Справа № 262/8319/13-а
Суддя: Геращенко І.В.
Дата ухвалення: 2014-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Майданніков
Суддя-доповідач - Геращенко І.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2014 року справа №262/8319/13-а

приміщення суду за адресою: 83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді Геращенка
І.В.

суддів апеляційного суду Василенко
Л.А., Гімона М.М.

за участю представників сторін:

від позивача - не з'явились

від відповідача - не з'явились

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційні скарги ОСОБА_2
на ухвалу від 04 грудня 2013 року та
постанову від 16 грудня 2013 року
Пролетарського районного суду м.
Донецька у справі № 262/8319/13-а за позовом
ОСОБА_2 до Управління праці та
соціального захисту населення
Пролетарської районної в м. Донецьку
ради про визнання дій неправомірними
та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

02.12.2013 року позивач звернувся до
Пролетарського районного суду м.
Донецька з позовною заявою до
Управління праці та соціального
захисту населення Пролетарської
районної в м. Донецьку ради про:

- визнання неправомірними дії щодо
відмови в перерахунку і виплаті
щомісячної державної соціальної
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку у
розмірі, встановленому законодавством
прожиткового мінімуму для дітей віком
до 6 років;

- зобов'язання здійснити перерахунок і
виплату державної соціальної допомоги
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку, починаючи з 28 вересня
2011 року до дати винесення судового
рішення по справі, на дитину ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі, що
встановлюється правлінням Фонду
соціального страхування тимчасової
втрати працездатності, але не менше
розміру прожиткового мінімуму для
дітей віком до 6 років, встановленого
законом, для кожної дитини, з
урахуванням фактично виплачених сум;

- здійснити судовий контроль за
виконанням рішення суб'єктом владних
повноважень - відповідачем шляхом
зобов'язання подати звіт про виконання
судового рішення.

Ухвалою Пролетарського районного суду
м. Донецька від 04 грудня 2013 року у
справі № 262/8319/13-а (суддя Майданніков
О.І.) позовна заява за період з 28 вересня
2011 року по 02 червня 2013 року залишена без
розгляду.

Постановою Пролетарського районного
суду м. Донецька від 16 грудня 2013 року
позовні вимоги задоволені частково.

Визнано протиправними дії Управління
праці та соціального захисту населення
Пролетарської районної в м. Донецьку
ради щодо недоплати ОСОБА_2 допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку.

Зобов'язано Управління праці та
соціального захисту населення
Пролетарської районної в м. Донецьку
ради здійснити перерахунок та виплату
ОСОБА_2 щомісячної грошової допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку за період з 03.06.2013 року
по 02.12.2013 року у розмірі не менше
розміру прожиткового мінімуму,
встановленого законом та з урахуванням
виплачених сум.

Позивачем подана апеляційна скарга, в
якій він просить змінити постанову та
скасувати ухвалу суду та прийняти нову
постанову, якою задовольнити позовні
вимоги у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує
невірним застосуванням норм
матеріального та процесуального права.

Вказує на те, що суд неповно з'ясував
усі обставини, що мають значення для
вирішення спору, висновки суду не
відповідають фактичним обставинам
справи.

Наголошує на тому, що про порушення
своїх прав вперше дізналася з
письмової юридичної консультації,
наданої адвокатом 17.11.2013 року.

Представники осіб, які брали участь у
справі, у судове засідання не з'явились,
про дату, час та місце розгляду справи
повідомлені належним чином, клопотань
про участь у розгляді справи в
апеляційної інстанції не заявлено.

Враховуючи наведене колегія суддів
розглядає апеляційну скаргу в порядку
письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
встановила.

ОСОБА_2, згідно свідоцтва про
народження є матір'ю ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_2, у зв'язку з чим перебуває у
відпустці по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку з 28.09.2011
року та отримує грошову допомогу як
застрахована особа у розмірі: з
вересня 2011 року по грудень 2012 року - 130,00
грн., з січня 2013 року по червень 2013 року -
411,32 грн., з липня 2013 року по листопад 2013
року - 368,47 грн., виплату якої здійснює
Управління праці та соціального
захисту населення Пролетарської
районної в м. Донецьку ради, що
підтверджується довідкою відповідача.

18.11.2013 року позивач звернувся до
відповідача із заявою про перерахунок
державної соціальної допомоги по
догляд за дитиною до досягнення нею
трирічного віку у розмірі прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку.

Листом від 18.09.2013 року відповідач
відмовив позивачу в проведені
перерахунку допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку у розмірі прожиткового мінімуму
для дитини відповідного віку.

