Справа № 812/7799/13-а
Суддя: Чумак С.Ю.
Дата ухвалення: 2014-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Твердохліб
Суддя-доповідач - Чумак С.Ю.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2014 року
справа №812/7799/13-а
приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді: Чумака С.Ю.,

суддів: Ляшенко Д.В. та Ястребової Л.В.,

при секретарі Копиці С.В., за участі
представника позивача Уперенко О.С.,
представника відповідача-1 Гарбуз К.А.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Донецьку
апеляційну скаргу Луганської
митниці Міндоходів на постанову
Луганського окружного
адміністративного суду від 2 грудня 2013
року у справі №812/7799/13-а за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Інтергума-2010» до
Луганської митниці Міндоходів
(відповідач-1), Головного управління
Державної казначейської служби
України у Луганській області
(відповідач-2) про визнання дій
протиправними, скасування картки
відмови у прийнятті митної декларації,
визнання протиправними та скасування
рішень про визнання митної вартості
від 11 серпня 2013 року № 702020001/2013/000491/2 та
від 16 серпня 2013 року № 702020001/2013/000527/2,

В С Т
А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовом, в
якому, з урахуванням уточнення
позовних вимог, просив визнати
протиправними дії відповідача 1,
скасувати картки відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформленні
чи пропуску товару і транспортних
засобів через митний кордон України №
702020001/2013/00096, №702020001/2013/00107 та визнати
протиправним та скасувати рішення про
визнання митної вартості товарів №
702020001/2013/000491/2 від 11 серпня 2013 року та
№702020001/2013/000527/2 від 16 серпня 2013 року,
стягнути з Державного бюджету України
на користь позивача надмірно
сплаченого податку на додану вартість
у розмірі 173 612,79 грн. та надмірно
сплаченого мита у розмірі 61 195, 54 грн. у
зв'язку із коригуванням митної
вартості імпортованого товару.

В обґрунтування позову зазначив, що
позивачем виконані всі вимоги Митного
кодексу України для підтвердження
визначення митної вартості товару за
першим методом. Відмовляючи у
застосуванні митної вартості
заявленої декларантом, відповідач 1
діяв всупереч вимог законодавства
України з питань митної справи,
застосовуючи формальний та
необґрунтований підхід, без аналізу
доданих документів.

Таким чином позивач вважає, що різниця
сплаченого податку на додану вартість
та мита між першим та шостим методом
підлягає поверненню відповідачем 2. За
таких обставин, просив позовні вимоги
задовольнити у повному обсязі.

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 2 грудня 2013
року позов задоволений частково.
Скасовано картки відмови № 702020001/2013/00096,
№ 702020001/2013/00107, визнано протиправними та
скасовані рішення відповідача №
702020001/2013/000491/2 від 11 серпня 2013 року та №
702020001/2013/000527/2 від 16 серпня 2013 року,
зобов'язано стягнути з Державного
бюджету України на користь позивача
надмірно сплачений у зв'язку з
коригуванням митної вартості
імпортованого товару податок на додану
вартість у розмірі 157629,68 грн та мито у
розмірі 56245,17 грн за ВМД від 11 серпня 2013
року № 702020001/2013/007815, від 16 серпня 2013 року
№ 702020001/2013/08074. У задоволенні інших
позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким судовим
рішенням, відповідач-1 подав апеляційну
скаргу, в якій просить постанову суду
скасувати та прийняти нову постанову,
якою в задоволенні позовних вимог
позивачу відмовити у повному обсязі.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, представників
сторін, перевіривши юридичну оцінку
обставин справи та повноту їх
встановлення, дослідивши правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, обговоривши доводи апеляційної
скарги, вважає останні
необґрунтованими, а постанову суду
такою, що підлягає залишенню без змін з
наступних підстав.

Відповідно до Порядку взаємодії митних
органів з органами Державного
казначейства України в процесі
повернення з Державного бюджету
помилково та/або надмірно зарахованих
до бюджету митних та інших платежів,
контроль за справлянням яких
покладається на митні органи,
затвердженого наказом Державної
митної служби України, Державного
казначейства України від 20 липня 2007
року № 611/147, зареєстрований в
Міністерстві юстиції України 25 вересня
2007 року за № 1095/14362, митний орган на
підставі заяви платника готує висновок
про повернення з Державного бюджету
України помилково та/або надмірно
зарахованих до бюджету митних та інших
платежів, контроль за справляння яких
покладається на митні органи та
направляє його до органу Казначейства.
На підставі отриманого висновку про
повернення відповідний орган
Казначейства готує платіжні документи
на перерахування коштів з рахунку з
обліку доходів державного бюджету на
рахунок, зазначений у висновку та
протягом п'яти робочих днів від дати
отримання висновку здійснює
повернення коштів з бюджету.

Відповідно до Порядку виконання рішень
про стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів або бюджетних
установ, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 3 серпня
2011 року № 845, безспірне списання коштів
державного та місцевих бюджетів і їх
перерахування на рахунок, зазначений у
виконавчому документі про стягнення
надходжень бюджету або у заяві про
виконання рішення про стягнення
надходжень до бюджету, здійснюється
органами Казначейства з відповідного
рахунка, на який такі кошти зараховані,
шляхом оформлення розрахункових
документів.

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 4 Митного кодексу
України декларація митної вартості -
документ встановленої форми, що
подається декларантом і містить
відомості щодо митної вартості
товарів, які переміщуються через
митний кордон України чи стосовно яких
змінюється митний режим.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Митного кодексу
України митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно ст. 52 Митного кодексу України
заявлення митної вартості товарів
здійснюється декларантом або
уповноваженою ним особою під час
декларування товарів у порядку,
встановленому розділом VIII цього
Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа,
які заявляють митну вартість товару,
зобов'язані:

1) заявляти митну вартість, визначену
ними самостійно, у тому числі за
результатами консультацій з органом
доходів і зборів;

2) подавати органу доходів і зборів
достовірні відомості про визначення
митної вартості, які повинні
базуватися на об'єктивних,
документально підтверджених даних, що
піддаються обчисленню;

3) нести всі додаткові витрати,
пов'язані з коригуванням митної
вартості або наданням органу доходів і
зборів додаткової інформації.

