Справа № 820/12757/13-а
Суддя: Рубан В.В.
Дата ухвалення: 2014-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

04 лютого 2014 р.
№ 820/12757/13-а

Харківський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Рубан. В.В.,

за участі

секретаря судового засідання
-Салацької Я.І.,

представника позивача -Моісеєнко О.М.,

представника відповідача - Лук"янцева
С.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торгівельний Дім
"Дизайн Сервіс Центр" до Державної
податкової інспекції у Дзержинському
районі м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою
відповідальністю "Торгівельний Дім
"Дизайн Сервіс Центр", звернувся до
Харківського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Дзержинському
районі м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області, в
якому просить суд визнати протиправним
та скасувати податкове повідомлення -
рішення Державної податкової
інспекції у Дзержинському районі м.
Харкова від 10.09.2013р. № на суму
114498,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що відповідачем 19.08.2013 р. була
проведена позапланова документальна
невиїзна перевірка Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Торгівельний Дім "Дизайн Сервіс Центр"
щодо документального
підтвердження господарських відносин
із платником податків з ПП "Рест-профі"
() у квітні 2012 року, ПП
"Раіком" (код 36036555) у червні 2012 року,
ТОВ "Марафон 12" (код 38277529) у грудні 2012
року, січні 2013 року, ТОВ "Металург-2010"
(код 37365818) у грудні 2011 року, у січні 2012
року, грудні 2012 року, ТОВ
"Спецтрубомонтаж" (код 31939034) у січні -
квітні 2013 року, ТОВ "Дейверс Інвест" (код
37212057) за липень 2012 року їх реальності та
повноти відображення в обліку
перевірки ТОВ "ТД "Дизайн Сервіс
Центр" .

Позивач з зазначеним актом та
винесеними на його підставі податковим
повідомленням - рішенням від 10.09.2013р.
№ не погоджується, вважає його
таким, що не відповідає вимогам діючого
податкового законодавства, у зв'язку з
чим вважає, що оскаржуване податкове
повідомлення - рішення має бути
скасоване.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав вимоги і доводи
заявленого позову просив позов
задовольнити.

Відповідач, Державна податкова
інспекція у Дзержинському районі м.
Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області,
позов не визнав, в судовому засіданні
представник відповідача вказав, що
винесені ДПІ податкові
повідомлення-рішення повністю
відповідають вимогам діючого
законодавства, а тому є законними та
обґрунтованими, у задоволенні позовних
вимог просив відмовити.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи та
зібрані по справі докази в їх
сукупності, проаналізувавши зміст норм
матеріального і процесуального права,
які врегульовують спірні
правовідносини, суд вважає позовні
вимоги такими, що не підлягають
задоволенню, виходячи з таких підстав
та мотивів.

Судом встановлено, що Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Торгівельний Дім "Дизайн Сервіс Центр",
пройшло передбачену чинним
законодавством процедуру державної
реєстрації, набуло правового статусу
суб'єкта господарювання - юридичної
особи, включений до Єдиного державного
реєстру підприємств та організацій
України, та перебуває на
обліку як платник податків, зборів
(обов'язкових платежів) в Державній
податковій інспекції у Дзержинському
районі м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області

Як свідчать матеріали справи,
фахівцями Державної податкової
інспекції у Дзержинському районі м.
Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області на
підставі Наказу ДПІ у Дзержинському
районі м. Харкова від 02.08.2013 р., згідно з
п.п.78.1.1 п.78.1 ст. 78 Податкового Кодексу
України від 2 грудня 2010 року № 2755-УІ зі
змінами та доповненнями, проведено
позапланову документальну невиїзну
перевірку ТОВ "ТД Дизайн Сервіс Центр"
() щодо документального
підтвердження господарських відносин
із платником податків з ПП "Рест-профі"
() у квітні 2012 року, ПП
"Раіком" (код 36036555) у червні 2012 року,
ТОВ "Марафон 12" (код 38277529) у грудні 2012
року, січні 2013 року, ТОВ "Металург-2010"
(код 37365818) у грудні 2011 року, у січні 2012
року, грудні 2012 року, ТОВ
"Спецтрубомонтаж" (код 31939034) у січні -
квітні 2013 року, ТОВ "Дейверс Інвест" (код
37212057) за липень 2012 року.

