Справа № 2-а-1316/44/11
Суддя: Данилів Є. О.
Дата ухвалення: 2013-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-1316/44/11 Провадження №
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2013 року Пустомитівський
районний суд Львівської області у
складі:

головуючого - судді - Данилів Є.О.

при секретарі - Ориняк Н.М.

з участю: позивача - ОСОБА_1,
представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2,
представника третьої особи ОСОБА_3 -
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Пустомити
цивільну справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_5 до Зубрянської сільської ради
Пустомитівського району Львівської
області, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, про визнання незаконним
рішення Зубрянської сільської ради від
14.12. 2007 року,-

в с т а н о в и в :

03.08. 2010 року до Пустомитівського
районного суду Львівської області
надійшов адміністративний позов
ОСОБА_1, ОСОБА_5 до Зубрянської
сільської ради Пустомитівського
району Львівської області, треті особи:
ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про визнання
незаконним рішення Зубрянської
сільської ради від 14.12. 2007 року. У
позовній заяві позивачі просять суд
визнати недійсним рішення Зубрянської
сільської ради Пустомитівського
району Львівської області № 390 від 14.12.
2007 року; визнати недійсною
приватизацію ОСОБА_3 земельної ділянки,
що була у спільному користуванні
родини ОСОБА_1, ОСОБА_5; визнати
недійсною приватизацію ОСОБА_7 та
ОСОБА_8 земельної ділянки, що була у
спільному користуванні родини ОСОБА_1,
ОСОБА_5; стягнути з відповідача судові
витрати.

Позивачі у позовній заяві, як на
підстави для задоволення заявлених
вимог покликаються на наступні
обставини:

у користуванні родини позивачів
протягом шістдесяти років перебувала
земельна ділянка площею 0,25 га у с.
Зубра, Пустомитівського району,
Львівської області. Треті особи
незаконно приватизували частину
зазначеної земельної ділянки. Всього
із земельної ділянки 0,25 га, що була в
користуванні родини позивачів, колишня
невістка без згоди інших користувачів
землі захопила 0,15 га. Решта - 0,10 га землі
обробляли позивачі. Вони відкрито та
безперервно користувалися земельною
ділянкою в 0,10 га протягом 15 років - до 2007
року. Брат позивачів залишився
проживати у родинному будинку по
АДРЕСА_1, тобто окремо від колишньої
дружини та дітей. Після розірвання
шлюбу з дружиною земельну ділянку він
не обробляв до самої його смерті, у 2003
році земельної ділянки в його
користуванні не було взагалі.

У зв'язку з тим, що в Україні почався
процес приватизації землі, позивачі
мали намір приватизувати земельну
ділянку, що була в їхньому
користуванні. Враховуючи вищезгадане
та той факт, що родина позивачів
протягом 60 років користувалася цією
ділянкою, причому останні 15 років
землею користувалися саме позивачі,
позивач ОСОБА_1 у 2006 році звернулася до
голови Зубрянської сільської ради з
заявою про надання дозволу та
необхідних документів для
приватизації вищевказаної земельної
ділянки, площею 0,10 га. Рішенням
Зубрянської сільської ради № 390 від
14.12.2007 року позивачу ОСОБА_1 було
відмовлено у приватизації земельної
ділянки. У рішенні було зазначено, що
спірною ділянкою у розмірі 0,10 га
користувався брат позивачок, ОСОБА_9,
нині померлий, і разом із батьком
ділянкою ніби то користувалися його
діти - треті особи. Тому, на думку
сільради, спірну земельну ділянку слід
надати дітям померлого ОСОБА_9.

Зазначене рішення є незаконним,
винесеним на підставі перекручених
фактів, без вивчення справжніх
обставин справи, так як брат позивачок,
ОСОБА_9 після розлучення з дружиною, та
її самовільного поділу земельної
ділянки жодного дня не обробляв
спірної ділянки. Його діти також не
обробляли тієї землі, так як проживали
разом зі своєю матір'ю. Той факт, що
позивачу ОСОБА_1 було відмовлено у
приватизації земельної ділянки, що
була у її, законодавчо визначеному
постійному користуванню, є грубим
порушенням чинного законодавства.

