Справа № 800/33/14
Суддя: Масло І.В.
Дата ухвалення: 2014-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

23 січня 2014 року м.
Київ справа № 800/33/14

Суддя Вищого адміністративного суду
України Масло І.В., вирішуючи питання
про відкриття провадження у справі за
позовною заявою представника позивача
ОСОБА_1 ОСОБА_2 до Верховної Ради
України про визнання дій протиправними
щодо проведення голосування на
пленарному засіданні 16 січня 2014 року, -

ВСТАНОВИВ:

20 січня 2014 року представник позивача
звернувся до Вищого адміністративного
суду України з позовом до Верховної
Ради України, в якому просив визнати
протиправними дії Верховної Ради
України щодо проведення голосування на
пленарному засіданні 16 січня 2014 року
проектів законів:

- «Про внесення змін до Закону
України «Про судоустрій і статус
суддів» та процесуальних законів щодо
додаткових заходів захисту безпеки
громадян» (реєстраційний номер 3879)
(набирає чинності 22 січня 2014 року);

- «Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України (щодо
відповідальності за вчинення
адміністративних правопорушень під
час проведення футбольних матчів)»
(реєстраційний номер 3837) (набирає
чинності 21 липня 2014 року);

- «Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України щодо
відповідальності за адміністративні
правопорушення у сфері забезпечення
безпеки дорожнього руху, зафіксовані в
автоматичному режимі» (реєстраційний
номер 3855) (набирає чинності 21 лютого 2014
року);

- «Про внесення змін до
Регламенту Верховної Ради України»
(реєстраційний номер 3883) (набирає
чинності 22 січня 2014 року);

- «Про внесення змін до
Кримінального процесуального кодексу
України (щодо заочного кримінального
провадження)» (реєстраційний номер 3587)
(набирає чинності 22 січня 2014 року);

- «Про внесення змін до статті 297
Кримінального кодексу України (щодо
відповідальності за осквернення або
руйнування пам'ятників, споруджених в
пам'ять тих, хто боровся проти нацизму в
роки Другої світової війни - радянських
воїнів-визволителів, учасників
партизанського руху, підпільників,
жертв нацистських переслідувань, а
також воїнів - інтернаціоналістів та
миротворців)» (реєстраційний номер 2178а)
(набирає чинності 22 січня 2014 року);

- «Про внесення змін до
Кримінального кодексу України щодо
відповідальності за заперечення чи
виправдання злочинів фашизму»
(реєстраційний номер 2179а) (набирає
чинності 22 січня 2014 року);

- «Про внесення змін до Закону
України «Про безоплатну правову
допомогу» (щодо відтермінування
набрання чинності положень пункту 6
розділу VI «прикінцеві та перехідні
положення»)» (реєстраційний номер 3792)
(набирає чинності 22 січня 2014 року);

- «Про внесення змін до статті 197
Податкового кодексу України щодо
звільнення від обкладення податком на
додану вартість операцій із ввезення
на митну територію України природного
газу» (реєстраційний номер 3853-1)
(набирає чинності 22 січня 2014 року).

Згідно з частиною четвертою статті 18
Кодексу адміністративного судочинства
України Вищому адміністративному суду
України як суду першої інстанції
підсудні справи щодо встановлення
Центральною виборчою комісією
результатів виборів або
всеукраїнського референдуму, справи
про дострокове припинення повноважень
народного депутата України, а також
справи щодо оскарження актів, дій чи
бездіяльності Верховної Ради України,
Президента України, Вищої ради юстиції,
Вищої кваліфікаційної комісії суддів
України.

Особливості провадження у справах щодо
оскарження актів, дій чи бездіяльності
Верховної Ради України, Президента
України, Вищої ради юстиції, Вищої
кваліфікаційної комісії суддів
України регулює стаття 171-1 Кодексу
адміністративного судочинства
України, згідно з частиною першою якої
її правила поширюються на розгляд
адміністративних справ щодо:

1) законності (крім конституційності)
постанов Верховної Ради України,
указів і розпоряджень Президента
України;

2) актів Вищої ради юстиції;

3) дій чи бездіяльності Верховної Ради
України, Президента України, Вищої ради
юстиції;

4) рішень, дій чи бездіяльності Вищої
кваліфікаційної комісії суддів
України.

Відповідно до частини першої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Пунктом першим частини першої статті 3
Кодексу адміністративного судочинства
України передбачено, що справа
адміністративної юрисдикції -
переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Як вбачається зі змісту позовних вимог,
представник позивача оскаржує дії
Верховної Ради України при проведенні
голосування на пленарному засіданні
Верховної Ради України 16 січня 2014 року,
посилаючись при цьому, зокрема, на
порушення процедури розгляду та
обговорення законопроектів.