За результатами зазначеної
перевірки складено акт №
277/20-30-22-01-14/37091439 від 19.08.2013 року, яким
встановлені порушення:

- вимог ст. 1, п. 2 ст. 3, ст. 4, п. 6 ст. 8,
п. 1 та п. 2 статті 9 Закону України від
16.07.1999 № і 996-ХІУ "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні", пункту 2 "Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку" затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 № 88 та зареєстрованого
бухгалтерського обліку та складання
первинних документів з врахуванням
сутності господарської операції
(відносин); відповідності змісту
операції, що зафіксовані в документах,
реальним обставинам; прийняття до
обліку та виконання лише документів на
операції, що не суперечать
нормативно-правовим актам, не завдають
шкоди державі, підписаних
уповноваженими на те особами; ведення
бухгалтерського обліку та складання
фінансової звітності з обов'язковим
врахуванням вимог, встановлених
відповідними положеннями (стандартами)
бухгалтерського обліку;

- перевіркою ТОВ "ТД "Дизайн Сервіс
Центр" документально не підтверджено
реальність здійснення господарських
відносин із ТОВ "Спецтрубомонтаж" () на загальну суму 1065798,54
грн., у т.ч. ПДВ 177633,09 грн., в т.ч. по
періодах: у січні 2013 року на суму 458950,02
грн., в т.ч. ПДВ - 76491,67 грн., у лютому 2013
року на суму 62599,98 грн., в т.ч. ПДВ - 10433,33
грн., у березні 2013 року у сумі 378038,94 грн.,
в т.ч. ПДВ - 63006,49 грн., у квітні 2013 року у
сумі 166209,60 грн., в т.ч. ПДВ - 27701,60 грн.

- перевіркою ТОВ "ТД "Дизайн Сервіс
Центр" документально не підтверджено
реальність здійснення господарських
відносин із ТОВ "Металург-2010" () на загальну суму 49104,0 грн.,
у т.ч. ПДВ 8184,0 грн., в т.ч. по періодах: у
грудні 2011 року у сумі 20274,00 грн., в т.ч.
ПДВ - 3379,00 грн.; у січні 2012 року у сумі
28830,60 грн., в т.ч. ПДВ - 4805,10 грн.

- перевіркою ТОВ "ТД "Дизайн Сервіс
Центр" документально не підтверджено
реальність здійснення господарських
відносин із ТОВ "Марафон-12" () на загальну суму 49104,00 грн., у т.ч.
ПДВ 13264,17 грн., в т.ч. по періодах: у
грудні 2012 року у сумі 51000,00 грн., в т.ч.
ПДВ - 8500,00 грн., у січні 2013 року у сумі
28585,00 грн., в т.ч. ПДВ - 4764,17 грн.

- перевіркою ТОВ "ТД "Дизайн Сервіс
Центр" документально не підтверджено
реальність здійснення господарських
відносин із ТОВ "Дейверс Інвест" (код
37212057) на загальну суму 154422,36 грн. у т.ч.
ПДВ 25737,06 грн. у липні 2012 року.

Перевіркою ТОВ "ТД "Дизайн Сервіс
Центр" документально не підтверджено
реальність здійснення господарських
відносин із і контрагентами-покупцями
на загальну суму 890916,96 грн. в т.ч. ПДВ
148486,16 грн.

Перевіркою встановлено порушення
ТОВ "ТД "Дизайн Сервіс Центр" ст. 187, пп.
198.2 п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1, п. 201.4 ст. 201
Податкового кодексу України від 02.12.2010
№ 2755-УІ, що призвело до заниження
податкових зобов'язань у сумі 148486 грн. в
т.ч. по періодах: у грудні 2011 року у сумі
3153 грн., у січні 2012 року у сумі 5058 грн., у
жовтні 2012 року у сумі 4333 грн., у
листопаді 2012 року у сумі 29168 грн., у
січні 2013 року у сумі 6242 грн., у лютому 2013
року у сумі 26892 грн., у березні 2013 року у
сумі 51367 грн., у квітні 2013 року у сумі 22273
грн. та до заниження податкового
кредиту на суму 224818 грн. в т.ч. по
періодах: у грудні 2011 року у сумі 3379
грн., січні 2012 року у сумі 4805 грн., у
липні 2012 року у сумі 25737 грн., у грудні 2012
року у сумі 8500 грн., у січні 2013 року у
сумі 81256 грн., у лютому 2012 року у сумі 10433
грн., у березні 2012 року у сумі 63006 грн., у
квітні 2012 року у сумі 27702 грн., що
призвело до заниження податку на
додану вартість, всього на суму 76332,00
грн., в т.ч. по періодам: у грудні 2011 року
занижено у сумі 226 грн., у січні 2012 року
завищено у сумі 253 грн., у липні 2012 року
занижено у сумі 25737 грн., у жовтні 2012
року завищено у сумі 4333 грн., у
листопаді 2012 року завищено у сумі 29168
грн., у грудні 2012 року занижено у сумі 8500
грн., у січні 2013 року занижено у сумі 75014
грн., у лютому 2013 року завищено у сумі
16459 грн., у березні 2013 року занижено у
сумі 11639 грн., у квітні 2013 року занижено
у сумі 5429 грн.

