Справа № 818/8110/13-а
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2014-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2014 р.Справа № 818/8110/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Тацій Л.В.

Суддів: Водолажської Н.С. , Філатова Ю.М.

за участю секретаря судового засідання
Шабанової С.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на постанову Сумського
окружного адміністративного суду від
16.12.2013р. по справі № 818/8110/13-а

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Сумській області

про визнання незаконним і скасування
наказу, поновлення на роботі та
стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Сумського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Сумській області, в
якому просив визнати незаконним та
скасувати наказ відповідача № 179 о/с
від 22.08.2013 р. в частині звільнення
позивача з посади міліціонера
оперативного взводу роти міліції
особливого призначення "Беркут" при
УМВС України в Сумській області;
поновити позивача на посаді
міліціонера оперативного взводу роти
міліції особливого призначення
"Беркут" при УМВС України в Сумській
області; стягнути з відповідача
грошове забезпечення за час вимушеного
прогулу; стягнути з відповідача 30 000, 00
грн. завданої моральної шкоди.

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 16.12.2013р.. у
задоволенні адміністративного позову
відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з постановою Сумського
окружного адміністративного суду від
16.12.2013р., позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить її скасувати, та
прийняти нову постанову про
задоволення позовних вимог.

Представник позивача в судовому
засіданні апеляційну скаргу підтримав
в повному обсязі, просив її
задовольнити з підстав та мотивів,
викладених в апеляційній скарзі.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти задоволення
апеляційної скарги заперечував в
повному обсязі, наполягаючи на
законності та обґрунтованості
постанови суду першої інстанції.

У відповідності до ч. 1 ст. 195 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника позивача та представника
відповідача, перевіривши постанову
суду першої інстанції, дослідивши
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів дійшла до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено,
підтверджується наявними в матеріалах
справи доказами, що згідно послужного
списку (а.с. 33-38) позивач проходив службу
в органах внутрішніх справ з грудня 2007
року, а в Роті міліції особливого
призначення "Беркут" Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Сумській області (далі - РМОП "Беркут")
- з вересня 2011 року.

Відповідно до висновку службового
розслідування від 18 липня 2013 року (а.с.
83-87), проведеного на підставі Наказу №
108 від 05.07.2013 р. (а.с. 61), 25 червня 2013 року
до чергової частини Сумського РВ УМВС
України в Сумській області надійшла
заява від гр. ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
мешканця АДРЕСА_1 , про те, що близько 18.00
год. гр. ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, мешканець
АДРЕСА_2 здійснив кримінальне
правопорушення а саме викрав 20 кг риби
короп зі ставку в с. Глиняне Сумського
p-ну, що орендує гр. ОСОБА_5, чим
спричинив збитків на суму 400 грн.

Зазначену подію зареєстровано в ЖЄО
Сумського РВ за № 2311 від 25.06.2013, дані
якого занесені до ЄРДР № 60000934 від
25.06.2013 р.

10 липня 2013 р. від гр. ОСОБА_3 надійшла
заява до прокуратури Сумської області
(дата внесення 11.07.2013 р. правова
кваліфікація ст. 365 ч. 2 КК України), про
те, що міліціонер оперативного взводу
РМОП "Беркут" старший сержант міліції
ОСОБА_1 погрожував йому незаконним
притягненням до кримінальної
відповідальності за фактом
незаконного обігу наркотичних засобів.