Декларант або уповноважена ним особа,
які заявляють митну вартість товару,
мають право:

1) надавати органу доходів і зборів (за
наявності) додаткові відомості у разі
потреби уточнення інформації;

2) на випуск у вільний обіг товарів, що
декларуються: у разі визнання органом
доходів і зборів заявленої митної
вартості товарів - за умови сплати
митних платежів згідно із заявленою
митною вартістю; у разі згоди
декларанта або уповноваженої ним особи
з рішенням органу доходів і зборів про
коригування митної вартості товарів -
за умови сплати митних платежів згідно
з митною вартістю, визначеною органом
доходів і зборів; у разі незгоди
декларанта або уповноваженої ним особи
з рішенням органу доходів і зборів про
коригування заявленої митної вартості
товарів - за умови сплати митних
платежів згідно із заявленою митною
вартістю товарів та надання гарантій
відповідно до розділу Х цього Кодексу в
розмірі, визначеному органом доходів і
зборів відповідно до частини сьомої
статті 55 цього Кодексу;

3) проводити цінову експертизу договору
(контракту) шляхом залучення експертів
за власні кошти;

4) оскаржувати у порядку, визначеному
главою 4 цього Кодексу, рішення органу
доходів і зборів щодо коригування
митної вартості оцінюваних товарів та
бездіяльність органу доходів і зборів
щодо неприйняття протягом строків,
встановлених статтею 255 цього Кодексу
для завершення митного оформлення,
рішення про визнання митної вартості
оцінюваних товарів;

5) приймати самостійне рішення про
необхідність коригування митної
вартості після випуску товарів;

6) отримувати від органу доходів і
зборів інформацію щодо підстав, з яких
орган доходів і зборів вважає, що
взаємозв'язок продавця і покупця
вплинув на ціну, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за
оцінювані товари;

7) у випадках та в порядку, визначених
цим Кодексом, вимагати від органу
доходів і зборів надання письмової
інформації про причини, за яких
заявлена ними митна вартість не може
бути визнана;

8) у випадках та в порядку, визначених
цим Кодексом, вимагати від органу
доходів і зборів надання письмової
інформації щодо порядку і методу
визначення митної вартості,
застосованих при коригуванні
заявленої митної вартості, а також щодо
підстав для здійснення такого
коригування.

У випадках, визначених цим Кодексом,
для заявлення митної вартості товарів,
що переміщуються через митний кордон
України відповідно до митного режиму
імпорту, органу доходів і зборів, який
проводить митне оформлення цих
товарів, разом з митною декларацією та
іншими необхідними для митного
оформлення зазначених товарів
документами в установленому порядку
подається декларація митної вартості.

Згідно з ч. 5 ст. 52 Митного кодексу
України декларація митної вартості
подається у разі: 1) якщо до ціни, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті
за оцінювані товари, додаються витрати,
зазначені у частині десятій статті 58
цього Кодексу, і якщо вони не
включалися до ціни; 2) якщо з ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за оцінювані товари, виділено
витрати, зазначені у частині
одинадцятій статті 58 цього Кодексу; 3)
якщо покупець та продавець пов'язані
між собою.

В інших випадках декларація митної
вартості подається за власним бажанням
декларанта або уповноваженої ним
особи.

Відповідно до ч. 8 ст. 52 Митного кодексу
України у декларації митної вартості
наводяться відомості про метод
визначення митної вартості товарів,
числове значення митної вартості
товарів та її складових, умови
зовнішньоекономічного договору, що
мають відношення до визначення митної
вартості товарів, та надані документи,
що підтверджують зазначене.

Частиною 11 статті 52 Митного кодексу
України встановлено, що заявлення
митної вартості товарів, які
переміщуються через митний кордон
України в режимах, відмінних від режиму
імпорту, здійснюється при декларуванні
цих товарів шляхом заявлення в митній
декларації відомостей про числове
значення їх митної вартості та про
документи, що його підтверджують.

Відповідно до ч. 1 ст. 53 Митного кодексу
України у випадках, передбачених цим
Кодексом, одночасно з митною
декларацією декларант подає органу
доходів і зборів документи, що
підтверджують заявлену митну вартість
товарів і обраний метод її визначення.

Згідно до ч. 2 ст. 53 Митного кодексу
України документами, які підтверджують
митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що
подається у випадках, визначених у
частинах п'ятій шостій статті 52 цього
Кодексу, та документи, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості, на підставі яких проводився
розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або
рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські
платіжні документи, що стосуються
оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи,
якщо за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт
товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, -
страхові документи, а також документи,
що містять відомості про вартість
страхування.

У разі якщо документи, зазначені у
частині другій цієї статті, містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, декларант або уповноважена ним
особа на письмову вимогу органу
доходів і зборів зобов'язані протягом 10
календарних днів надати (за наявності)
такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів
третім особам на користь продавця, якщо
такі платежі здійснюються за умовами,
визначеними договором (угодою,
контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту);

4) виписку з бухгалтерської
документації;

5) ліцензійний чи авторський договір
покупця, що стосується оцінюваних
товарів та є умовою продажу оцінюваних
товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни
відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини (ч.3 ст.53 Митного
кодексу України).

Відповідно до ч. 4 ст. 53 Митного кодексу
України у разі якщо орган доходів і
зборів має обґрунтовані підстави
вважати, що існуючий взаємозв'язок між
продавцем і покупцем вплинув на
заявлену декларантом митну вартість,
декларант або уповноважена ним особа
на письмову вимогу органу доходів і
зборів, крім документів, зазначених у
частинах другій та третій цієї статті,
подає (за наявності) такі документи:

1) виписку з бухгалтерських та
банківських документів покупця, що
стосуються відчуження оцінюваних
товарів, ідентичних та/або подібних
(аналогічних) товарів на території
України;

2) довідкову інформацію щодо вартості у
країні-експортері товарів, що є
ідентичними та/або подібними
(аналогічними) оцінюваним товарам;

3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Забороняється вимагати від декларанта
або уповноваженої ним особи будь-які
інші документи, відмінні від тих, що
зазначені в цій статті. Декларант або
уповноважена ним особа за власним
бажанням може подати додаткові наявні
у них документи для підтвердження
заявленої ними митної вартості товару
(ч. 5, 6 ст. 53 Митного кодексу України).

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 54 Митного
кодексу України контроль правильності
визначення митної вартості товарів за
основним методом - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які ввозяться
на митну територію України відповідно
до митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється органом
доходів і зборів шляхом перевірки
розрахунку, здійсненого декларантом,
за відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 цього
Кодексу. За результатами здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості товарів орган доходів
і зборів визнає заявлену декларантом
або уповноваженою ним особою митну
вартість чи приймає письмове рішення
про її коригування відповідно до
положень статті 55 цього Кодексу.