На підставі висновків акту №
277/20-30-22-01-14/37091439 від 19.08.2013 року,
начальником Державної податкової
інспекції у Дзержинському районі м.
Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області було
винесене податкове
повідомлення-рішення: від 10.09.2013р.
№ на суму 114498,00 грн., яким
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем з податку на додану
вартість у розмірі 76332,00 грн. та
нараховано штрафні санкції у розмірі
38166,00 грн.

Перевіряючи юридичну та фактичну
обґрунтованість мотивів, покладених
суб'єктом владних повноважень в основу
спірного рішення, а також суджень,
відображених суб'єктом владних
повноважень в акті № 277/20-30-22-01-14/37091439
від 19.08.2013 року, на відповідність
вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України, суд
зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

З положень наведеної норми
процесуального закону слідує, що
адміністративному суду при вирішенні
адміністративного спору належить
перевірити, зокрема, обґрунтованість
саме тих висновків, стосовно обставин
спірних правовідносин, які покладені
суб'єктом владних повноважень в основу
спірного рішення.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14
Податкового кодексу України
податковий кредит визначено як суму, на
яку платник податку на додану вартість
має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового
Кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г)
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше; дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною (п.
198.2 ст. 198 Податкового Кодексу України).

Водночас згідно п. 198.3 ст. 198 Податкового
Кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Тобто, необхідною умовою для
віднесення сплачених у ціні товарів
(послуг) сум податку на додану вартість
є факт придбання товарів та послуг із
метою їх використання в господарській
діяльності.

Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені і підтверджені належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту
придбання товарів, робіт (послуг) чи
послуг або в разі якщо придбані товари
чи послуги не призначені для
використання у господарській
діяльності платника податку
відповідні суми не можуть включатися
до складу витрат для цілей
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість навіть за наявності
формально складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.

В пункті 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України зазначено, що не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, які попередньо віднесені
до податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону.

Згідно із п. 201.1 ст. 201 Податкового
кодексу України платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
податкову накладну, у якій
зазначаються в окремих рядках такі
обов'язкові реквізити: а) порядковий
номер податкової накладної; б) дата
виписування податкової накладної; в)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
продавця товарів/послуг; г) податковий
номер платника податку (продавця та
покупця); ґ) місцезнаходження юридичної
особи - продавця або податкова адреса
фізичної особи - продавця,
зареєстрованої як платник податку; д)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
покупця (отримувача) товарів/послуг; е)
опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг; є) ціна постачання
без урахування податку; ж) ставка
податку та відповідна сума податку в
цифровому значенні; з) загальна сума
коштів, що підлягають сплаті з
урахуванням податку; и) вид
цивільно-правового договору; і) код
товару згідно з УКТ ЗЕД (для
підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України).

Податкова накладна виписується на
кожне повне або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс) (пункт 201.7
статті 201 Податкового кодексу України).

Згідно пункту 201.8 статті 201 Податкового
кодексу України право на нарахування
податку та складання податкових
накладних надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу.

Податкова накладна, відповідно до
абзацу першого пункту 201.10 статті 201
Податкового кодексу України, видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Із системного аналізу вказаних
правових норм, можливо дійти до
висновку, що для отримання права на
податковий кредит із сум податку на
додану вартість, сплачених в ціні
придбаного товару (робіт, послуг),
платник ПДВ повинен мати податкові
накладні, видані на реально отриманий
товар (роботи, послуги), призначений для
використання у власній господарській
діяльності.