В ході проведення досудового слідства
по вищезазначеному факту з пояснень гр.
ОСОБА_3 встановлено, що 24.06.2013 року
близько 18.00 год. в с. Глиняне, він
перебуваючи біля ставка, який орендує
його батько гр. ОСОБА_5 побачив, що один
чоловік стояв у ставку ставлячи
риболовну сітку, а троє чоловіків
стояло на березі біля нього. Коли гр.
ОСОБА_3 почав бігти до них, то побачив,
що чоловіки звернули увагу на нього і
чоловік, що стояв у ставку вийшов з
нього і щось поскладавши в мішок
заповнивши його до половини побіг в
напрямку с. Головашівка, як пізніше
з'ясувалось чоловіком, який виловлював
рибу виявився гр. ОСОБА_4 Підбігши до
тих трьох чоловіків, що залишились, гр.
ОСОБА_3 двох з них впізнав, ними
виявились гр. ОСОБА_6, гр. ОСОБА_7 та як в
подальшому було з'ясовано третьою
особою був співробітник міліції ОСОБА_1
Біля вищевказаних осіб знаходилась
риба короп в кількості 5 шт. загальною
вагою 2 кг. На запитання гр. ОСОБА_3, чому
вони незаконно виловлюють рибу зі
ставу його батька, вищевказані особи
повідомили, що до незаконного вилову
риби зі ставу вони не причетні,
опинилися у даному місці випадково, а
того чоловіка який виловлював рибу зі
ставу і втік, вони не знають.

ОСОБА_1 будучи службовою особою органу
внутрішніх справ, та маючи спеціальні
знання в цій галузі повинен
усвідомлювати, що на його очах
трапилось кримінальне правопорушення,
не надав жодної допомоги гр. ОСОБА_3,
який повідомив про вчинене
правопорушення, не вжив заходів для
попередження та припинення
правопорушення, встановлення і
затримання особи, яка вчинила вказане
правопорушення, охорони місця події, та
не повідомив про це в найближчий
підрозділ міліції.

В подальшому, ОСОБА_1 вирішив
поспілкуватись з гр. ОСОБА_3 та
переконати його, що до обставин, які
мали місце на ставку біля с. Глиняне він
зі своїми знайомими не мають ніякого
відношення, але ОСОБА_3 маючи загальну
інформацію не повірив, що вищевказані
особи не мають ніякого відношення до
крадіжки риби з орендованого ставу.
ОСОБА_1 усвідомлюючи те, що йому не
вдалося переконати гр. ОСОБА_3 в своїй
непричетності до вчинення
вищевказаного кримінального
правопорушення почав погрожувати гр.
ОСОБА_3 зазначаючи що він є працівником
міліції і періодично здійснює охорону
громадського порядку в м. Суми і може
трапитись так, що при перевірці у його
кишенях знайдуть наркотичну речовину
"Маріхуану". При цьому ОСОБА_1 поводив
себе зухвало, постійно висловлюючись
нецензурною лексикою порушуючи вимоги
розділу IV Професійно-етичні правила
поведінки працівника ОВС
затвердженого наказом МВС України № 155
від 22.02.2012 p.

На підставі висновків вказаного
службового розслідування, УМВС України
в Сумській області 15 серпня 2013 року
прийнятий Наказ № 708 (а.с. 57-59), згідно
якого за особисту недисциплінованість,
низькі моральні якості, порушення
дисципліни, що виразилось в
ігноруванні та порушенні вимог ст. 2
Закону України "Про міліцію", п. 2.4
розділу II та п. 3.14 розділу III Інструкції
порядок ведення єдиного обліку в
органах і підрозділах внутрішніх справ
України заяв і повідомлень про вчинені
кримінальні правопорушення та інші
події, затвердженої Наказом МВС
України № 1050 від 19.11.2012 p., п. 3.2.9
Інструкції з організації реагування
органів внутрішніх справ на
повідомлення про кримінальні, інші
порушення, надзвичайні ситуації та
інші події, затвердженої Наказом МВС
України № 940 від 22.10.2012 p., а також
розділу IV "Правил поведінки та
професійної етики осіб рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ України",
затверджених Наказом МВС України № 155
від 22.02.2012 p., старшого сержанта міліції
ОСОБА_1 вирішено звільнити з органів
внутрішніх справ за п. 63 "є" Положення
про проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ.

На виконання зазначеного наказу, 22
серпня 2013 року прийнятий Наказ № 179 о/с
(а.с. 60), яким старшого сержанта міліції
ОСОБА_1, міліціонера взводу РМОП
"Беркут", звільнено з органів
внутрішніх справ у запас Збройних Сил з
27 серпня 2013 року.