Пунктом 4 частини 4 ст.54 Митного кодексу
України встановлено, що орган доходів і
зборів під час здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості товарів зобов'язаний,
здійснювати контроль заявленої
декларантом або уповноваженою ним
особою митної вартості товарів шляхом
перевірки числового значення
заявленої митної вартості, наявності в
поданих зазначеними особами
документах усіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари.

Відповідно до ч. 6 ст. 54 Митного кодексу
України орган доходів і зборів може
відмовити у митному оформленні товарів
за заявленою декларантом або
уповноваженою ним особою митною
вартістю виключно за наявності
обґрунтованих підстав вважати, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів, у разі:

2) неподання декларантом або
уповноваженою ним особою документів
згідно з переліком та відповідно до
умов, зазначених у частинах другій -
четвертій статті 53 цього Кодексу, або
відсутності у цих документах всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного
декларантом або уповноваженою ним
особою методу визначення митної
вартості товару умовам, наведеним у
главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до органу доходів і
зборів документально підтвердженої
офіційної інформації органів доходів і
зборів інших країн щодо
недостовірності заявленої митної
вартості.

Статтею 55 Митного кодексу України
надано право митному органу коригувати
митну вартість товарів. Рішення про
коригування заявленої митної вартості
товарів, які ввозяться на митну
територію України з поміщенням у
митний режим імпорту, приймається
митним органом у письмовій формі під
час здійснення контролю правильності
визначення митної вартості цих товарів
як до, так і після їх випуску, якщо
митним органом у випадках,
передбачених частиною шостою статті 54
цього Кодексу, виявлено, що заявлено
неповні та/або недостовірні відомості
про митну вартість товарів, у тому
числі невірно визначено митну вартість
товарів.

Аналіз приведених вище норм
законодавства свідчить, що до
виключної компетенції митних органів
належить вирішення питання перевірки
та контролю правильності обчислення
декларантом митної вартості товару.
Саме митний орган встановлює
достатність наданих декларантом
документів для підтвердження митної
вартості товару.

10 квітня 2008 року Верховна Рада України
шляхом прийняття Закону України № 250-VI
ратифікувала Протокол про вступ
України до Світової організації
торгівлі (надалі - СОТ) та приєдналася
до Угоди про СОТ, чим взяла на себе
зобов'язання, серед іншого,
дотримуватися положень Генеральної
угоди про тарифи та торгівлю 1994 року
(ГАТТ 1994).

Відповідно до статті VII п. 2. (a)
Генеральної угоди по тарифам и
торгівлі 1947 року (ГАТТ 1947) оцінка
імпортованого товару для митної мети
повинна ґрунтуватись на дійсній
вартості імпортованого товару, який
обкладається митом, або аналогічного
товару, та не повинна ґрунтуватись на
вартості товару національного
походження або на вільних чи фіктивних
оцінках.

Статтею 17 Угоди про застосування
статті VII ГАТТ 1994 року визначено, що
ніщо в цій Угоді не тлумачиться як
обмежуюче або таким, що ставить під
сумнів право податкових адміністрацій
переконуватися у правдивості або
точності будь якої заяви, документу або
декларації, що надаються для цілей
митної оцінки.

Відповідно до ч.1 ст. 57 Митного кодексу
України визначення митної вартості
товарів, які ввозяться в Україну
відповідно до митного режиму імпорту,
здійснюється за такими методами: 1)
основний - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції); 2) другорядні: а) за
ціною договору щодо ідентичних
товарів; б) за ціною договору щодо
подібних (аналогічних) товарів; в) на
основі віднімання вартості; г) на
основі додавання вартості (обчислена
вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції)
(ч.2 ст.57 Митного кодексу України).

Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу (ч.3
ст.57 Митного кодексу України).

Застосуванню другорядних методів
передує процедура консультацій між
органом доходів і зборів та
декларантом з метою визначення основи
вартості згідно з положеннями статей 59
і 60цього Кодексу. Під час таких
консультацій орган доходів і зборів та
декларант можуть здійснити обмін
наявною у кожного з них інформацією за
умови додержання вимог щодо її
конфіденційності (ч.4 ст.57 Митного
кодексу України).

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів згідно з положеннями
статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для
її визначення може братися або ціна, за
якою ідентичні або подібні (аналогічні)
товари були продані в Україні не
пов'язаному із продавцем покупцю
відповідно до статті 62 цього Кодексу,
або вартість товарів, обчислена
відповідно до статті 63 цього Кодексу(ч.
5 ст. 57 Митного кодексу України) .

У разі якщо неможливо застосувати
жоден із зазначених методів, митна
вартість визначається за резервним
методом відповідно до вимог,
встановлених статтею 64 цього Кодексу
(ч.8 ст.57 Митного кодексу України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 64 Митного
кодексу України у разі якщо митна
вартість товарів не може бути
визначена шляхом послідовного
використання методів, зазначених у
статтях 58-63 цього Кодексу, митна
вартість оцінюваних товарів
визначається з використанням способів,
які не суперечать законам України і є
сумісними з відповідними принципами і
положеннями Генеральної угоди з
тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна
вартість, визначена згідно з
положеннями цієї статті, повинна
ґрунтуватися на раніше визнаних
(визначених) органами доходів і зборів
митних вартостях.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що позивач є юридичною
особою, зареєстрован виконавчим
комітетом Луганської міської ради 28
вересня 2010 року, перебуває на обліку в
Ленінській МДПІ у м. Луганську, є
платником податку на додану вартість з
19 жовтня 2010 року (т.1 а.с. 16-26).

29 липня 2010 року між позивачем
(покупець) та SHENGTAI GROUP CO LTD (Дуньин, Китай)
(продавець) укладено
зовнішньоекономічний контракт № 20110729
та додаткові угоди від 01 серпня 2011 року,
від 9 жовтня 2012 року № 1, від 3 січня 2013
року № 2 до контракту від 29 липня 2011
року № 20110729, відповідно до якого
продавець зобов'язується продати, а
покупець зобов'язується купити
автомобільні шини відповідно до
номенклатури, у кількості та по цінам,
вказаним у специфікації, яка є
невід'ємною частиною договору (т.1 а.с.
28-34, т.2 а.с. 193-194).