Положеннями п. 44.1 ст. 44 Податкового
кодексу України передбачено, що для
цілей оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Крім того, слід зазначити, що за змістом
частини 2 статті 3 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" податкова
звітність ґрунтується на даних
бухгалтерського обліку.

Статтею 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" №996-XIV визначено,
що господарська операція - це дія або
подія, що викликає зміни у структурі
активів і зобов'язань, власному
капіталі підприємства. Таким чином,
юридичний аспект вчинених
господарських дій або подій не входять
до складу поняття "господарська
операція" (бухгалтерський чи
економічний ефект).

Згідно до ст. 3 Закону України
№996-XIV метою ведення бухгалтерського
обліку і складання фінансової
звітності є надання користувачам для
прийняття рішень повної, правдивої та
неупередженої інформації про
фінансове становище, результати
діяльності та рух грошових коштів
підприємства.

Бухгалтерський облік є
обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.

Відповідно до абзацу 11
вищезазначеної статті Закону
первинний документ - документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Статтею 9 Закону України №996-XIV
визначено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення.

Тобто, документальному
підтвердженню підлягає одна із
вищезазначених подій, і якщо дана подія
оформлена первинним документом, що
містить усі обов'язкові реквізити,
визначені ч. 2 ст. 9 Закону України №996-XIV,
то дана обставина є належним доказом
реальності господарської операції.

Відповідно до вимог п.1.2 ст. 1, п.2.1
ст.2 Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995р. № 88 і зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України від 05.06.1995
р. за № 168/704, первинні документи -
це письмові свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації на їх проведення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1
зазначеного Положення господарські
операції - це факти підприємницької та
іншої діяльності, що впливають на стан
майна, капіталу, зобов'язань і
фінансових результатів.

Із положень частин першої, третьої
статті 9 вказаного Закону №996-XIV
вбачається, що бухгалтерський облік
полягає, зокрема, у складанні та
прийнятті до обліку первинних
документів, які фіксують факти
здійснення господарських операцій,
складені на їх підставі зведених
облікових документів, систематизація
інформації первинних документів на
рахунках бухгалтерського обліку в
регістрах синтетичного та
аналітичного обліку шляхом подвійного
запису їх на взаємопов'язаних рахунках
бухгалтерського обліку.

Первинні документи повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форму); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Таким чином, відображення
господарської операції у податковому
обліку повинно здійснюватись
відповідно до її реального
економічного змісту на підставі
первинних документів бухгалтерського
обліку.

Отже, правові наслідки у вигляді
виникнення права платника податку на
податковий кредит можуть мати лише
реально вчинені господарські операції
з придбання товарів із метою
використання таких товарів в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності
підприємства, а не саме лише оформлення
відповідних документів або рух
грошових коштів на поточних рахунках
платника податку.

Суд вважає необхідним відмітити, що
наявність податкової накладної є
обов'язковою, але не вичерпною
підставою для визначення правильності
формування податкового кредиту,
оскільки, правові наслідки у вигляді
виникнення права платника податку на
податковий кредит можуть мати лише
реально вчинені господарські операції
з придбання товарів (робіт, послуг) із
метою використання таких товарів
(робіт, послуг) в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності підприємства, а не саме лише
оформлення відповідних документів.

Такі вимоги відповідають позиції
Верховного суду України, викладеній у
рішенні від 21.01.2011 року, врахування
висновків якого, у відповідності до
ст.244-1 Кодексу адміністративного
судочинства України, є обов'язковим для
суду першої та апеляційної інстанцій.

Також, суд зазначає, що для
підтвердження податкового обліку
можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції, тобто достовірні первинні
документи. Якщо ж фактичного
здійснення господарської операції не
було, відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством. При
цьому дослідженню підлягають усі
первинні документи, які належить
складати залежно від певного виду
господарської операції:

- договори, акти виконаних робіт,
документи про перевезення, зберігання
товарів тощо, необхідно перевірити
фізичні, технічні та технологічні
можливості певної особи до вчинення
тих чи інших дій, що становлять зміст
господарської операції, як-от:
наявність кваліфікованого персоналу,
основних фондів, у тому числі
транспортних засобів для перевезення
або виробництва, приміщень для
зберігання товарів тощо, якщо такі
умови необхідні для здійснення певної
операції;

- можливість здійснення операцій з
відповідною кількістю певного товару у
відповідні строки з урахуванням
терміну його придатності, доступності
на ринку тощо;

- наявність відповідних ліцензій та
інших дозвільних документів, що
необхідні для ведення певного виду
господарської діяльності.