Позивач не погодившись з даним наказом
оскаржив його в судовому порядку,
посилаючись на те, що дисциплінарне
стягнення до нього застосовано з
порушенням п. 14 Дисциплінарного
статуту органів внутрішніх справ та
Закону України "Про професійні спілки,
їх права та гарантії діяльності", який
забороняє звільнення працівників без
згоди профспілкової організації.

Перевіряючи юридичну та фактичну
обґрунтованість мотивів, які покладені
суб'єктом владних повноважень в основу
спірного правового акту
індивідуальної дії на відповідність
вимогам ч.3 ст.2 КАС України, колегія
суддів виходить з наступного.

Сутність службової дисципліни,
обов'язки осіб рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ України стосовно її
дотримання, види заохочень та
дисциплінарних стягнень, порядок і
права начальників щодо їх
застосування, а також порядок
оскарження дисциплінарних стягнень
визначаються Дисциплінарним статутом
органів внутрішніх справ України,
затвердженим Законом України від 22
лютого 2006 року № 3460-IV (далі -
Дисциплінарний статут).

За правилами ст. 12 Дисциплінарного
статуту на осіб рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ за порушення
службової дисципліни можуть
накладатися такі види дисциплінарних
стягнень: 1) усне зауваження; 2)
зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5)
попередження про неповну посадову
відповідність; 6) звільнення з посади; 7)
пониження в спеціальному званні на
один ступінь; 8) звільнення з органів
внутрішніх справ.

Отже, звільнення з посади і звільнення
з органів внутрішніх справ є різними
видами дисциплінарного стягнення.

На виконання ст. 14 Дисциплінарного
статуту дисциплінарні стягнення у
вигляді пониження в спеціальному
званні на один ступінь на осіб, які
мають перші спеціальні звання, і
звільнення з посади на осіб, які
обіймають посади найнижчого рівня, не
накладаються.

При цьому, з матеріалів справи слідує,
що Наказом № 179 о/с від 22.08.2013 р. старший
сержант міліції ОСОБА_1, міліціонер
оперативного взводу РМОП "Беркут",
звільнений з органів внутрішніх справ
у запас Збройних сил України, а не з
займаної посади, в зв'язку з чим
оскаржуваний наказ не суперечить ст. 14
Дисциплінарного статуту.

З приводу доводів позивача про
необхідність погодження звільнення
працівника з профспілковою
організацією, колегія суддів зазначає,
що дійсно, у відповідності з ст.ст. 38, 39
Закону України "Про професійні спілки,
їх права та гарантії діяльності"
роботодавець зобов'язаний погоджувати
звільнення працівника з профспілковою
організацією.

Проте, згідно ч. 2 ст, 3 зазначеного
Закону, особливості застосування цього
Закону у Збройних Силах України (для
військовослужбовців), органах
внутрішніх справ, Державній
кримінально-виконавчій службі України,
Службі безпеки України, Службі
зовнішньої розвідки України
встановлюються відповідними законами.

Враховуючи положення Дисциплінарного
статуту органів внутрішніх справ
України, які не передбачають обов'язок
погоджувати звільнення працівника
органів внутрішніх справ з
профспілковою організацією, суд
погоджується з доводами відповідача
про відсутність порушень Закону
України "Про професійні спілки, їх
права та гарантії діяльності" при
звільненні ОСОБА_1

Крім того, варто зазначити, що основним
нормативно-правовим актом, що регулює
діяльність міліції, є Закон України
"Про міліцію".

За правилами статті 18 Закону України
"Про міліцію" порядок та умови
проходження служби в міліції
регламентуються Положенням про
проходження служби особовим складом
органів внутрішніх справ, затвердженим
Кабінетом Міністрів України.

Згідно п, 10 Положення, особи рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ користуються всіма
соціально-економічними, політичними та
особистими правами і свободами,
виконують усі обов'язки громадян,
передбачені Конституцією та іншими
законодавчими актами, а їх права,
обов'язки і відповідальність, що
випливають з умов служби, визначаються
законодавством, Присягою, статутами
органів внутрішніх справ і цим
Положенням.