9 серпня 2013 року позивачем до м/п
Алчевськ Луганської митниці
Міндоходів подана вантажно-митна
декларація № 702020001/2013/007781 на товари, що
надійшли на адресу позивача від фірми
SHENGTAI GROUP CO LTD (Дуньин, Китай) за
контрактом від 29 липня 2011 року № 20110729.
На підставі зазначеного контракту та
PROFORMA INVOISE № 8 до контракту від 29 липня 2011
року № 20110729 позивачем, вказаний товар
було заявлено до митного оформлення в
режимі імпорту за ціною 225,50 доларів США
за одиницю товару.

Разом з вантажно-митною декларацією
від 9 серпня 2013 року № 702020001/2013/007781
позивачем у відповідності до ст.53
Митного кодексу України відповідачу 1
надано коносамент від 23 червня 2013 року
NFYFDGNOO (т.1 а.с. 63-66), платіжні доручення
від 15 квітня 2013 року № 21, від 5 липня 2013
року № 19 (т.1 а.с. 54, 55), каталог
виробника товару від 1 січня 2013 року б/н,
розрахунок-фактура (інвойс) від 13
червня 2013 року № 20130530СІ (т.1 а.с. 35),
розрахунок - проформа від 10 квітня 2013
року № 8 (т.1 а.с. 36), страховий поліс від 19
червня 2013 року
№013005758, доповнення до договору
від 9 жовтня 2012 року № 1, від 3 січня 2013
року № 2 (т.1 а.с. 32-33, 34, 39), договір
(контракт) купівлі-продажу від 29 липня
2011 року № 20110729 (т.1 а.с. 28-31), екологічну
декларацію від 1 серпня 2013 року № 62413
(т.1 а.с. 46), сертифікат відповідності №
UA1.066.0171444-13 (т.1 а.с. 249), копію митної
декларації країни відправника від 15
червня 2013 року № 160088057 (т.1 а.с. 40).

9 серпня 2013 року на підставі ч.3 ст.53, п.1,
п.2 ч.5 ст.54 Митного кодексу України
відповідачем 1 для підтвердження
заявленою митної вартості направлено
на адресу позивача запит про надання
додаткових документів, у відповідь на
який позивач повідомив Луганську
митницю Міндоходів про те, що не має
можливості надати висновок
спеціалізованих експертних
організацій, виписки з бухгалтерської
документації про оплату товару були
надані, відомості про вартість
страховки та транспортуванню товару
містяться у інвойсі від 13 червня 2013
року № 20130530СІ та надало прайс-лист
виробника продукції (т.1 а.с. 218-223).

11 серпня 2013 року відповідачем прийнято
рішення № 702020001/2013/000491/2 про коригування
митної вартості товарів до
вантажно-митної декларації №
70202000/2013/007781 (т.1 а.с. 60). Зазначене рішення
було прийнято у зв'язку з тим, що надані
для підтвердження митної вартості
документи містять розбіжності (умови
поставки, які зазначені в INVOISE від 13
червня 2013 року № 20130530СІ та митної
декларації країни експорту від 15
червня 2013 року № 160088057, не відповідають
умовам поставки зазначеним у поданій
митній декларації), не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, та відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари.

Таким чином, враховуючи неможливість
застосування попередніх методів,
зазначених у статтях 58-63 Митного
кодексу України, митну вартість
оцінювального товару відповідачем 1
визначено згідно ст. 64 Митного кодексу
України за резервним методом.

Відповідачем-1 також карткою відмови в
прийнятті митної декларації, митному
оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення через митний
кордон України № 702020001/2013/00096
відмовлено позивачу в митному
оформленні товару з підстав,
встановлених пунктом 2 частини 2 статті
54 Митного кодексу України та визначена
митна вартість згідно рішення про
коригування митної вартості від 11
серпня 2013 року № 702020001/2013/000491/2
(т.1 а.с. 220-221).

Підставою для прийняття такого рішення
стало те, що на думку митного органу
подані позивачем документи містили
розбіжності, що підтверджували числові
значення складових митної вартості
заявленого до митного оформлення
товару, а саме, в порушення п. 3.1
Контракту від 29 липня 2010 року № 20110729 до
митного оформлення не було надано
жодної специфікації.

Разом із цим, судом встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
1 серпня 2011 року між позивачем
(покупець) та SHENGTAI GROUP CO LTD (Дуньин, Китай)
(продавець) укладено додаткову угоду до
договору від 29 липня 2011 року № 20110729,
відповідно до умов якої продавець
зобов'язується продати, а покупець
зобов'язується купити автомобільні
шини відповідно до номенклатури, у
кількості та по цінам, вказаним в
інвойсі, інших додатках, які є
невід'ємною частиною договору. У
розділі 3.1 зазначено, що умови поставки
товару визначаються в інвойсі,
відповідно до умов «Інкотермс 2000» (т. №
2 а.с. 193-194).

Стосовно доводів відповідача щодо не
підтвердження ціни товару, що
зазначена у рахунку від 13 червня 2013
року № 20130530СІ, експортній декларації
від 15 червня 2013 року № 160088057 та ціни
товару, вказаної у рахунку-проформі від
10 квітня 2013 року суд зазначає, що
відповідно до прайс-листа до PROFORMA INVOICE
від 10 квітня 2013 року № 8 ціна за
автомобільні шини зазначена у розмірі
213 доларів США, кількість автомобільних
шин - 384, загальна суму 81792 доларів США (т.
№ 1 а.с. 36).

Згідно до INVOICE від 13 червня 2013 року №
20130530СІ ціна за автомобільні шини
зазначена у розмірі 213 доларів США за
одну штуку, витрати на перевезення 4700
доларів США, витрати на страхування 100
доларів США, загальна сума 86592 доларів
США, ціна за 1 штуку складає 225,5 доларів
США (т. № 1 а.с. 35).

Оплата товарно-матеріальних цінностей
придбаних ТОВ «Інтергума-2010» за
договором від 29 липня 2011 року № 20110729
підтверджується платіжними
дорученнями від 15 квітня 2013 року № 21 на
суму 26100,00 доларів США, від 5 липня 2013
року № 19 на суму 60288,60 грн. (т. 1 а.с. 54-56).
Платіжним дорученням від 29 березня 2013
року № 10 на суму 34888,00 доларів США
сплачено 203,40 доларів США за
вищезазначений товар у зв'язку із
залишком цієї суми на рахунку позивача,
що також підтверджується листом АТ
«ОТП Банк» від 29 березня 2013 року (т. № 1
а.с. 58).