У п.п. 2, 3 Наказу Мінфіна від 01.11.2011, № 1379
"Про затвердження форми податкової
накладної та Порядку заповнення
податкової накладної" визначено, що
податкова накладна заповнюється
державною мовою за встановленою формою
шляхом: або видруковування такої форми
з подальшим заповненням її платником
податку на додану вартість розбірливим
почерком ручкою з чорнилом (пастою)
синього або чорного кольору без
підчисток і виправлень тексту та
цифрових даних; або заповнення її в
електронному вигляді з подальшим
видруковуванням. Друкована податкова
накладна може бути як з клітинками, так
і без них. Податкова накладна
виписується у день виникнення
податкових зобов'язань продавця. Дата
виписки податкової накладної
заповнюється цифрами у такій
послідовності: день місяця (дві цифри),
місяць (дві цифри), рік (чотири цифри).
При цьому крапки, коми та інші
розділові знаки в даті виписки
податкової накладної не
проставляються.

У графі "Вид цивільно-правового
договору" податкової накладної
зазначається вид цивільно-правового
договору згідно з видом договірних
зобов'язань, визначених Цивільним
кодексом України. Дата укладання
договору проставляється відповідно до
вимог пункту 3 цього Порядку.

Відповідно до п.п. 6.3 вищезазначеного
Порядку не дає права покупцю на
віднесення сум податку на додану
вартість до податкового кредиту:
порушення порядку заповнення
податкової накладної;

Згідно з п. 16. Порядку усі примірники
податкової накладної підписуються
особою, уповноваженою платником
податку здійснювати постачання
товарів/послуг, та скріплюються
печаткою такого платника податку -
продавця. Податкова накладна не
підписується покупцем товарів/послуг і
не скріплюється його печаткою.

Виходячи з викладеного, суд прийшов до
висновку, що наявність податкових
накладних, видаткових накладних, актів
здачі - прийняття робіт, платіжних
доручень є обов'язковими підставами
для визначення податкового кредиту
тільки в разі належного оформлення
даних первинних документів, та
наявності в них всіх передбачених
реквізитів Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" №996-XIV.

Судовим розглядом встановлено, що
позивач у перевіряємому періоді мав
господарські взаємовідносини з
наступними підприємствами:

Так, між ТОВ "ТД "Дизайн Сервіс Центр" та
ПП "Марафон 12" було укладено договір
№19/12 від 19.12.2012р.

Предметом зазначеного договору є
поставка ПП "Марафон 12" позивачу товару.
Предметом поставки є товар, вказаний у
видаткових накладних.

На підтвердження реальності
здійснення вказаної господарської
операції та правомірності формування
податкового кредиту, позивачем до
перевірки та матеріалів справи надано
наступні документи: договір № 19/12 від
19.12.2013 року, податкові накладні № 84 від
20.12.2012р. на суму 51000 грн., № 190 від 30.01.2013р.
на суму 28585 грн.(т.1.а.с.39, 184, т.2 а.с.26).
Проте відповідно до податкової
накладної №84 від 20.12.2012р. фактично ПП
"Марафон 12" виконував роботи (надавав
послуги) по зовнішньому
енергозабезпеченню при збільшенні
потужності до 185 кВТ., згідно з
договором №19/12 від 19.12.2013р.; податкова
накладна № 190 оформлена також згідно з
договором № 19/12 від 19.12.2013р. Вказаний
договір, видаткові накладні та інші
обов'язкові первинні документи до
перевірки та до матеріалів справи
позивачем не надавалися.

Відносини позивача з ТОВ
"Спецтрубомонтаж" відбулися в межах
договорів № 03/12 від 03.12.2012р. та
№19/12 від 19.12.2012р.

Предметом вказаних договорів є надання
послуг. Згідно з умовами договорів
ТОВ "Спецтрубомонтаж" взяло на себе
обов'язок виконати роботи, перелік
та ціна яких вказуються у
Специфікаціях.