На виконання ст. 25 Закону України "Про
міліцію" та п. 23 Положення, працівники
міліції у межах повноважень, наданих
цим Законом та іншими законодавчими
актами, за протиправні дії або
бездіяльність несуть дисциплінарну,
адміністративну, матеріальну та
кримінальну відповідальність згідно з
законодавством. Усі ці види
відповідальності можуть бути
застосовані до працівника міліції як
сукупно так і окремо. У разі
невиконання чи неналежного виконання
особою рядового або начальницького
складу службової дисципліни, начальник
зобов'язаний нагадати йому про
службові обов'язки та попередити про
недопустимість таких діянь, а при
необхідності накласти на винного
дисциплінарне стягнення (порушити
клопотання про накладення стягнення
старшим начальником) або передати
матеріали про поступок на розгляд
товариського суду.

Підставою дисциплінарної
відповідальності є дисциплінарний
проступок, сутність якого полягає у
невиконанні або в неналежному
виконанні працівником покладених на
нього трудових або службових
обов'язків.

Статтею 1 Дисциплінарного статуту
встановлено, що службова дисципліна це
дотримання особами рядового і
начальницького складу Конституції і
законів України, актів Президента
України і Кабінету Міністрів України,
наказів та інших нормативно-правових
актів Міністерства внутрішніх справ
України, підпорядкованих йому органів
і підрозділів та Присяги працівника
органів внутрішніх справ України.

Службова дисципліна рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ передбачає суворе
підпорядкування працівників порядку
та правилам, встановлених законами,
спеціальними статутами і наказами МВС
України та ґрунтується на усвідомленні
кожним з них свого службового обов'язку
і особистої відповідальності за справу
боротьби зі злочинністю й охорони
громадського порядку.

У відповідності зі ст. 7
Дисциплінарного статуту, службова
дисципліна базується на високій
свідомості та зобов'язує кожну особу
рядового і начальницького складу:
дотримуватися законодавства,
неухильно виконувати вимоги Присяги
працівника органів внутрішніх справ
України, статутів і наказів
начальників; захищати і охороняти від
протиправних посягань життя, здоров'я,
права та свободи громадян, власність,
довкілля, інтереси суспільства і
держави; поважати людську гідність,
виявляти турботу про громадян і бути
готовим у будь- який час надати їм
допомогу; дотримуватися норм
професійної та службової етики;
берегти державну таємницю; у службовій
діяльності бути чесною, об'єктивною і
незалежною від будь-якого впливу
громадян, їх об'єднань та інших
юридичних осіб; стійко переносити всі
труднощі та обмеження, пов'язані зі
службою; постійно підвищувати свій
професійний та культурний рівень;
сприяти начальникам у зміцненні
службової дисципліни, забезпеченні
законності та статутного порядку;
виявляти повагу до колег по службі та
інших громадян, бути ввічливим,
дотримуватися правил внутрішнього
розпорядку, носіння встановленої форми
одягу, вітання та етикету; з гідністю і
честю поводитися в позаслужбовий час,
бути прикладом у дотриманні
громадського порядку, припиняти
протиправні дії осіб, які їх учиняють;
берегти та підтримувати в належному
стані передані їй в користування
вогнепальну зброю, спеціальні засоби,
майно і техніку.

Службова дисципліна, забезпечуючи
законність, чіткість, злагодженість і
єдність дій працівників органів
внутрішніх справ відповідно до Присяги
працівника органів внутрішніх справ
України, затвердженої постановою
Кабінету Міністрів України №382 від
28.12.1991 р. зобов'язує працівника ОВС:
завжди залишатися відданим народові
України, суворо дотримуватись її
Конституції та чинного законодавства,
бути чесним і сумлінним працівником,
зберігати державну та службову
таємницю; з високою відповідальністю
виконувати свій службовий обов'язок,
вимоги статутів і наказів, постійно
вдосконалювати професійну
майстерність та підвищувати рівень
культури, всіляко сприяти авторитету
органів внутрішніх справ, рішуче, не
шкодуючи своїх сил і життя, боротися зі
злочинністю, захищати від протиправних
посягань життя, здоров'я, права і
свободи громадян, державний устрій і
громадський порядок. Працівник органів
внутрішніх справ який порушує дану
присягу підлягає покарань відповідно
до закону, що прямо передбачено
присягою.