Таким чином, оскільки ціна товару 2225,5
доларів США на умовах поставки CIF Оdessa
включає в себе ціну товару 213 доларів
США на умовах поставки FOB Qingdao плюс
витрати на перевезення товару та на
його страхування, тобто відповідають
один одному, у зв'язку з чим доводи
відповідача про розбіжності в наданих
позивачем документах щодо ціни товару
є безпідставними та спростовуються
матеріалами справи.

Крім того, контрагентом позивача
(продавцем) виставлено PROFORMA INVOICE від 10
квітня 2013 року № 8 для здійснення
попередньої оплати за товар, за умовами
контракту у вигляді 30% авансу від суми,
інші 70% в продовж п'яти днів після
отримання копії коносаменту, де ціна
вже зазначена на рівні 225,50 доларів США
за однини цю товару на умовах СІF Оdessa,
та яку закладено вартість перевезення
та страхування товару, що
здійснювалась за рахунок продавця.

INVOICE від 13 червня 2013 року № 20130530СІ
містить інформацію про вартість
перевезення 4700,00 доларів США та витрати
на страхування 100,00 доларів США, тому до
ціни за автомобільні шини у розмірі 213,00
доларів США за одну штуку включені такі
додаткові витрати, що складає 225,5
доларів США за одну штуку (т.1 а.с. 35).

За таких обставин, позивачем, як
зазначалося вище, здійснено передплату
у вигляді 30%, що підтверджується
платіжним дорученням від 15 квітня 2013
року № 21. Після отримання коносаменту
та рахунку від 13 червня 2013 року №
20130530СІ позивачем здійснено остаточний
розрахунок, що підтверджується
платіжним дорученням від 05 липня 2013
року № 19 та від 29 березня 2013 року № 10.

Таким чином, колегія суддів зазначає,
що позивачем надано достатньо доказів
на підтвердження заявленої митної
вартості автомобільних шин за ціною
225,50 доларів США у декларації від 9
серпня 2013 року № 702020001/2013/007781.

Якщо продавець повинний забезпечити
договір перевезення, який охоплює
оплату мит, податків і інших зборів,
такі витрати, звичайно, покладаються на
продавця в тій мірі, в який це
передбачено договором (п. 9.3 Офіційних
правил тлумачення торговельних
термінів Міжнародної торгової палати
(редакція 2000 року).

На підставі викладеного, колегія
суддів зазначає, що такі дії позивача
не суперечать умовам договору від 29
липня 2010 року № 20110729 та додатковим
угодам до нього, а доводи відповідача в
цій частині щодо неможливості
визначення митної вартості товару за
основним методом у зв'язку з
відсутністю необхідних відомостей, що
підтверджують числове значення митної
вартості, а також встановлення
розбіжностей щодо умов поставки є
необґрунтованими.

Крім того, 12 листопада 2012 року між
товариством з обмеженою
відповідальністю «Інтергума-2010»
(покупець) та ТRIANGLE TYRE CO., LTD (Шаньдун,
Китай) (продавець) укладено
зовнішньоекономічний контракт № ТІ-002,
відповідно до умов якого продавець
зобов'язується продати, а покупець
придбати автомобільні шини та інші
гумотехнічні вироби (т.1 а.с. 71-74).

16 серпня 2013 року товариством з
обмеженою відповідальністю
«Інтергума-2010» до м/п Алчевськ
Луганської митниці Міндоходів подана
вантажно-митна декларація №
702020001/2013/008047 на товари, що надійшли на
адресу позивача від фірми ТRIANGLE TYRE CO., LTD
(Шаньдун, Китай) за контрактом від 12
листопада 2012 року № ТІ-002 (т.2 а.с. 11-14).

Разом з вантажно-митною декларацією
від 16 серпня 2013 року № 702020001/2013/008047
позивачем у відповідності до ст.53
Митного кодексу України відповідачу1
надано коносамент від 27 червня 2013 року
WHJF005239, від 27 червня 2013 року WHJF005321 (т.1 а.с.
124-126), некласифікований комерційний
документ від 15 серпня 2013 року № 1430 (т.2
а.с. 213), платіжні доручення від 18 червня
2013 року № 14, від 04 липня 2013 року № 18, від
29 липня 2013 року № 24 (т.1 а.с. 132, 135, 138),
розрахунки-фактури про надання
транспортно-експедиційних послуг від 02
серпня 2013 року UAIM0239786, UAIM0239786 (т.2 а.с.
196-199), банківський платіжний документ,
що підтверджує факт оплати
транспортно-експедиційних послуг від 02
серпня 2013 року б/н (т.2 а.с. 32-33), довідку
від 15 серпня 2013 року № 1583, № 1584 (т.2 а.с.
38-39), каталог виробника від 01 січня 2012
року (т.2 а.с. 40-63), розрахунки-фактури
(інвойси) від 22 червня 2013 року № 0,
№ 7-1, № 7-1В (т.1 а.с. 82-84),
договір (контракт) від 12 листопада 2013
року № ТІ-002 (т.1 а.с. 71-74), копії митних
декларацій країни відправлення від 23
червня 2013 року № 040121911, № 040121913, від 24
червня 2013 року № 040121910 (т.1 а.с. 94-101).

16 серпня 2013 року на підставі ч.3 ст.53, п.1,
п.2 ч.5 ст.54 Митного кодексу України
відповідачем 1 для підтвердження
заявленої митної вартості направлено
на адресу позивача запит про надання
додаткових документів, у відповідь на
який позивач повідомив Луганську
митницю Міндоходів про те, що
документи, надані для митного
оформлення не мають різних місць
розвантаження, перевантаження товару у
дорозі не проводилось, проводилось
перевантаження контейнерів у порту,
позивач не має можливості надати
висновок спеціалізованих експертних
організацій та прайс-лист, документи,
які мають відомості про вартість
перевезення та виписки з
бухгалтерської документації були
надані, надано проформи від 06 червня 2013
року № 9, від 13 червня 2013 року №
0 та договір укладений з
перевізником (т. № 2 а.с. 9, 10).

