Справа № 826/19349/13-а
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2014-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 лютого 2014 року 16:03 №
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі колегії суддів:
головуючого судді Катющенка В.П.,
суддів: Дегтярьової О.В., Шейко Т.І., за
участю секретаря судового засідання
Ткачук О.А., розглянувши у відкритому
судовому засіданні адміністративну
справу
за позовомОСОБА_1, ОСОБА_2 до
Державної виконавчої служби
Українипровизнання протиправними дії
від позивача - ОСОБА_2;
від відповідача - Іванюк Д.С.;
ОСОБА_1 (далі - позивач-1) та ОСОБА_2 (далі -
позивач-2) звернулись до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до Державної виконавчої служби
України (далі - відповідач), в якому з
урахуванням заяви про зменшення
позовних вимог від 04 лютого 2014 року
просять суд:
- «визнати протиправними дії та
бездіяльність ДВС України, що
проявилися в не виправленні помилки в
постанові Департаменту ДВС
Міністерства юстиції України за
підписом старшого державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень Кириченко В.Г. від 17
серпня 2007 року про відкриття
виконавчого провадження № 4529908 при
В обґрунтування позовних вимог
позивачі зазначили, що всупереч Закону
України «Про виконавче провадження» та
Закону України «Про виконання рішень
та застосування практики
Європейського суду з прав людини»
державним виконавцем не виправлено
помилку у постанові Депратаменту ДВС
Міністерства юстиції України від 17.08.2007
року про відкриття виконавчого
проапджння № 4529908.
Ухвалами Окружного адміністративного
суду міста Києва від 16 грудня 2013 року
відкрито провадження в
адміністративній справі, закінчено
підготовче провадження та призначено
справу до судового розгляду.

В судовому засіданні 04 лютого 2014 року
представник позивача-1 та позивач-2
позовні вимоги підтримав з підстав,
викладених у позові.

Представник відповідача в судовому
засіданні 04 лютого 2013 року проти
задоволення позову заперечувала,
зазначивши, що державним виконавцем
виконавчі дії проведені у
відповідності до вимог закону, що
регулюють виконавче провадження,
оскільки 17 грудня 2013 року в порядку
статті 83 Закону України «Про виконавче
провадження» відповідною постановою
були внесені зміни до постанови
старшого державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
Департаменту державної виконавчої
служби Міністерства юстиції України
Кириченка В.Г. про відкриття
виконавчого провадження від 17 серпня
2007 року ВП № 4529908.

На підставі частини третьої статті 160
КАС України в судовому засіданні 04
лютого 2014 року проголошено вступну та
резолютивну частини постанови.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд приходить до наступних
висновків.

17 серпня 2007 року старший державний
виконавець відділу примусового
виконання рішень Департаменту
Державної виконавчої служби
Міністерства юстиції України
Кириченко В.Г. виніс постанову про
відкриття виконавчого провадження №
4529908 на підставі рішення Європейського
суду з прав людини № 25476/02, виданого 15
лютого 2007 року, згідно якої стягувач -
ОСОБА_1, боржник - Держава Україна, про
зобов'язання виплатити ОСОБА_1 1700 Євро
як компенсацію за моральну шкоду та
судові витрати, а також виконати
рішення Васильківського міського суду
від 31 січня 2002 року, в частині, якою
Васильківське міське управління МВС
зобов'язано повернути майно,
конфісковане у заявниці в квітні 1999
року під час обшуку її помешкання. Ця
сума має бути конвертована у
національну валюту
держави-відповідача на день здійснення
платежу.

30 серпня 2007 року старший державний
виконавець відділу примусового
виконання рішень Департаменту ДВС
Міністерства юстиції України Абісов
Артур Володимирович виніс постанову
про відкриття виконавчого провадження
№ 4529908 з виконання рішення
Європейського суду з прав людини №
25476/02 від 15 лютого 2007 року, згідно якої
стягувач - ОСОБА_1, боржник - Держава
Україна про: «Протягом трьох місяців
від дати, коли рішення стане остаточним
згідно з пунктом 2 статті 44 Конвенції,
держава відповідач повинна сплатити
заявниці в українській гривні за
курсом на день здійснення платежу 1700
(одну тисячу сімсот) ЄВРО як
компенсацію за нематеріальну шкоду,
плюс суму будь-якого податку, який може
бути стягнутий з зазначених сум; після
спливу вищезазначених трьох місяців і
до остаточного розрахунку на зазначені
суми нараховуватиметься простий
відсоток у розмірі граничної
позичкової ставки Європейського
центрального банку, яка діятиме в
період несплати, плюс три відсотки».