Між сторонами немає розбіжностей щодо
обставин справи, встановлених судом
першої інстанції та апеляційним судом,
в апеляційній скарзі вказується на
порушення норм матеріального та
процесуального права.

Колегія суддів вважає апеляційну
скаргу такою, що не підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Гарантований державою рівень
матеріальної підтримки сімей з дітьми
шляхом надання державної грошової
допомоги з урахуванням складу сім'ї, її
доходів та віку дітей і спрямований на
забезпечення пріоритету державної
допомоги сім'ям з дітьми у загальній
системі соціального захисту населення
встановлений Законом України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми».

Тобто, Закон України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми» є спеціальним
законом, що регулює правовідносини,
пов'язані з призначення та виплатою
державної допомоги на неповнолітніх
дітей.

Статтею 5 цього Закону визначено, що всі
види державної допомоги сім'ям з
дітьми, крім допомоги у зв'язку з
вагітністю та пологами жінкам,
зазначеним у частині другій статті 4
цього Закону, призначають і виплачують
органи соціального захисту населення
за місцем проживання батьків
(усиновителів, опікуна, піклувальника).

Таким чином, відповідач у справі - орган
владних повноважень, на якого чинним
законодавством покладений обов'язок
щодо нарахування та виплати допомоги
сім'ям з дітьми до досягнення нею
трирічного віку.

Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми»
встановлено, що громадяни України, в
сім'ях яких виховуються та проживають
неповнолітні діти, мають право на
державну допомогу у випадках та на
умовах, передбачених цим Законом та
іншими законами України.

Статтею 3 Закону України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми» передбачено,
що право на допомогу по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку за цим Законом має особа (один з
батьків дитини, усиновитель, опікун,
баба, дід або інший родич), яка фактично
здійснює догляд за дитиною.

Умови призначення допомоги по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку передбачені статтею 14
Закону України "Про державну допомогу
сім'ям з дітьми", при цьому зазначений
закон не передбачає обмежень чи
особливих умов або розподілу осіб, що
мають право на отримання такої
допомоги.

Статтею 15 Закону України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми» встановлено,
що допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається у розмірі встановленого
законом прожиткового мінімуму для
дітей віком до 6 років.

Статтею 1 Закону України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми» встановлено,
що порядок призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми та
перелік документів, необхідних для
призначення допомоги за цим Законом,
встановлюється Кабінетом Міністрів
України.

При цьому, з аналізу цієї норми не
вбачається, що Кабінету Міністрів
України делеговані функції щодо
встановлення розміру допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку.

Правові, організаційні та фінансові
основи загальнообов'язкового
державного соціального страхування
громадян на випадок тимчасової втрати
працездатності, у зв'язку з вагітністю
та пологами, у разі смерті, а також
надання послуг із санаторно-курортного
лікування та оздоровлення
застрахованим особам та членам їх
сімей визначає Закон України «Про
загальнообов'язкове державне
страхування у зв'язку з тимчасовою
втратою працездатності та витратами,
зумовленими народженням або
похованням» (Закон № 2240).

Статтею 1 Закону 2240 визначено, що
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням, передбачає матеріальне
забезпечення громадян у зв'язку з
втратою заробітної плати (доходу)
внаслідок тимчасової втрати
працездатності (включаючи догляд за
хворою дитиною, дитиною-інвалідом,
хворим членом сім'ї), вагітності та
пологів, догляду за малолітньою
дитиною, часткову компенсацію витрат,
пов'язаних із народженням дитини,
смертю застрахованої особи або членів
її сім'ї, а також надання соціальних
послуг за рахунок бюджету Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності, що формується
шляхом сплати страхових внесків
власником або уповноваженим ним
органом, громадянами, а також за
рахунок інших джерел, передбачених цим
Законом.

Згідно ст. 2 Закону 2240 страховий випадок
- подія, з настанням якої виникає право
застрахованої особи або членів її сім'ї
на отримання матеріального
забезпечення або соціальних послуг за
цим Законом.

Відповідно до ст.ст. 4, 5, 29, 42 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням» право на матеріальне
забезпечення та соціальні послуги за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням, мають застраховані
громадяни України, іноземці, особи без
громадянства та члени їх сімей, які
проживають в Україні, якщо інше не
передбачено міжнародним договором
України, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України.

Це право виникає з настанням
страхового випадку в період роботи
(включаючи і час випробування та день
звільнення), якщо інше не передбачено
законодавством.

Одним із принципів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням є державні гарантії
реалізації застрахованими особами
своїх прав.