16 серпня 2013 року відповідачем прийнято
рішення № 702020001/2013/000527/2 про коригування
митної вартості товарів до
вантажно-митної декларації
№702020001/2013/008047 (т. № 2 а.с. 2-4). Зазначене
рішення було прийнято у зв'язку з тим,
що надані позивачем документи не
містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості, а також
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена, враховуючи, що заявлена
декларантом для визначення митної
вартості ціна товару менше, ніж
сплачена за товар сума згідно наданих
розрахунків, тобто відомості щодо
складових митної вартості не
підтверджені документально та не
визначені кількісно і достовірно та
заявлена митна вартість менша ніж ціна,
яка фактично сплачена або підлягає
сплаті за оцінювані товари.

Таким чином, у зв'язку з неможливістю
застосування попередніх методів,
керуючись статтею 57 Митного кодексу
України відповідачем 1 здійснено
коригування митної вартості
оцінюваних товарів за 6 резервним
методом відповідно до положень статті
64 Митного кодексу України на підставі
рівнів митної вартості товарів з
подібними характеристиками.

Відповідачем-1 карткою відмови в
прийнятті митної декларації, митному
оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення через митний
кордон України № 702020001/2013/00107
відмовлено позивачу в митному
оформленні товару з підстав,
встановлених у частинах 2-4 статті 53
Митного кодексу України та визначена
митна вартість згідно рішення про
коригування митної вартості від 16
серпня 2013 року № 702020001/2013/000527/2
(т.1 а.с. 7-8).

Таке рішення прийнято відповідачем з
огляду на те, що у рахунках від 22 червня
2013 року № 9-1, № 0, № 7-1 та
№ 7-1 які супроводжували вантаж,
відсутній номер контракту, що не дає
змогу ідентифікувати поставку; у
платіжному дорученні на проведення
розрахунку від 17 червня 2013 року № 14
зазначено рахунок від 13 червня 2013 року
№ 0, а у платіжному дорученні від 3
липня 2013 року № 18 зазначено рахунок від
06 червня 2013 року № 9, які не були
надані при митному оформленні. Крім
того, за передплатними рахунками (від
13 червня 2013 року № 0 та від 06
червня 2013 року № 9), номери яких
зазначені у платіжних дорученнях,
здійснена оплата за більш високими
цінами, ніж заявлено декларантом в
інвойсах на поставку товару (від 22
червня 2013 року № -1, від 22 червня 2013
року № 0 та від 22 червня 2013 року №
-1В), а у листі позивача від 16
серпня 2013 року № 0014-Т щодо складових
митної вартості не міститься числових
значень складової митної вартості та
не доводиться включення у митну
вартість витрат на перевантаження
товару.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідно до умов
зовнішньоекономічного контракту від 12
листопада 2012 року № ТІ-002 між позивачем
(покупець) та ТRIANGLE TYRE CO., LTD (Шаньдун,
Китай) (продавець) продавець
зобов'язується продати, а покупець
придбати продукцію, ціни на неї будуть
вказані для кожної поставки в додатках
чи в інвойсах, по згоді сторін
передоплата складає 30 % від суми
вказаній в інвойсі, 70% - перед
відвантаженням шин на підставі інвойсу
(т.1 а.с. 71-74).

6 червня 2013 року та 13 червня 2013 року між
позивачем та ТRIANGLE TYRE CO., LTD (Шаньдун,
Китай) було укладено PROFORMA INVOISE № 9,
№ 0 до контракту від 12
листопада 2012 року № ТІ-002, відповідно до
змісту яких загальна кількість товару,
що закуповується складає 7002 штуки,
загальна вартість товару 543702,41 доларів
США (т. 1 а.с. 75-76).

В ході судового розгляду встановлено,
що товар за PROFORMA INVOISE № 9 у
спірній поставці не закуповувався, та у
поданій позивачем до м/п Алчевськ
Луганської митниці Міндоходів
вантажно-митній декларації від 16
серпня 2013 року № 702020001/2013/008047 не
значиться.

Згідно вантажно-митної декларації від
16 серпня 2013 року № 702020001/2013/008047
здійснювалась поставка товару, а саме
шини пневматичні гумові для вантажних
автомобілів нові та шини пневматичні
гумові для промислових транспортних
засобів нові на умовах FOB Qingdao у
кількості 1838 штук за ціною 285440,80
доларів США.

Продавцем позивачу було виставлено
рахунок PROFORMA INVOISE № 0, згідно з
яким позивачем платіжним дорученням
від 18 червня 2013 року № 14 здійснено
передоплату за товар у розмірі 30%, як
передбачено контрактом, та зазначено
призначення платежу PROFORMA INVOISE № 0
(т.1 а.с. 132).

Відповідно до COMMERCIAL INVOCE № 0
фактичну поставку за цінами PROFORMA INVOISE №
0 здійснено тільки за трьома
найменуваннями товару, у кількості 408
штук (т.2 а.с. 64).

22 червня 2013 року між товариством з
обмеженою відповідальністю
«Інтергума-2010» та ТRIANGLE TYRE CO., LTD
(Шаньдун, Китай) було укладено COMMERCIAL INVOCE
№ 0, № 7-1, № 7-1В
відповідно до яких загальна кількість
товару, що закуповується складає 1838
штук (т.2 а.с. 64, 65, 66).

Платіжними дорученнями від 29 липня 2013
року № 24 та від 20 червня 2013 року № 15
здійснено доплату за узгодженими
цінами у розмірі 70%, призначення
платежу COMMERCIAL INVOCE № 7-1, № 7-1В
(т. № 1 а.с. 135, 138; т.3 а.с. 4).

Таким чином, позивачем надано
достатньо доказів на підтвердження
заявленої митної вартості
автомобільних шин у декларації від 16
серпня 2013 року № 702020001/2013/008047.

Колегія суддів не бере до уваги доводи
відповідача 1 стосовного того, що у
розрахунках від 22 червня 2013 року №
9-1, № 0, № 7-1, № 7-1В
не зазначений номер контракту від 12
листопада 2012 року № ТІ-002, що не дає
змогу ідентифікувати зазначену
поставку, оскільки у платіжних
дорученнях від 18 червня 2013 року № 14,
від 29 липня 2013 року № 24 та від 20 червня
2013 року № 15 зазначено дату та номер
контракту за яким здійснювалась оплата
за товар, а також дати та номери
інвойсів.

Доводи відповідача-1 стосовно того, що
за попередніми рахунками від 13 червня
2013 року № 0 та від 6 червня 2013 року
№ 9, номери яких зазначені у
платіжних дорученнях, здійснена оплата
за більш високими цінами ніж заявлено
декларантом в інвойсах на поставку
товару від 22 червня 2013 року № 7-1,
№ 0, № 7-1В, спростовуються
письмовими доказами, які містяться в
матеріалах справи та були надані
позивачем при митному оформлені
товарів.