Відповідно до принципу поділу
державної влади в Україні (стаття 6
Конституції України) органи
законодавчої, виконавчої та судової
влади здійснюють свої повноваження у
встановлених Конституцією України
межах і відповідно до законів України.

Згідно статті 75 Конституції України
єдиним органом законодавчої влади в
Україні є Парламент - Верховна Рада
України, до повноважень якої належить
прийняття законів відповідно до пункту
п'ятого статті 85 Конституції України.

У мотивувальній частині Рішення
Конституційного Суду України від 27
березня 2002 року № 7-рп/2002 імперативно
визначено, що за змістом положень
статей 85, 91 Конституції України
Верховна Рада України приймає закони,
постанови та інші правові акти. Вони є
юридичною формою реалізації
повноважень єдиного органу
законодавчої влади в Україні та,
відповідно до частини другої статті 147,
частини першої статті 150 Конституції
України, є об'єктом судового
конституційного контролю.

У Рішенні Конституційного Суду України
від 17 жовтня 2002 року № 17-рп/2002 у справі у
справі за конституційним поданням 50
народних депутатів України щодо
офіційного тлумачення положень статей
75, 82, 84, 91, 104 Конституції України (щодо
повноважності Верховної Ради України)
зазначено, що Верховна Рада України
визначена в статті 75 Конституції
України парламентом - єдиним органом
законодавчої влади в Україні. Як орган
державної влади Верховна Рада України
є колегіальним органом, який складають
чотириста п'ятдесят народних депутатів
України. Повноваження Верховної Ради
України реалізуються спільною
діяльністю народних депутатів України
на засіданнях Верховної Ради України
під час її сесій. Визначення Верховної
Ради України єдиним органом
законодавчої влади означає, що жоден
інший орган державної влади не
уповноважений приймати закони.
Верховна Рада України здійснює
законодавчу владу самостійно, без
участі інших органів.

Крім того, в цьому Рішенні зазначено, що
учасниками законодавчого процесу на
його відповідній стадії, а отже,
учасниками законотворчості, є
визначені в частині першій статті 93
Конституції України суб'єкти права
законодавчої ініціативи у Верховній
Раді України. Реалізація права
законодавчої ініціативи і права вето
означає лише участь відповідних
органів у здійсненні власне
парламентської функції
законотворчості.

У Рішенні Конституційного Суду України
від 27 березня 2002 року № 7-рп/2002 року у
справі за конституційним поданням
Вищої ради юстиції щодо офіційного
тлумачення положень абзаців другого,
третього пункту 1 частини першої
статті 150 Конституції України
(справа щодо актів про
Обрання/призначення суддів на посади
та про звільнення їх з посад) зазначено,
що як свідчить зміст положень статей 85,
91 Конституції України, Верховна Рада
України приймає закони, постанови та
інші правові акти. Вони є юридичною
формою реалізації повноважень єдиного
органу законодавчої влади в Україні та
відповідно до частини другої статті 147,
частини першої статті 150 Конституції
України є об'єктом судового
конституційного контролю.

Аналіз вищезазначених норм свідчить
про те, що при проведенні голосування,
зокрема, про розгляді та обговоренні
законопроектів на пленарних
засіданнях Верховна Рада України не
виконує владних управлінських функцій,
а реалізує свої повноваження щодо
законотворчої діяльності (здійснює
власне парламентську функції
законотворчості).

Разом з тим, Конституційним Судом
України може бути визнаний
неконституційним правовий акт
Верховної Ради України, у процесі
прийняття чи схвалення якого або
набрання ним чинності було порушено
процедурні вимоги, що встановлюються
безпосередньо Конституцією України, за
умови набрання ним чинності.

Таким чином, згідно з пунктом першим
частини першої статті 109 Кодексу
адміністративного судочинства України
суддя відмовляє у відкритті
провадження в адміністративній справі,
якщо заяву не належить розглядати в
порядку адміністративного
судочинства, у зв'язку з чим
представнику позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2
необхідно відмовити у відкритті
провадження в адміністративній справі
за його позовом до Верховної Ради
України про визнання дій протиправними
щодо проведення голосування на
пленарному засіданні 16 січня 2014 року.

Керуючись пунктом першим частини
першої статті 18, 109, 171-1 Кодексу
адміністративного судочинства
України,-

У Х В А Л И В:

Відмовити представнику позивача
ОСОБА_1 ОСОБА_2 у відкритті провадження
в адміністративній справі за його
позовом до Верховної Ради України про
визнання дій протиправними щодо
проведення голосування на пленарному
засіданні 16 січня 2014 року.

Ухвала є остаточною і не підлягає
перегляду в апеляційному чи
касаційному порядку.

Суддя
І.В. Масло