
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено у суді апеляційної
інстанції, що між Куп'янською районною
державною адміністрацією та ФОП ОСОБА_3
укладено договір оренди землі від
04.11.2008 року, за яким передано в строкове
платне користування земельну ділянку
несільськогосподарського призначення
- землі промисловості, транспорту,
зв'язку, енергетики, оборони та іншого
призначення загальною площею 0,3586 га,
яка розташована за межами населеного
пункту Курилівської сільської ради
Куп'янського району Харківської
області, строком на п'ять років. Договір
зареєстровано у Куп'янському районному
відділі реєстрації земель ХРФ ДП ЦДЗК,
про що у Державному реєстрі земель
вчинено запис від 13.11.2008 року за №
62. (а.с. 6-12)

Згідно п. 3 договору оренди землі від
04.11.2008 року на земельній ділянці
знаходяться об'єкти нерухомого майна,
які належать ОСОБА_3 на підставі
договору купівлі - продажу від 22.06.2000р.
Земельна ділянка передається в оренду
для комерційного використання (для
обслуговування заготівельного пункту
вторсировини та розміщення площадки
для під'їзду багатотоннажних
автомобілів). (п. 13 договору оренди)

Факт знаходження майна у власності
позивача підтверджується договором
купівлі - продажу від 22.06.2000 року та
реєстраційним написом на
правовстановлювальному документі, що
містяться в матеріалах справи. (а.с.
121,122)

Розпорядженням Куп'янської районної
державної адміністрації Харківської
області № 473 від 06.09.2012 року було надано
дозвіл ОСОБА_3 на придбання забудованої
земельної ділянки
несільськогосподарського призначення
- землі промисловості, транспорту,
зв'язку, енергетики, оборони та іншого
призначення загальною площею 0,3586 га,
яка розташована за межами населеного
пункту Курилівської сільської ради
Куп'янського району Харківської
області, що перебуває в оренді та
зобов'язано провести експертну грошову
оцінку вказаної земельної ділянки. (а.с.
50-51)

26.11.2012 року складено звіт про експертну
грошову оцінку земельної ділянки
несільськогосподарського призначення
- землі промисловості, транспорту,
зв'язку, енергетики, оборони та іншого
призначення загальною площею 0,3586 га,
яка розташована за межами населеного
пункту Курилівської сільської ради
Куп'янського району Харківської
області. (а.с. 15-49)

17.04.2013 року ОСОБА_3 звернувся до
Харківської обласної державної
адміністрації з заявою про надання
дозволу на продаж земельної ділянки
несільськогосподарського призначення
-загальною площею 0,3586 га, яка
розташована за межами населеного
пункту Курилівської сільської ради
Куп'янського району Харківської
області за ціною визначеною відповідно
до експертної грошової оцінки.

Листом від 13.05.2013 року № м-135/02-17 за
підписом директора юридичного
департаменту Харківської обласної
державної адміністрації повідомлено
позивача, що розгляд питання продажу
земельної ділянки державної власності
можливо лише після припинення права
користування нею в порядку визначеному
законом, з огляду на положення ч. 5 ст. 116
Земельного кодексу України.

Задовольняючи позовні вимоги позивача,
суд першої інстанції виходив з того, що
при прийнятті рішення про відмову у
розгляді заяви позивача суб'єкт
владних повноважень діяв всупереч
встановленому законом порядку,
необґрунтовано, упереджено, без
з'ясування необхідних обставин, що мали
значення для прийняття вказаного
рішення, чим порушено права та законні
інтереси позивача..

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції,
враховуючи наступне.

Згідно зі статтею 13 Конституції
України земля є об'єктом права
власності Українського народу. Від
імені Українського народу права
власника здійснюють органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування в межах, визначених
Конституцією.

П. 4 Прикінцевих та Перехідних положень
Закону від 06.09.2012, № 5245-VI "Про внесення
змін до деяких законодавчих актів
України щодо розмежування земель
державної та комунальної власності"
(набув чинності 01.01.2013 року) вказує, у
державній власності залишаються: а)
розташовані в межах населених пунктів
земельні ділянки: на яких розташовані
будівлі, споруди, інші об'єкти
нерухомого майна державної власності;
які перебувають у постійному
користуванні органів державної влади,
державних підприємств, установ,
організацій, Національної академії
наук України, державних галузевих
академій наук; які належать до земель
оборони; б) земельні ділянки, що
використовуються Чорноморським флотом
Російської Федерації на території
України на підставі міжнародних
договорів, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України; в)
землі зон відчуження та безумовного
(обов'язкового) відселення, що зазнали
радіоактивного забруднення внаслідок
Чорнобильської катастрофи; г) усі інші
землі, розташовані за межами населених
пунктів, крім земельних ділянок
приватної власності та земельних
ділянок, зазначених у підпункті "а"
пункту 3 цього розділу.