13 червня 2013 року продавцем за
контрактом від 12 листопада 2012 року №
ТІ-002 виставлено рахунок PROFORMA INVOISE №
0, згідно з яким позивачем
здійснено попередню оплату за товар у
розмірі 30%, яке це передбачено умовами
контракту, фактичну поставку за цінами
згідно PROFORMA INVOISE № 0 здійснено
тільки 2 позиції, що підтверджується
COMMERCIAL INVOCE № 0, наступну оплату в
розмірі 70 % та за узгодженими цінами
було здійснено згідно COMMERCIAL INVOCE №
7-1, № 7-1В.

Суд зазначає, що доводи відповідача-1
стосовно того, що позивачем не доведено
включення у митну вартість витрат на
перевантаження товару є
необґрунтованими, оскільки ТОВ
«Інтергума-2010» наданий договір
перевезення від 4 січня 2013 року № 884,
довідки про транспорті витрати від 15
серпня 2013 року № 1583, № 1584, рахунки, які
підтверджують оплату зазначених
послуг та довідку про страхування
вантажу від 15 серпня 2013 року № 1430 (т. 2
а.с. 200-213).

Доводи позивача про невідповідність
цін на товари, що містяться в
рахунку-проформі від 13.06.2013 року та у
рахунках від 22.06.2013 року, є
безпідставними, оскільки ціни,
зазначені в рахунку-проформі є
попередніми і виставлялись лише для
здійснення передплати. Контракт від 12
листопада 2013 року не містить положень,
що ціна на товар визначається згідно
рахунку-проформи.

Посилання відповідача на ненадання
всіх необхідних документів при
прийнятті спірних рішень є також не
обґрунтованими, оскільки відповідні
документи митним органом не
витребувались.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що висновок відповідача про
неповноту та недостовірність
відомостей про митну вартість товарів
не може вважатися обґрунтованим,
оскільки відповідно до статті VII п. 2 «а»
Генеральної угоди по тарифам і
торгівлі 1947 року оцінка імпортованого
товару для митних цілей повинна
ґрунтуватися на дійсній вартості
імпортованого товару, на який
розраховується мито, або подібного
товару і не повинна ґрунтуватися на
вартості товару національного
походження чи на довільній або
фіктивній вартості.

В статті VII п. 2 «b» цієї угоди вказано, що
під «дійсною вартістю» слід розуміти
ціну, за яку, під час та в місці,
визначеними законодавством
імпортуючої країни, такий чи подібний
товар продається або пропонується до
продажу при звичайному ході торгівлі
за умов повної конкуренції. У тому
ступені, в якому на ціну такого чи
подібного товару впливає кількість
окремої трансакції, ціна, що
розглядається, повинна єдиним способом
пов'язуватися або і) з порівнюваними
кількостями, або іі) з кількостями, не
менш сприятливими для імпортерів, ніж
ті, в яких більший обсяг товарів
продається у торгівлі між країнами
експорту та імпорту.

Колегія суддів вважає, що за
результатами опрацювання наданих
позивачем документів митний орган
повинен був застосувати метод
визначення митної вартості за ціною
угоди щодо товарів, які імпортуються,
оскільки наявність розбіжностей та
неточностей не є підставою для
незастосування методу визначення
митної вартості за ціною договору
(контракту), а у відповідності до ч. 3 ст.
53 Митного Кодексу України є лише
підставою для витребування додаткових
документів. При цьому виявлені
розбіжності не стосуються числових
значень складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена за ці товари.

Відомості про заявлену позивачем митну
вартість є об'єктивними, такими, що
піддаються обчисленню та
підтверджуються документально, що
встановлено в ході судового розгляду
та підтверджується матеріалами справи.

Колегія суддів не піддає сумніву право
митного органу контролювати митну
вартість, заявлену декларантом, але
такий контроль повинен здійснюватися в
межах повноважень, наданих діючим
законодавством.

Таким чином, позивачем у повному обсязі
виконані вимоги ч. 5 ст. 52 Митного
кодексу України щодо подання
декларації митної вартості та ч. 10 ст. 58
цього кодексу щодо включення до
визначеної митної вартості її
складових, що була фактично сплачена
позивачем, що відображено в
деклараціях від 9 серпня 2013 року №
702020001/2013/007781 та від 16 серпня 2013 року №
702020001/2013/008047.

Колегія суддів зазначає, що митним
органом не доведено дотримання всіх
умов, правил та вимог для застосування
методу за ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів.

Встановлюючи ціну на ідентичні
(подібні) товари, митниця виходила з
митної вартості товару, за попередні
аналогічні декларації на імпорт. Однак
при цьому, в порушення вимог ст. 57
Митного кодексу України митницею не
доведено неможливість застосування
інших (попередніх) методів визначення
митної вартості товару, а застосовано
резервний метод, який відповідно до
наведених вище норм законодавства
застосовується у випадку, якщо митна
вартість товару не може бути визначена
за попередніми методами.

Крім того, митним органом застосовано
ціну за кілограм товару, тоді як в
контрактах позивача ціна визначається
за одиницю товару. Суд вважає
неможливим визначення ціни товару в
іншому вимірі, ніж зазначено в
контрактах та заявлялось позивачем.

Дискреційні функції митних органів
мають законодавчі обмеження у випадках
незгоди із задекларованою митною
вартістю. До них, зокрема, належить
процедура консультації між митним
органом та декларантом з метою
обґрунтованого вибору підстав для
визначення митної вартості та
обов'язок послідовного вибору методів
(від першого до шостого) визначення
митної вартості.

Виходячи з вищезазначеного, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції та вважає, що разі
незгоди митного органу із митною
вартістю імпортованого товару, він
відповідно до вимог ст. 57 Митного
кодексу України зобов'язаний провести
процедуру консультацій, у ході яких мав
би дійти висновків щодо застосування
того чи іншого методу визначення
митної вартості товарів, при цьому
кожний наступний метод застосовується
у разі неможливості застосування
попереднього із наведенням
відповідних мотивів. Відповідачем
вказані вимоги закону не виконані.

Зазначена правова позиція суду
міститься у висновках Верховного суду
України, викладених в постанові від 14
травня 2013 року № 21-120а13, та є
обов'язковою для застосування в
судовій практиці.