На підтвердження реальності
здійснення вказаних господарських
операцій позивачем до перевірки було
надано: договір, специфікації (т.1 а.с.
76-98), податкові накладні № 20 від 05.04.2013р.,
№ 19 від 05.04.2013р., № 45 від 15.04.2013р., № 86 від
29.04.2013р., № 136 від 29.03.2013р., № 101 від
25.03.2013р., №64 від 15.03.2013р., №9 від 04.03.2013р, №
51 від 13.03.2013р., № 1 від 01.03.2013 р., № 11 від
04.03.2013р., № 90 від 22.03.2013р., № 78 від 20.03.2013р.,
№ 2 від 01.02.2013р., № 48 від 2.02.2013р., № 86 від
20.02.2013р., № 142 від 30.01.2013р., № 141 від
30.01.2013р., № 143 від 30.01.2013р., № 10 від
04.01.2013р., № 11 від 04.01.2013р., № 11 від 04.01.2013р.,
№ 50 від 14.01.2013р. (т.1.а.с.239-250., т.2 а.с. 1-5) ,
акти здачі-прийняття робіт(т.1.а.с.126-137).
Проте в наданих актах здачі-прийняття
робіт (надання послуг) відсутня
будь-яка інформація щодо договорів, на
виконання яких їх виписано, в деяких
актах відсутні печатки. ТОВ
"Спецтрубомонтаж" було виконано
наступні роботи: енергозабезпечення,
перепланування офісних приміщень,
демонтаж металевих опор та силових
кабелів, докладання кабелю 10 кВ,.
роботи по перенесенню інженерних
мереж.

Відповідно до Типових форм первинних
документів з обліку в будівництві,
затверджених Наказом Міністерства
регіонального розвитку та будівництва
України 04.12.2009р. за N554 будівельні роботи
- це будівельні, монтажні,
пусконалагоджувальні та інші роботи,
що виконуються під час нового
будівництва, реконструкції,
реставрації, капітального та погонного
ремонту будівель та споруд. До
перевірки та до матеріалів справи
позивачем ліцензія на проведення ТОВ
"Спецтрубомонтаж" будівельних робіт, не
надавалась.

Крім того, згідно пояснень
позивача покупцями придбаних у ТОВ
"Спецтрубомонтаж" послуг було, зокрема
ТОВ "Адвентіс". Проте відповідно до
предмету договору №2-К від 12.02.2013р.(т. 1
а.с. 51), укладеному між ТОВ "Адвентіс"
(Замовник) та ТОВ ТД "Дизайн Сервіс
Центр" (Підрядник), підрядник
зобов'язується власними силами і
засобами виконати та здати комплекс
робіт по поточному ремонту. Таким
чином, залучення субпідрядника порушує
умови укладеного між зазначеними
контрагентами договору.

Між позивачем та ТОВ "Дейверс Інвест"
було укладено договір №18/2012 від
06.06.2012р. згідно з умовами якого ТОВ
"Дейверс Інвест" взяло на себе
обов'язок виконати поставку товарів та
послуг. Позивачем до перевірки та
матеріалів справи були надані:
договір(т.1.а.с.99), податкові накладні №
231 від 25.07.2012р., № 230 від 17.07.2012р., № 229 від
13.07.2012р., № 228 від 10.07.2012р., № 227 від
10.07.2012р.(т.с. 2 а.с.29-32, 37-38), видаткові
накладні № РН-0710/12 від 10.07.2012р.. № 0710/01
від 10.07.2012р. Вказані податкові накладні
не містять інформацію щодо прізвища та
посади осіб, якими їх складено.
Видаткові накладні не містять
інформації, яка дозволяє встановити
осіб, які відвантажували та
отримували продукцію, місце їх
складання, не зазначено договір, на
виконання якого їх виписано.
Позивачем не надано довіреностей або
інших документів, які дають право на
отримання посадовими особами ТОВ "ТД
"Дизайн Сервіс Центр" ТМЦ.