Відповідно до ч. 5 ст. 122 Земельного
кодексу України ( в редакції з 01.01.2013
року), обласні державні адміністрації
на їхній території передають земельні
ділянки із земель державної власності,
крім випадків, визначених частинами
третьою, четвертою і восьмою цієї
статті, у власність або у користування
у межах міст обласного значення та за
межами населених пунктів, а також
земельні ділянки, що не входять до
складу певного району, або у випадках,
коли районна державна адміністрація не
утворена, для всіх потреб.

З огляду на те, що земельна ділянка
несільськогосподарського призначення,
є державною власністю, знаходиться за
межами населеного пункту та надається
не для цілей визначених ч. 3 ст. 122
Земельного кодексу України, колегія
суддів приходить до висновку, що з
01.01.2013 року Харківська обласна державна
адміністрація є повноважним органом
щодо розпорядження вказаною земельною
ділянкою, що також не заперечувалось
представниками сторін в судовому
засіданні.

Згідно ч. 2 ст. 134 Земельного кодексу
України, не підлягають продажу на
конкурентних засадах (земельних
торгах) земельні ділянки державної чи
комунальної власності або права на них
у разі розташування на земельних
ділянках об'єктів нерухомого майна
(будівель, споруд), що перебувають у
власності фізичних або юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 128 Земельного
кодексу України, громадяни та юридичні
особи, зацікавлені у придбанні
земельних ділянок у власність, подають
заяву (клопотання) до відповідного
органу виконавчої влади або сільської,
селищної, міської ради чи державного
органу приватизації. У заяві
(клопотанні) зазначаються місце
розташування земельної ділянки, її
цільове призначення, розміри та площа,
а також згода на укладення договору про
оплату авансового внеску в рахунок
оплати ціни земельної ділянки. До заяви
(клопотання) додаються: а) документ, що
посвідчує право користування
земельною ділянкою (у разі його
наявності), та документи, що
посвідчують право власності на
нерухоме майно (будівлі та споруди),
розташоване на цій земельній ділянці (у
разі наявності на земельній ділянці
будівель, споруд); б) копія установчих
документів для юридичної особи, а для
громадянина - копія документа, що
посвідчує особу.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач звернувся 17.04.2013 року з заявою в
порядку ст. 128 Земельного кодексу
України до якої додав договір оренди
землі від 04.11.2008 року, договір купівлі
продажу будівлі від 22.06.2000р., копію
паспорта та ідентифікаційного номеру
позивача та висновок про експертну
грошову оцінку земельної ділянки.

Згідно ч.3 ст. 128 Земельного кодексу
України, орган державної влади, Рада
міністрів Автономної Республіки Крим
або орган місцевого самоврядування у
місячний строк розглядає заяву
(клопотання) і приймає рішення про
надання дозволу на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки (якщо такий проект відсутній)
та/або про проведення експертної
грошової оцінки земельної ділянки
(крім земельних ділянок площею понад 50
гектарів для розміщення відкритих
спортивних і фізкультурно-оздоровчих
споруд) чи про відмову в продажу із
зазначенням обґрунтованих причин
відмови.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 Земельного
кодексу України, підставою для відмови
в продажу земельної ділянки є: а)
неподання документів, необхідних для
прийняття рішення щодо продажу такої
земельної ділянки; б) виявлення
недостовірних відомостей у поданих
документах; в) якщо щодо суб'єкта
підприємницької діяльності порушена
справа про банкрутство або припинення
його діяльності; г) встановлена цим
Кодексом заборона на передачу
земельної ділянки у приватну
власність; ґ) відмова від укладення
договору про оплату авансового внеску
в рахунок оплати ціни земельної
ділянки.

Листом від 13.05.2013 року № м-135/02-17 за
підписом директора юридичного
департаменту Харківської обласної
державної адміністрації повідомлено
позивача, що розгляд питання продажу
земельної ділянки державної власності
можливо лише після припинення права
користування нею в порядку визначеному
законом, з огляду на положення ч. 5 ст. 116
Земельного кодексу України.

З цього приводу колегія суддів
зазначає, що ст. 128 Земельного кодексу
України не встановлено повноважень та
компетенції органу державної влади,
щодо не розгляду питання продажу
земельної ділянки, окрім того
перебування земельної ділянки у
користуванні особи, яка звертається з
відповідним клопотання про продаж цієї
земельної ділянки, не є підставою для
відмови в продажу земельної ділянки,
згідно вищезазначеного переліку
підстав.