Право на допомогу по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку має
застрахована особа (один із батьків
дитини, усиновитель, баба, дід, інший
родич або опікун), яка фактично
здійснює догляд за дитиною.

Законом України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»
було внесено зміни до Закону № 2240-III та
виключено статті 40-44.

Конституційний Суд України рішенням
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнав
неконституційними низку положень
Закону № 107-VI, в тому числі й пункт 25
розділу II Закону № 107-VI щодо виключення
статей 40-44 Закону № 2240-III.

Пунктом 2 розділу ІІІ Закону № 107-VI було
передбачено, що розділ II цього Закону
діє до 31 грудня 2008 року.

Таким чином, з часу проголошення
Рішення № 10-рп/2008 Конституційним Судом
України відновили свою дію
вищезазначені положення Закону № 2240-III,
а з 1 січня 2009 року - статті 13, 15 Закону №
2811-ХІІ.

Статтею 46 Закону України від 26 грудня
2008 № 835-VI «Про Державний бюджет України
на 2009 рік» та статтею 45 Закону України
від 27 квітня 2010 року № 2154-VI «Про
Державний бюджет України на 2010 рік»
(далі - Закон № 2154-VI) передбачено, що у
2009, 2010 роках допомога при народженні
дитини та по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
відповідно до Закону № 2240-ІІІ
призначається і здійснюється в
розмірах і порядку, визначених
Кабінетом Міністрів України.

Порядок призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми був
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України 27 грудня 2001 року № 1751
саме на виконання Закону № 2811-ХІІ
(пункт 1). Новий акт уряду на виконання
статті 45 Закону № 2154-VI не приймався.

Розміри і порядок виплати допомоги
відповідно до Закону № 2240-III на
виконання статті 45 Закону № 2154-VI
Кабінетом Міністрів України не
визначалися.

Оскільки ані Законом України «Про
Державний бюджет України на 2011 рік»,
ані Законом України «Про Державний
бюджет України на 2012 рік», не
встановлювалось на 2011р. та на 2012 р.
іншій, ніж у Законі № 2240-III розмір
допомоги, а положення Постанови КМУ №
1751 «Про порядок призначення та виплати
державної допомоги сім`ям з дітьми» від
27.12.2001р. було затверджене саме на
виконання Закону № 2811-ХІІ «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми» (п.1),
то застосовувати зазначену постанову
Кабінету Міністрів України до особи,
яка застрахована в системі
загальнообов'язкового страхування не
можливо, оскільки на відносини щодо
виплати допомоги такій особі у
зазначеному періоді поширюються норми
спеціального Закону (яким є Закон №
2240-III), відповідно до статті 43 якого
допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Аналогічна позиція висловлена
Верховним судом України в постанові
від 25 грудня 2012 року.

За приписами частини другої статті 244-2
КАС України рішення Верховного Суду
України, прийняте за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначені норми права, та для всіх
судів України.

Суди зобов'язані привести свою судову
практику у відповідність з рішенням
Верховного Суду України.

Щодо оскарження апелянтом ухвали
Пролетарського районного суду м.
Донецька від 04 грудня 2013 року колегія
суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного
суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи встановлюється
шестимісячний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня,
коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів.

Позивач про порушення свого права, якщо
він вважав його порушеним, повинен був
дізнатися при виплаті йому
відповідачем щомісячної державної
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку,
протягом терміну з 28.09.2011 року.

Відповідно до ст. 100 КАС України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановлюється ухвала.

Подана позивачем до відповідача заява
не може трактуватись як заява про
перерахунок державної допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку. Обчислення розміру
зазначеної допомоги в спірних
правовідносинах за Законом України
«Про державну допомогу сім'ям з дітьми»
не пов'язується з подачею відповідної
заяви, зазначені дії відповідачем
повинні здійснюватись самостійно.

При розгляді справи першої інстанції
докази щодо пропуску строку звернення
до суду за поважними причинами
позивачем надані не були.

Норми статті 268 Цивільного кодексу
України, якою передбачено, що позовна
давність не поширюється на вимоги про
відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я
або смертю, на погляд колегії, не
підлягають застосуванню до спірних
правовідносин, оскільки виплата
державної допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку, не пов'язана з відшкодуванням
шкоди, завданої каліцтвом, іншим
ушкодженням здоров'я.

Колегія суддів погоджує висновок суду
першої інстанції щодо відсутності
поважних причин пропуску строку для
звернення до суду з адміністративним
позовом за період з 28 вересня 2011 року по
02 червня 2013 року, тому що доводами
апеляційної скарги висновки суду
першої інстанції не спростовуються.