На підставі наведеного позивачі у
позовній заяві просять суд задоволити
заявлені позовні вимоги.

Позивач ОСОБА_1, представник позивачів
ОСОБА_1, ОСОБА_5 - ОСОБА_2 у судовому
засіданні пояснення дали аналогічні
викладеним у позовній заяві, позовні
вимоги просять суд задоволити із
підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач Зубрянська сільська рада
Пустомитівського району Львівської
області будучи належним чином
повідомлена про час та місце судового
розгляду, явку уповноваженого
представника у судове засідання не
забезпечила.

Представник третьої особи ОСОБА_3 -
ОСОБА_4 у судовому засіданні заявлені
позовні вимоги заперечив просить суд у
їх задоволенні відмовити за
безпідставністю.

Треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8 у судове
засідання не з'явилися.

Заслухавши пояснення учасників
процесу які прибули у судове засідання,
проаналізувавши матеріали
адміністративної справи, повно та
всебічно дослідивши докази у справі в
їх сукупності, судом встановлено
наступні обставини, що мають значення
для правильного вирішення справи:

позивачам на праві спільної часткової
власності належить житловий будинок
АДРЕСА_1, що об'єктивно стверджується
Витягом про реєстрацію права власності
на нерухоме майно № 6674288 від 05.03. 2005
року, що виданий на ім'я ОСОБА_1 та
Витягом про реєстрацію права власності
на нерухоме майно № 6674353 від 05.03. 2005
року, що виданий на ім'я ОСОБА_5. Згідно
зазначених витягів про реєстрацію
права власності на нерухоме майно
позивачі набули право спільної
власності на житловий будинок АДРЕСА_1
на підставі Договору дарування р. № 4803
від 16.12.2004 року, посвідчений приватним
нотаріусом Пустомитівського районного
нотаріального округу ОСОБА_10

Згідно Договору дарування р. № 4803 від
16.12.2004 року, посвідчений приватним
нотаріусом Пустомитівського районного
нотаріального округу ОСОБА_10, ОСОБА_11
подарувала по 1 / 2 частині кожному, а
ОСОБА_1 та ОСОБА_5 прийняли у дар по 1 / 2
частині кожен належний ОСОБА_11
житловий будинок, розташований в
АДРЕСА_1, який складається з двох
житлових кімнат житловою площею 25,5 кв.
м., загальною площею 39,0 кв. м. До
житлового будинку відносяться такі
господарські будівлі та споруди: сарай,
вбиральня. Цей житловий будинок
належить дарительці на підставі
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно, серія САА № 847236,
виданого Зубрянською сільською радою
Пустомитівського району Львівської
області 9 жовтня 2004 року, яке
зареєстровано у Львівському ОДКБТІ та
ЕО 12 жовтня 2004 року за р. № 6950094, витяг №
5026764 про реєстрацію права власності на
нерухоме майно серія СВН № 051291.

Із зазначеного слідує, що позивачі з
підстав укладення правочину - Договору
дарування р. № 4803 від 16.12.2004 року,
посвідчений приватним нотаріусом
Пустомитівського районного
нотаріального округу ОСОБА_10 права
власності чи користування спірною
земельною ділянкою не набували.

Згідно ч. 3 ст. 126 ЗК України /в редакції
станом на 01.06.2012 року/ право постійного
користування земельною ділянкою
посвідчується державним актом на
право постійного користування
земельною ділянкою.

Всупереч ч. 1 ст. 71 КАС України
позивачами не доведено перед судом
наявності в останніх права
користування спірною земельною
ділянкою, посвідченого державним актом
чи іншим правовстановлюючим
документом. Також, суд критично оцінює
покликання позивачів на те, що з 2004 року
останні користувалися спірною
земельною ділянкою, такий висновок
слідує із виписки з погосподарських
книг Зубрянської сільської ради за 2001 -
2006 роки, згідно якої з 1980 року по 2006 рік
спірна земельна ділянка числиться за
ОСОБА_9.