Між позивачем та ПП "Раіком" було
укладено договір поставки
будівельних матеріалів №б/н від
05.06.2012р.(т.2.а.с.156). На підтвердження
реальності здійснення вказаної
господарської операції позивачем
надані до матеріалів справи: договір,
податкові накладні № 49 від 04.06.2012р., № 199
від 25.06.2012р.(т.1 а.с.186, 187), видаткові
накладні, № РН-040603 від 04.06.2012р., № РН-250601
від 25.06.2012р. До перевірки та матеріалів
справи документи, які б підтверджували
оплату за договором, довіреності на
отримання товару не надано. У вказаних
видаткових накладних, в порушення ч.2.
ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
відсутні посади, прізвище та імена
посадових осіб ПП "Раіком" та позивача,
реквізити довіреності уповноваженої
особи ТОВ "ТД "Сервіс Центр", що надає
повноваження на отримання товару, що не
дає змогу ідентифікувати осіб, які
брали участь у господарській
діяльності., крім того в зазначених
документах відсутнє місце їх складання
не зазначено договір, на виконання
якого їх складено. Надані податкові
накладні виписані ПП "Раіком" в
порушення зазначеного закону не
містять прізвища та посади особи, яка
їх склала. В накладній №199 від 25.06.2012р.
не зазначено вид цивільно-правового
договору.

Відносини між позивачем та ПП
"Рест-Профі" відбулись в межах
договорів: №04/2012 від 02.04.2012р. та № 10/04-07
від 10.04.2012 р. відповідно до яких на
адресу ТОВ "ТД "Дизайн Сервіс Центр"
здійснювалась поставка ТМЦ.

На підтвердження реальності
здійснення вказаної господарської
операції позивачем надані до
матеріалів справи: договори, податкові
накладні, видаткові накладні. В
наданих податкових накладних, відсутня
інформація щодо прізвища та посади
особи, яка її склала. Видаткові
накладні не містять інформації, яка
дозволяє встановити осіб, які
відвантажували та отримували
продукцію, місце їх складання, не
зазначено договір, на виконання якого
їх складено. Не надано довіреностей або
інших документів, які дають право на
отримання посадовими особами ТОВ "ТД
"Дизайн Сервіс Центр" ТМЦ, а також не
надано документи, які б підтверджували
оплату за договором.

Відносини між позивачем та ТОВ
"Металург-2010" відбулись в межах
договору: №30/1 від 30.11.2011р. відповідно
до якого на адресу ТОВ "ТД "Дизайн
Сервіс Центр" здійснювалась поставка
ТМЦ.

По взаємовідносинам з ПП "Марафон 12",
ТОВ "Дейверс Інвест", ПП "Рест-профі",
ПП"Раіком", ТОВ "Металург-2010" до
перевірки та матеріалів справи
позивачем не надано документів, які б
підтверджували транспортування,
зберігання ТМЦ та їх подальшого
використання в господарській
діяльності позивача.

Наказом Мінтрансу України від 29.12.1995р
№488/346 "Про затвердження типових форм
первинного обліку роботи вантажного
автомобіля", затверджені типові форми
первинного обліку роботи вантажного
автомобіля - це подорожній лист,
товарно-транспортна накладна, талон
замовника. Згідно п. 2 цього Наказу
застосування вказаних форм первинного
обліку є обов'язковим всіма суб'єктами
господарської діяльності, незалежно
від форм власності.

Відповідно до п. 2 цього наказу,
застосування товарно-транспортної
накладної форми № 1-ТН є обов'язковою
для всіх суб'єктів господарської
діяльності незалежно від форм
власності.

Вантажовідправник зобов'язаний
передати водію разом з
товарно-транспортною накладною на
перевезення вантажів посвідчення про
якість або сертифікат ТМЦ. Відомості
про ці документи обов'язково
зазначаються в товарно-транспортній
накладній. У посвідченні про якість, у
сертифікаті або іншому документі
повинні міститись відомості про
вантаж, допустимий термін його
доставки, якісний стан вантажу та
упаковки.

Відповідно до підпунктів 11.1, 11.3-11.9
пункту 11 Правил перевезень вантажів
автомобільним транспортом в Україні,
основними документами на перевезення
вантажів є товарно-транспортні
накладні та дорожні листи вантажного
автомобіля.

Залежно від виду вантажу та його
специфічних властивостей до основних
документів додаються інші
(ветеринарні, санітарні та якісні -
сертифікати, свідоцтва, довідки,
паспорти тощо), що визначається
правилами перевезень зазначених
вантажів.

Дорожній лист вантажного автомобіля є
документом, без якого перевезення
вантажів не допускається.