Згідно ст. 15 Дисциплінарного статуту у
разі порушення дисципліни особами
рядового і начальницького складу в
період перебування у відрядженні,
відпустці, на відпочинку або в період
тимчасової непрацездатності начальник
органу чи підрозділу, у межах
відповідної території, де вчинено
дисциплінарний проступок, уживає
заходів щодо його припинення, збирає
первинні матеріали та надсилає їх для
розгляду за місцем проходження служби
порушника.

На осіб рядового і начальницького
складу органів внутрішніх справ, які
допустили порушення службової
дисципліни, може бути накладено лише ті
дисциплінарні стягнення, які визначені
цим Статутом і відповідають
дисциплінарній владі начальника, який
вирішив притягнути винну особу до
дисциплінарної відповідальності.
Прийняттю рішення начальником про
накладання на підлеглого
дисциплінарного стягнення має
передувати службове розслідування.

Статтями 2, 5, 10 Закону України "Про
міліцію" передбачено, що основними
завданнями міліції є зокрема:
запобігання правопорушенням та їх
припинення; виявлення кримінальних
правопорушень; захист власності від
злочинних та кримінально протиправних
посягань.

Міліція виконує свої завдання
неупереджено, у точній відповідності з
законом. Ніякі виняткові обставини або
вказівки службових осіб не можуть бути
підставою для будь-яких незаконних дій
або бездіяльності міліції.

Міліція поважає гідність особи і
виявляє до неї гуманне ставлення,
захищає права людини незалежно від її
соціального походження, майнового та
іншого стану, расової та національної
належності, громадянства, віку, мови та
освіти, ставлення до релігії, статі,
політичних та інших переконань.

Міліція відповідно до своїх завдань
зобов'язана виявляти, запобігати і
припиняти кримінальні правопорушення,
вживати з цією метою
оперативно-розшукових та
профілактичних заходів, передбачених
чинним законодавством.

Наказом МВС України № 1050 від 19.11.2012 p.,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 17.12.2012 р. за № 2095/22407,
затверджено "Інструкцію Про порядок
ведення єдиного обліку в органах і
підрозділах внутрішніх справ України
заяв і повідомлень про вчинені
кримінальні правопорушення та інші
події та положень про комісії".
Відповідно до п. 2.4. даної Інструкції за
межами місцезнаходження органу
внутрішніх справ слідчий або інша
службова особа органу внутрішніх справ
на території України незалежно від
посади, яку він обіймає,
місцезнаходження і часу в разі
звернення до нього громадян або
службових осіб із заявою чи
повідомленням про події, які
загрожують особистій чи громадській
безпеці, або у разі безпосереднього
виявлення таких зобов'язаний вжити
заходів для попередження і припинення
правопорушень, рятування людей,
надання допомоги особам, які її
потребують, встановлення і затримання
осіб, які вчинили правопорушення,
охорони місця події і повідомити про це
в найближчий підрозділ міліції.

Відповідно до п. 3.2.9. Інструкції з
організації реагування органів
внутрішніх справ на повідомлення про
кримінальні правопорушення, інші
правопорушення, надзвичайні ситуації
та інші події, затвердженої Наказом МВС
України № 940 від 22.10.2012 р. працівник
міліції на території України незалежно
від посади, яку він обіймає,
місцезнаходження і часу, у разі
звернення до нього громадян або
службових осіб з заявою, повідомленням
про кримінальні правопорушення та
надзвичайні події, які загрожують
особистій чи громадській безпеці, або у
разі безпосереднього виявлення таких
зобов'язаний: негайно сповістити про ці
правопорушення або події будь-якими
каналами зв'язку до найближчої
чергової частини органу внутрішніх
справ; ужити заходів щодо попередження
і припинення правопорушень, рятування
людей, подання допомоги особам, які її
потребують, установлення і затримання
осіб, які вчинили правопорушення,
охорони місця події тощо.