07 листопада 2013 року позивачі
звернулись до відповідача з
клопотанням № 23 про винесення
постанови про виправлення помилки, в
якому просили винести постанову про
виправлення помилок в усіх постановах
Державної виконавчої служби України по
виконавчому провадженню ВП 3 4529908 та
зазначити в пункті «б» резолютивної
частини рішення Європейського Суду з
прав людини від 15.02.2007 р. № 25476/02 по
справі «ОСОБА_1 проти України» щодо
необхідності сплатити ОСОБА_1 1700 євро,
конвертувавши їх у національну валюту
держави-відповідача за курсом на день
здійснення платежу.

19 листопада 2013 року державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України Юхименко Оксаною
Сергіївною винесено постанову, якою
виправлено помилку в постанові про
відкриття виконавчого провадження від
30 серпня 2007 року № 4529908 та в постанові
про відновлення виконавчого
провадження від 23 липня 2013 року № 4529908
шляхом викладення пункту (б)
резолютивної частини рішення
Європейського суду з прав людини №
25476/02 від 15.02.2007 року у наступній
редакції: ця сума має бути конвертована
у національну валюту
держави-відповідача за курсом на день
здійснення платежу».

27 листопада 2013 року позивачі
звернулись до відповідача з
клопотанням № 27, в якому просили
виправити помилку та привести
постанову від 17.08.2007 р. про відкриття
виконавчого провадження № 4529908 у
відповідність до резолютивної частини
рішення Європейського Суду з прав
людини від 15.02.2007 р. № 25476/02 справа
«ОСОБА_1 проти України» з урахуванням
постанови державного виконавця ДВС
України від 19 листопада 2013 року про
виправлення помилки.

Позивачі, вважаючи, що дії та
бездіяльність відповідача, які
проявились в не виправленні помилки в
постанові Департаменту ДВС
Міністерства юстиції України за
підписом старшого державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень Кириченко В.Г. від
17.08.2007 р. про відкриття виконавчого
провадження № 4529908, при розгляді
клопотання № 23 за вх. № КО-15757 від 07.11.2013
року протиправними, 29 листопада 2013 року
(згідно штампу на конверті) тзвернулися
до суду з зазначеним позовом.

Вирішуючи спір, суд виходить з
наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку, визначено Законом України
«Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про виконавче провадження» виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

Згідно частини першої та другої статті
11 Закону України «Про виконавче
провадження» державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачених цим
Законом заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець: здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом;
надає сторонам виконавчого
провадження та їх представникам
можливість ознайомитися з матеріалами
виконавчого провадження; розглядає
заяви сторін та інших учасників
виконавчого провадження і їхні
клопотання; заявляє в установленому
порядку про самовідвід за наявності
обставин, передбачених цим Законом;
роз'яснює сторонам їхні права і
обов'язки.

Частинами 1 - 4 статті 83 Закону України
«Про виконавче провадження»
встановлено, що контроль за
своєчасністю, правильністю і повнотою
виконання рішень державним виконавцем
здійснюють начальник відділу, якому
безпосередньо підпорядкований
державний виконавець, а також керівник
вищестоящого органу державної
виконавчої служби. Начальник відділу,
якому безпосередньо підпорядкований
державний виконавець, при здійсненні
контролю за рішеннями, діями
державного виконавця під час виконання
рішень має право у разі, якщо вони
суперечать вимогам закону, своєю
постановою скасувати постанову або
інший процесуальний документ (або їх
частину), винесені у виконавчому
провадженні державним виконавцем,
визнати недійсним складений державним
виконавцем акт, зобов'язати державного
виконавця провести виконавчі дії в
порядку, встановленому цим Законом.
Начальник відділу, якому безпосередньо
підпорядкований державний виконавець,
або державний виконавець з власної
ініціативи чи за заявою сторони
виконавчого провадження може
виправити допущені у процесуальних
документах, винесених у виконавчому
провадженні державним виконавцем,
граматичні чи арифметичні помилки, про
що виноситься відповідна постанова.
Керівник вищестоящого органу
державної виконавчої служби у разі
виявлення порушень вимог закону
визначає їх своєю постановою та надає
доручення начальнику відділу, якому
безпосередньо підпорядкований
державний виконавець, щодо проведення
дій, передбачених частинами другою і
третьою цієї статті.