Посилання відповідача на ч. 5 ст. 116
Земельного кодексу України про
неможливість прийняття рішення про
передачу у власність земельної ділянки
до припинення права її користування,
суд не приймає до уваги з огляду на
наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України
"Про оренду землі" (далі - Закон),
орендар, який відповідно до закону може
мати у власності орендовану земельну
ділянку, має переважне право на
придбання її у власність у разі продажу
цієї земельної ділянки, за умови, що він
сплачує ціну, за якою вона продається, а
в разі продажу на аукціоні - якщо його
пропозиція є рівною з пропозицією, яка
є найбільшою із запропонованих
учасниками аукціону. У разі відмови
орендаря від свого переважного права
на придбання орендованої земельної
ділянки до нового власника такої
земельної ділянки переходять права та
обов'язки орендодавця за договором
оренди цієї земельної ділянки. (ч. 3 ст. 9
Закону) Не допускається продаж
орендованих земельних ділянок
державної або комунальної власності
без згоди на це орендаря. (ч. 4 ст. 9
Закону)

Ч. 2 ст. 128 Земельного кодексу України
передбачено навпаки подання до заяви
документу, що посвідчує право
користування земельною ділянкою у разі
його наявності.

Окрім того, відповідно до ст. 31 Закону
та п. 32 договору оренди землі від 04.11.2008
року, поєднання в одній особі власника
земельної ділянки та орендаря є
самостійною підставою припинення
договору оренди.

Системний аналіз вказаних положень
Земельного кодексу України та Закону
не містить заборони, щодо прийняття
рішень про продаж земельної ділянки
особі, у якій вона знаходиться у
користуванні до припинення такого
користування, а навпаки передбачає, що
в разі придбання орендарем
орендованої земельної ділянки це є
самостійною підставою для припинення
такого користування за договором
оренди.

При цьому колегія суддів зауважує, що
положення ч. 5 ст. 116 Земельного кодексу
України щодо заборони прийняття рішень
про передачу земельної ділянки у
власність або користування, до
припинення права власності та
користування у встановленому законом
порядку, застосовується у випадку
звернення особи про отримання
земельної ділянки у власність або
користування, що знаходиться у
власності або користуванні іншої
особи, що є гарантією прав та інтересів
власників або землекористувачів таких
земельних ділянок від порушень з боку
органів державної влади та
безпідставного вилучення таких
земельних ділянок у зазначених осіб.

Серед критеріїв оцінювання судом
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень, які одночасно є
принципами адміністративної
процедури, є принцип законності, що
закріплений у ч.2 ст.19 Конституції
України, відповідно до якого органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

З огляду на те, що твердження
відповідача про неможливість розгляду
заяви з посиланням на ч. 5 ст. 116
Земельного кодексу України є
необґрунтованим, заява позивача не
розглянута належним чином у
відповідності до вимог ст. 128
Земельного кодексу України, колегія
суддів, приходить до висновку про
обґрунтованість вимог позивача про
зобов'язання Харківську обласну
державну адміністрацію розглянути
питання про продаж ОСОБА_3 земельної
ділянки площею 0,3586 га, що розташована
на території Курилівської сільської
ради Куп'янського району Харківської
області за межами населених пунктів,
кадастровий номер - :07:000:0172.

За таких обставин, колегія суддів
вважає доведеним належними та
допустимими доказами той факт, що при
прийнятті рішення про відмову у
розгляді заяви позивача суб'єкт
владних повноважень діяв всупереч
встановленому законом порядку,
необґрунтовано, упереджено, без
з'ясування необхідних обставин, що мали
значення для прийняття вказаного
рішення, чим порушено права та законні
інтереси позивача.

Суд першої інстанції належним чином
оцінив надані докази і на підставі
встановленого обґрунтовано
задовольнив адміністративний позов.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним та
обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова
суду першої інстанції від 05.12.13 р.
відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а
тому відсутні підстави для її
скасування та задоволення апеляційних
вимог відповідача.

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія
суддів, погоджуючись з висновком суду
першої інстанції, вважає, що суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення фактичних обставин
справи і правильно застосував до
спірних правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст.198,
ч.1 ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, 206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Харківської
обласної державної адміністрації
залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 05.12.2013р. по
справі № 820/11376/13-а залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Рєзнікова
С.С.Судді(підпис) (підпис) Катунов В.В.
Ральченко І.М. Повний текст ухвали
виготовлений 10.02.2014 р.