Окрім того, згідно п. 2 Наказу МВС
України № 155 від 22.02.2012 p.,
зареєстрованому в Міністерстві
юстиції України 25 квітня 2012 р. за N 628/20941,
яким затверджено "Правила поведінки та
професійної етики осіб рядового та
начальницького складу органів
внутрішніх справ", совість, професійний
обов'язок, честь і гідність є головними
моральними орієнтирами на службовому
шляху захисника правопорядку і
складають моральний стрижень
особистості працівника органів
внутрішніх справ. Професійний
обов'язок працівника полягає в
безумовному виконанні закріплених
Присягою, законами та
професійно-етичними нормами завдань
щодо забезпечення надійного захисту
правопорядку, законності, громадської
безпеки. Честь працівника виявляється
в сукупності таких якостей, як
заслужена репутація, добре ім'я,
особистий авторитет, вірність
службовому обов'язку, даному слову і
прийнятим моральним -зобов'язанням.

Відповідно до п. 3.2, згаданого Наказу
службова діяльність працівника
органів внутрішніх справ здійснюється
відповідно до таких моральних
принципів: гуманізму, який проголошує
людину, її життя і здоров'я вищими
цінностями, захист яких становить сенс
і моральний зміст правоохоронної
діяльності; законності, визнання
працівником верховенства права, а
також його обов'язкового виконання у
службовій діяльності; толерантності,
що полягає в поважному, неконфліктному
ставленні до людей з урахуванням
соціально- історичних, релігійних,
етнічних традицій і звичаїв.

Пунктом 4.1. наказу МВС № 155 від 22.02.2012 р.
передбачено, що працівник органів
внутрішніх справ, керуючись Присягою,
відповідно до службового обов'язку,
дотримуючись професійних честі і
гідності, бере на себе такі моральні
зобов'язання, зокрема визнавати
пріоритет державних і службових
інтересів над особистими у своїй
діяльності; бути прикладом безумовного
дотримання вимог законів та службової
дисципліни в професійній діяльності та
приватному житті, залишатися за
будь-яких обставин чесним і
непідкупним, відданим інтересам
служби.

Розділом 4 наказу МВС № 155 затверджено
професійно-етичні правила поведінки
працівника органів внутрішніх справ.
Відповідно до п.1. даного розділу
поведінка працівника органів
внутрішніх справ завжди і за будь-яких
обставин має бути бездоганною,
відповідати високим стандартам
професіоналізму і морально-етичним
принципам стража правопорядку. Ніщо не
повинно паплюжити ділову репутацію та
авторитет працівника.

Норми професійної етики вимагають від
працівника: поводитися з почуттям
власної гідності, доброзичливо і
відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи
у громадян повагу до органів
внутрішніх справ і готовність
співпрацювати з ними; постійно
контролювати свою поведінку, почуття і
емоції, не дозволяючи особистим
Симпатіям або антипатіям, неприязні,
недоброму настрою або дружнім почуттям
впливати на службові рішення, уміти
передбачати наслідки своїх вчинків і
дій; поводитись з усіма категоріями
громадян однаково коректно незалежно
від їх службового чи соціального
становища; виявляти повагу та увагу до
старших за званням чи віком, завжди
першим вітати: молодшому - старшого,
підлеглому - начальника, чоловікові -
жінку; у спілкуванні з колегами
виявляти простоту і скромність, уміння
щиро радіти успіхам товаришів по
службі, сприяти успішному виконанню
ними службових доручень.

Працівник, який порушує принципи і
норми професійної етики, втрачає добре
ім'я і честь, дискредитує свій
підрозділ і органи внутрішніх справ,
позбавляється морального права на
повагу, підтримку і довіру з боку
громадян, колег і товаришів по службі, і
Службова особа міліції, яка порушила
вимоги закону або неналежно виконує
свої обов'язки, несе відповідальність у
встановленому порядку.