Колегія суддів не погожується з
доводами відповідача про наявність
неточностей (розбіжностей) у поданих
документах, так як вони спростовуються
матеріалами справи, а саме, наданнням
митному органу всіх необхідних
документів для підтвердження
заявленої митної вартості як при
здійсненні митного оформлення так і
після, як обов'язкові, так і можливі
додатково витребувані. Таким чином,
позивачем були надані митному органу
всі можливі документи, які були
запитані для підтвердження митної
вартості, у відповідача були відсутні
підстави для відмови у митному
оформленні (випуску) товарів.

У зв'язку з вищевикладеним, а також тим,
що позивачем надано до митного
оформлення всі документи, які
необхідні для визначення митної
вартості по першому методу,
відповідачем безпідставно відмовлено
у прийнятті декларацій митної
вартості, прийняті рішення про
визначення митної вартості товарів за
другорядним (резервним) методом та
надано картки відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформленні
випуску чи пропуску товарів,
транспортних засобів через митний
кордон України.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що позовні вимоги позивача про
скасування картки відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформленні
випуску чи пропуску товарів,
транспортних засобів через митний
кордон України № 702020001/2013/00096 та №
702020001/2013/00107 про визнання протиправним
та скасування рішень про визнання
митної вартості товарів від 11 серпня 2013
року № 702020001/2013/000491/2, від 16
серпня 2013 року № 702020001/2013/000527/2
підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог у частині
стягнення з Державного бюджету України
на користь позивача надмірно
сплачених митних платежів, колегія
суддів зазначає таке.

Відповідно до ст.. 58 Митного кодексу
України, метод визначення митної
вартості за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, застосовується
у разі, якщо:

1) немає жодних обмежень щодо прав
покупця (імпортера) на використання
оцінюваних товарів, за винятком тих, що:

а) встановлюються законом чи
запроваджуються органами державної
влади в Україні;

б) обмежують географічний регіон, у
якому товари можуть бути перепродані
(відчужені повторно);

в) не впливають значною мірою на
вартість товару;

2) щодо продажу оцінюваних товарів або
їх ціни відсутні будь-які умови або
застереження, які унеможливлюють
визначення вартості цих товарів;

3) жодна частина виручки від будь-якого
подальшого перепродажу, розпорядження
або використання товарів покупцем не
надійде прямо чи опосередковано
продавцеві, якщо тільки не буде
зроблено відповідне коригування з
урахуванням положень частини десятої
цієї статті;

4) покупець і продавець не пов'язані між
собою особи або хоч і пов'язані між
собою особи, однак ці відносини не
вплинули на ціну товарів.

Метод визначення митної вартості
товарів за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні.

Митною вартістю товарів, які ввозяться
на митну територію України відповідно
до митного режиму імпорту, є ціна, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за товари, якщо вони продаються
на експорт в Україну, скоригована в
разі потреби з урахуванням положень
частини десятої цієї статті.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльність суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Колегія суддів зазначає, що аналіз
указаних вище статей Митного кодексу
України, а також положень постанови
Кабінету Міністрів України від 9 квітня
2008 року №339 дає підстави вважати, що
митні органи мають виключну
компетенцію в питаннях перевірки та
контролю правильності обчислення
декларантом митної вартості.

Разом з тим, як зазначалось вище,
дискреційні функції митних органів
мають законодавчі обмеження у випадках
незгоди із задекларованою митною
вартістю.

У даній справі підставою для
декларування позивачем імпортованого
ним товару за згаданою митною вартістю
стало рішення митного органу про
визначення митної вартості цього
товару шляхом застосування резервного
методу, що вірно визнано судами
протиправним.

Водночас митну вартість, визначену
позивачем за конрактою ціною,
підтверджено всіма необхідними
документами, а неможливість її
визначення за цим методом або із
застосуванням наступних методів
відповідачем-1 не доведено.

Факт оплати ПДВ та мита за ВМД від 11
серпня 2013 року № 702020001/2013/007815, від 16
серпня 2013 року № 702020001/2013/08074 та
переплати у зв'язку з коригуванням
митної вартості ПДВ у розмірі 198574,08 грн.
та мита у розмірі 73570,36 грн.
підтверджено платіжним дорученням
позивача про перерахування митному
органу авансових платежів та не
заперечується сторонами (т. № 3 а.с. 1-3).
Сума коштів, переплачених позивачем
підтверджується також розрахунком
митних платежів за митним оформленням
товариства з обмеженою
відповідальністю «Інтергума-2010» та
сторонами не оспорюється(т. № 3 а.с. 43).

Отже, оскільки, як встановлено вище,
позивачем фактично внесено до бюджету
кошти з розрахунку митної вартості
товарів, визначеної всупереч
положенням чинного законодавства за
резервним методом, в той час, як
належною митною вартістю таких товарів
була вартість, визначена за першим
методом (ціною договору), позивачем
сплачені до бюджету кошти в розмірі
більшому, ніж встановлено
законодавством.

За таких обставин вимога про стягнення
з Державного бюджету України суми
надмірно сплаченого податку на додану
вартість в розмірі 157629,68 грн. та мита у
розмірі 56245,17 грн. є обґрунтованою, тому
підлягає задоволенню.

Визнання протиправними та скасування
рішень про визначення митної вартості
товарів № 702020001/2013/00096, № 702020001/2013/00107 та
карток відмови в прийнятті митної
декларації, митному оформленні чи
пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України
від 11 серпня 2013 року № 702020001/2013/000491/2, від
16 серпня 2013 року № 702020001/2013/000527/2, а також
стягнення з Державного бюджету України
на користь позивача надмірно
сплаченого у зв'язку з коригуванням
митної вартості імпортованого товару
податку на додану вартість у розмірі
157629,68 грн. та мита у розмірі 56245,17 грн., на
думку суду, у спірних правовідносинах у
повній мірі відновлять порушене право
позивача.

За таких обставин колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції та вважає, що постанова суду
прийнята з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
у зв'язку з чим підстав для її
скасування не вбачається. Повний текст
складений 11 лютого 2014 року.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 184, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

У Х В А
Л И Л А:

Апеляційну скаргу скаргу Луганської
митниці Міндоходів залишити без
задоволення.

Постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 2 грудня 2013
року у справі №812/7799/13-а залишити без
змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
складення в повному обсязі до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя:
С.Ю.Чумак

Судді:
Д.В.Ляшенко

Л.В.Ястребова