Щодо зобов'язання здійснити
перерахунок і виплату державної
соціальної допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку до дати винесення судового
рішення по справі, колегія суддів
враховує наступне.

Згідно ч. 1 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

З аналізу зазначеної норми Закону
вбачається, що предметом
адміністративного процесуального
права у сфері, що складаються у зв'язку
з реалізацією зацікавленими особами
права на судовий захист. Особливістю
цих відносин є те, що вони пов'язані із
реалізацією прав, свобод та інтересів
суб'єктів у сфері публічно - правових
відносин і спрямовані на захист від
порушень з боку публічної влади при
здійсненні нею владних управлінських
функцій.

Оскільки позивач просив суд
зобов'язати відповідача здійснювати
дії в майбутньому, а саме з часу
звернення з позовною заявою до суду до
прийняття судового рішення, коли
останнім ще не було допущене порушення
прав позивача, колегія погоджується з
висновком суду першої інстанції, що в
задоволені позовної заяви в цій
частині слід відмовити.

Щодо здійснення судового контролю за
виконанням рішення, шляхом
зобов'язання відповідача подати звіт
про виконання судового рішення,
колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 267 КАС України суд,
який ухвалив судове рішення в
адміністративній справі, має право
зобов'язати суб'єкта владних
повноважень, не на користь якого
ухвалене судове рішення, подати у
встановлений судом строк звіт про
виконання судового рішення.

За приписами ч. 9 ст. 267 КАС України
особа-позивач, на користь якої ухвалено
постанову суду, має право подати до
суду першої інстанції заяву про
визнання протиправними рішень, дій чи
бездіяльності, вчинених суб'єктом
владних повноважень - відповідачем на
виконання такої постанови суду або
порушення прав позивача, підтверджених
такою постановою суду.

Відповідно до ч. 10 ст. 267 КАС України за
відсутності обставин протиправності
відповідних рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень - відповідача та порушення
ним прав, свобод, інтересів
особи-позивача, суд залишає заяву без
задоволення. У разі наявності підстав
для задоволення заяви суд ухвалює одну
із постанов, що передбачені частиною
другою статті 162 цього Кодексу.

Така постанова може бути оскаржена
лише в апеляційному порядку.

Таким чином, колегія суддів зазначає,
що зобов'язання суб'єкта владних
повноважень, не на користь якого
ухвалене судове рішення, подати у
встановлений судом строк звіт про
виконання судового рішення є право
суду, а не визначений обов'язок.

Аналізуючи встановлені обставини та
приведені норми закону, які
врегульовують спірні правовідносини,
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, щодо
задоволення позовних вимог з 03.06.2013
року по 02.12.2013 року, оскільки спір виник
щодо виплати допомоги особі, яка
застрахована у системі соціального
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, то на
відносини щодо виплати допомоги такій
особі у зазначеному періоді
поширюються норми спеціального Закону
(яким є Закон № 2240-III), відповідно до
статті 43 якого допомога по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Зважаючи на наведене, судова колегія
дійшла висновку, що судом першої
інстанції правильно встановлені
обставини справи, та ухвалено судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
доводами апеляційної скарги висновки,
викладені в судовому рішенні, не
спростовуються, підстави для
скасування постановленого по справі
судового рішення відсутні.

На підставі викладеного, керуючись
Конституцією України, ст. 2, ст.160, ст. 167,
ст. 183-2 ст. 195, ст. 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, п.1 ч.1 ст.
199, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 207, ст. 211, ст. 212,
ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 на ухвалу від
04 грудня 2013 року та постанову від 16
грудня 2013 року Пролетарського
районного суду м. Донецька у справі №
262/8319/13-а за позовом ОСОБА_2 до
Управління праці та соціального
захисту населення Пролетарської
районної в м. Донецьку ради про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити певні дії -
залишити без задоволення.

Ухвалу Пролетарського районного суду
м. Донецька від 04 грудня 2013 року у
справі № 262/8319/13-а за позовом ОСОБА_2 до
Управління праці та соціального
захисту населення Пролетарської
районної в м. Донецьку ради про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити певні дії -
залишити без змін.

Постанову Пролетарського районного
суду м. Донецька від 16 грудня 2013 року у
справі № 262/8319/13-а за позовом ОСОБА_2 до
Управління праці та соціального
захисту населення Пролетарської
районної в м. Донецьку ради про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити певні дії -
залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за
наслідками перегляду в порядку
письмового провадження набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі, і може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів після
набрання законної сили.

Головуючий
І.В. Геращенко

Судді
Л.А. Василенко

М.М. Гімон