В даному випадку, матеріалами
службового розслідування (а.с. 61-95)
підтверджено, що в порушення вимог
зазначених нормативних актів, ОСОБА_1,
усвідомлюючи, що події, які сталися 24
червня 2013 року в с. Глиняне, Сумського
району, можуть бути правопорушенням, не
вжив жодних заходів для попередження і
припинення цього правопорушення, не
затримав осіб, які вчинили
правопорушення та не повідомив про це в
найближчий підрозділ міліції, тобто,
здійснив дисциплінарний проступок.

Враховуючи наведені обставини, а також
беручи до уваги те, що позивачу Наказом
№ 91 від 26.06.2013 року (а.с. 111) була
оголошена сувора догана, а Наказом № 693
від 09.08.2013 р. (а.с. 107) ОСОБА_1 був
попереджений про неповну посадову
відповідність, суд вважає, що ГУ МВС
України в Сумській області мало право
за указаний дисциплінарний проступок
застосувати такий вид дисциплінарного
стягнення, як звільнення з органів
внутрішніх справ.

Факт закриття кримінального
провадження колегія суддів оцінює у
сукупності з іншими доказами у справі
та погоджується з висновком суду
першої інстанції про те, що наявність
обвинувального вироку в даному випадку
не є визначальним фактором при
вирішення питання щодо наявності чи
відсутності в діях позивача вчинку,
який дискредитує звання рядового і
начальницького складу.

Зі змісту спірного наказу слідує,
позивача звільнено з органів
внутрішніх справ за скоєння вчинку, що
дискредитує звання рядового і
начальницького складу, а не за скоєний
злочин.

Наявність чи відсутність
дисциплінарного проступку
встановлюється службовим
розслідуванням в порядку,
встановленому Інструкцією про порядок
проведення службових розслідувань в
органах внутрішніх справ України, а не
матеріалами кримінальної справи чи
вироком суду, оскільки відсутність
кримінальної відповідальності за
вчинення певних дій не є тотожним із
застосуванням до позивача
дисциплінарної відповідальності у
вигляді звільнення зі служби за
вчинення дій, які дискредитують звання
працівника міліції, за пунктом 66
Положення.

Щодо позовних вимог про стягнення з
відповідача грошового забезпечення за
час вимушеного прогулу та стягнення з
відповідача 30 000, 00 грн. завданої
моральної шкоди, колегія суддів
зазначає, що вказані вимоги є похідними
від позовних вимог про оскарження
наказу, яким звільнено позивача, а отже
задоволенню також не підлягають.

Окремо колегія суддів відзначає, що
частиною 2 статті 21 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що вимоги про
відшкодування шкоди, заподіяної
протиправними рішеннями, діями чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень або іншим порушенням прав,
свобод та інтересів суб'єктів
публічно-правових відносин,
розглядаються адміністративним судом,
якщо вони заявлені в одному
провадженні з вимогою вирішити
публічно-правовий спір. Інакше вимоги
про відшкодування шкоди вирішуються
судами в порядку цивільного або
господарського судочинства.

Згідно статті 237-1 КЗпП України,
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя; порядок
відшкодування моральної шкоди
визначається законодавством.

Судовим розглядом не встановлено
порушення прав позивача при
звільненні, у зв'язку з чим відсутній
факт спричинення йому моральної шкоди.

З урахуванням наведених обставин у їх
сукупності колегія суддів,
погоджуючись з правовим
обґрунтуванням висновків суду першої
інстанції і вважає, що постанова суду
першої інстанції прийнята у
відповідності з нормами матеріального
права, з дотриманням приписів
процесуального права, а доводи
апеляційної скарги цього не
спростували, тому колегія суддів не
виявила підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 16.12.2013р. по
справі № 818/8110/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Тацій Л.В.Судді
Водолажська Н.С. Філатов Ю.М. Повний
текст ухвали виготовлений 10.02.2014 р.