Із наведеного випливає, що існування
підстав щоб вважати, що саме позивачі
користувалися спірною земельною
ділянкою сторонами перед судом не
доведено.

Встановлено, що 14.12. 2007 року Зубрянською
сільською радою Пустомитівського
району Львівської області прийнято
рішення № 390 «Про надання земельної
ділянки». Зазначеним рішенням
вирішено: спірну земельну ділянку
надати дітям померлого ОСОБА_9: ОСОБА_7
та ОСОБА_8; для виготовлення державних
актів на право приватної власності
звернутися в ліцензовану організацію.

Відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення;
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

За приписами частини 1 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 140
Конституції України місцеве
самоврядування є правом
територіальної громади - жителів села
чи добровільного об'єднання у сільську
громаду жителів кількох сіл, селища та
міста - самостійно вирішувати питання
місцевого значення в межах Конституції
і законів України. Місцеве
самоврядування здійснюється
територіальною громадою в порядку,
встановленому законом як
безпосередньо, так і через органи
місцевого самоврядування: сільські,
селищні, міські ради та їх виконавчі
органи.

Відповідно статті 26 та статті 33
зазначеного Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні" до
повноважень міських рад у галузі
земельних відносин на території міст
належить розпорядження землями
територіальної громади. Аналогічне
право закріплено п. "а" ст. 12 , п.12 розділу
X "Перехідні положення" Земельного
кодексу України від 25.10.2001 року.

Із зазначених норм Закону слідує, що
приймаючи оскаржуване рішення
сільська рада діяла в межах закону та
прийняла оскаржуване рішення з
підстав, що законом не заборонені, без
порушення прав позивачів та третіх
осіб. Тому, суд вважає, що незаконність
оскаржуваного рішення позивачами
перед судом не доведено. Відомостей про
реєстрацію права власності на спірну
земельну ділянку на ім'я третіх осіб
сторонами суду не представлено та
судом не здобуто. Відтак і позовні
вимоги про визнання недійсною
приватизацію ОСОБА_3 земельної ділянки,
що була у спільному користуванні
родини ОСОБА_1, ОСОБА_5; визнання
недійсною приватизацію ОСОБА_7 та
ОСОБА_8 земельної ділянки, що була у
спільному користуванні родини ОСОБА_1,
ОСОБА_5 є необґрунтованими.

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, а суд, згідно ст. 86 КАС
України, оцінює докази, які є у справі,
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Таким чином, виходячи з
заявлених позовних вимог, системного
аналізу положень чинного
законодавства України та матеріалів
справи, враховуючи вищевикладене, суд
прийшов до висновку, що позовні вимоги
позивачів не підтвердженні
матеріалами справи, не доведені у
судовому засіданні, тому задоволенню
не підлягають.

Документально підтвердженні понесені
позивачами судові витрати підлягають
розподілу згідно ч. 1 ст. 94 КАС України,
тобто стягненню з відповідача не
підлягають.

На підставі наведеного та керуючись
ст.ст. 8 - 12, 17, 69 - 71, 94, 159 - 163, 167 КАС
України, ст. ст. 12, 81, 116, 126, п.12 розділу X
"Перехідні положення" ЗК України, ч. 2 ст.
19, ст. 41, ч. 1 ст. 140 Конституції України,
суд,-

п о с т а н о в и в :

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1,
ОСОБА_5 про визнання недійсним рішення
Зубрянської сільської ради
Пустомитівського району Львівської
області № 390 від 14.12. 2007 року; визнання
недійсною приватизацію ОСОБА_3
земельної ділянки, що була у спільному
користуванні родини ОСОБА_1, ОСОБА_5;
визнання недійсною приватизацію
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 земельної ділянки, що
була у спільному користуванні родини
ОСОБА_1, ОСОБА_5; стягнення судових
витрат - відмовити.

Постанова може бути оскаржена протягом
десяти днів з дня її проголошення до
Львівського адміністративного
апеляційного суду. Якщо постанову було
постановлено у письмовому провадженні
або без виклику особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

СуддяЄ. О. Данилів