Так позивач під час судового розгляду
зазначив, що він, в тому числі як
представник позивача ОСОБА_1, вважають
протиправними дії відповідача, що
полягають у не внесенні виправлень до
постанови від 17 серпня 2007 року ВП № 4529908
про відкриття виконавчого провадження,
яка була винесена державним виконавцем
Кириченко В.Г. при розгляді клопотання
позивачів № 23 від 07 листопада 2013 року.

Не вчинення таких дій змусило
позивачів повторно звернутись до
відповідача з клопотанням № 27 від 27
листопада 2013 року.

Разом з тим, суд зазначає, що у випадку
не вчинення дій, у разі якщо особа
зобов'язана була вчинити дії, має місце
бездіяльність.

За таких обставин, суд приходить до
висновку про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог в частині
визнання протиправними дій
відповідача, що проявилась в не
виправленні помилки в постанові
Департаменту ДВС Міністерства юстиції
України за підписом старшого
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
Кириченко В.Г. від 17 серпня 2007 року про
відкриття виконавчого провадження №
4529908 при розгляді клопотання № 23 за вх.
№ КО-15757 від 07.11.2013 р.

В частині визнання протиправною
бездіяльності відповідача, що
проявилась в не виправленні помилки в
постанові Департаменту ДВС
Міністерства юстиції України за
підписом старшого державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень Кириченко В.Г. від 17
серпня 2007 року про відкриття
виконавчого провадження № 4529908 при
розгляді клопотання № 23 за вх. № КО-15757
від 07.11.2013 р., суд зазначає наступне.

Постановою від 17 грудня 2013 року
державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Юхименко Оксаною Сергіївною внесено
зміни до постанови старшого державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень Департаменту
державної виконавчої служби
Міністерства юстиції України
Кириченка В.Г. про відкриття
виконавчого провадження від 17.08.2007 року
ВП № 4529908 шляхом викладення
резолютивної частини рішення
Європейського суду з прав людини №
25476/02 від 15.02.2007 року у наступній
редакції:

«(а) держава-відповідач має виконувати
частину рішення від 31 січня 2002 року, яка
не стосується виплати присуджених
коштів, і сплати заявниці протягом
трьох місяців, з дня коли рішення стане
остаточним відповідно до пункту 2
статті 44 Конвенції, 1700 євро (тисячу
сімсот євро) як компенсацію за
нематеріальну шкоду та судові витрати,
плюс будь-який податок, який може бути
стягнуто з заявниці;

(б) ця сума має бути конвертована у
національну валюту
держави-відповідача за курсом на день
здійснення платежу;

(в) зі спливом зазначеного тримісячного
строку і до повного розрахунку на цю
суму нараховується простий відсоток
(simple interest) у розмірі граничної
позичкової ставки Європейського
центрального банку, яка діятиме в цей
період, плюс три відсотки».

Таким чином, на момент розгляду даної
справи, клопотання позивачів
задоволені, що представником позивача
та позивачем в судовому засіданні не
заперечувалось.

Відповідно до частини першої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

В той же час, задоволенню в
адміністративному процесі підлягають
лише ті вимоги, які поновлюють порушене
право особи в публічно-правових
відносинах.

Враховуючи вищенаведене, а також
відсутність визначення строків
розгляду клопотань сторін виконавчого
провадження у Законі України «Про
виконавче провадження», суд приходить
до висновку про відсутність підстав
для визнання протиправною
бездіяльності відповідача.

Частиною першою статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що розгляд і вирішення справ
в адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості, а частиною першою
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України зазначено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить
до висновку про відсутність підстав
для задоволення позовних вимог.

Згідно частини другої статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони - суб'єкта владних
повноважень, суд присуджує з іншої
сторони всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати, пов'язані із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз.

Оскільки відповідачем свідки не
залучалися й судова експертиза не
проводилася, судові витрати з позивача
стягненню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 158-163, 167, 181
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Державної
виконавчої служби України про визнання
протиправними дії та бездіяльність
залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили
відповідно до частини першої статті 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими ст.
ст. 185-187 КАС України.

Головуючий суддя
В.П. Катющенко

Судді
О.В.
Дегтярьова

Т.І. Шейко