Товарно-транспортна накладна - єдиний
для всіх учасників транспортного
процесу юридичний документ, що
призначений для списання
товарно-матеріальних цінностей, обліку
на шляху їх переміщення,
оприбуткування, складського,
оперативного та бухгалтерського
обліку, а також для розрахунків за
перевезення вантажу та обліку
виконаної роботи.

Оформлення перевезень вантажів
товарно-транспортними накладними
здійснюється незалежно від умов оплати
за роботу автомобіля.

Товарно-транспортну накладну на
перевезення вантажів автомобільним
транспортом замовник
(вантажовідправник) повинен виписувати
в кількості не менше чотирьох
екземплярів, Замовник
(вантажовідправник) засвідчує всі
екземпляри товарно-транспортної
накладної підписом і при необхідності
печаткою (штампом).

Після прийняття вантажу згідно з
товарно-транспортною накладною водій
(експедитор) підписує всі її
екземпляри.

Перший екземпляр товарно-транспортної
накладної залишається у замовника
(вантажовідправника), другий -
передається водієм (експедитором)
вантажоодержувачу, третій і четвертий
екземпляри, засвідчені підписом
вантажоодержувача (у разі потреби й
печаткою або штампом), передається
перевізнику.

Перевізник здає вантажі у пункті
призначення вантажоодержувачу згідно
з товарно-транспортною накладною
(типова форма товарно-транспортної
накладної, подорожнього листа
вантажного автомобіля затверджена
наказом Міністерства транспорту
України, Міністерства статистики
України №488/346 від 29.12.1995 р.).

Таким чином, товарно-транспортна
накладна належить до первинної
бухгалтерської документації,
наявність якої для всіх суб'єктів
господарської діяльності незалежно
від форм власності є обов'язковою.

Враховуючи викладене, беручи до уваги
неналежне оформлення первинної
документації, відсутність документів,
які б підтверджували транспортування,
подальше використання у власній
господарській діяльності, суд
зазначає, що вищезазначені первинні
документи, на які посилається позивач
(податкові накладні, видаткові
накладні, акти здачі-прийняття
виконаних робіт) не є підставою для
формування податкового кредиту,
оскільки не фіксують факту реального
здійснення господарських операцій та
не підтверджують факту придбання ТОВ
"ТД Дізайн Сервіс Центр» товарів та
отримання послуг від контрагентів: ПП
"Рест-профі" у квітні 2012 року, ПП "Раіком"
у червні 2012 року, ТОВ "Марафон 12" у
грудні 2012 року, січні 2013 року, ТОВ
"Металург-2010" у грудні 2011 року, у січні
2012 року, грудні 2012 року, ТОВ
"Спецтрубомонтаж" у січні - квітні 2013
року, ТОВ "Дейверс Інвест" у липні 2012
року.

Таким чином, встановлені в ході
судового розгляду обставини свідчать
про правильність висновків
відповідача щодо порушення ТОВ "ТД
Дізайн Сервіс Центр» вимог податкового
законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Позивач, в порушення вимог ч.1 ст. 71 КАС
України, не довів законність та
обґрунтованість заявлених позовних
вимог.

Натомість відповідач, заперечуючи
проти позову, відповідно до приписів ч.2
ст. 71 КАС України, надав беззаперечні
докази на підтвердження правомірності
прийнятого рішення, що є предметом
оскарження позивачем, що
кореспондується з приписами ч. 2 ст. 19
Конституції України.

Згідно з ч.3 ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

З огляду на встановлені у справі
фактичні обставини та досліджені
докази, суд вважає, що відповідач,
приймаючи податкове
повідомлення-рішення від 10.09.2013р.
№, діяв на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Податковим кодексом України, з
дотриманням вимог ч.3 ст.2 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст.
19 Конституції України, ст.ст. 9, 11, 94, 128,
159, 160- 163, 186, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Торгівельний Дім "Дизайн Сервіс Центр"
до Державної податкової інспекції у
Дзержинському районі м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
залишити без задоволення.

2. Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Харківського
апеляційного адміністративного суду
через Харківський окружний
адміністративний суд шляхом подачі
апеляційної скарги в десятиденний
строк з дня її проголошення, у разі
застосування судом частини третьої
статті 160 КАС України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

3. Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо таку скаргу не
подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

У повному обсязі постанова
виготовлена 10.02.2014 року

Суддя
Рубан В.В.