Справа № 822/4634/13-а
Суддя: Петричкович А.І.
Дата ухвалення: 2014-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/4634/13-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2014 року м. Хмельницький

Хмельницький окружний
адміністративний суд

в
складі:головуючого-суддіПетричковича
А.І. при секретаріСтрахарській М. В. за
участі:представників позивача
Паляниці Г.В., Аврамчук Ю.В.,
представників відповідача Лічман Л.В.,
Пінчук Н.І.,розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду
адміністративну справу за позовом
Державного підприємства "Шепетівське
лісове господарство" до
Шепетівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Хмельницькій
області, про визнання незаконними
та скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

10.12.2013 року до суду надійшов
адміністративний позов №1275 від 06.12.2013
року в якому позивач просить визнати
незаконними та скасувати податкові
повідомлення-рішення Шепетівської
ОДПІ Хмельницької області № від
13.09.2013 року (за формою "Р") на суму 183155
гривень податку на прибуток приватних
підприємств та штрафних (фінансових)
санкцій 22890 гривень та № від 13.09.2013
року (за формою "Р") податку на додану
вартість на суму 81030 гривень та
штрафних (фінансових) санкцій 18008
гривень 50 копійок, а всього 305083 гривень
50 копійок.

В обгрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що з 15.07.2013 року по 23.08.2013 року
Шепетівською ОДПІ було проведено
документальну планову виїзну
перевірку Державного підприємства
"Шепетівське лісове господарство" з
питань дотримання вимог податкового
законодавства, валютного та іншого
законодавства за період з 01.04.2011 року по
31.12.2012 року. За результатами перевірки
складено Акт №195/22-00993320 від 02.09.2013 року.
На підставі Акта перевірки були
винесені податкові
повідомлення-рішення. Вважає рішення
протиправними та такими, що суперечать
вимогам чинного законодавства України.

В судовому засіданні представники
позивача визнали правомірність
визначення податкового зобов"язання з
податку на прибуток у розмірі 1593
гривень, про що подали відповідну заяву
від 03.02.2014 року, а решту позовних вимог
підтримали, покликаючись на ті ж докази
що у позовній заяві і докази надані
суду.

Представники відповідача позов не
визнали, про що надали письмові
заперечення, які підтвердили у суді.

Заслухавши учасників судового
розгляду і дослідивши докази, суд
прийшов до таких висновків, враховуючи
наступне.

Висновком Акту №195/22/00993320 від 02.09.2013
року "Про результати планової виїзної
перевірки Державного підприємства
"Шепетівське лісове господарство", код
за з питань дотримання
вимог податкового законодавства за
період з 01.04.2011 року по 31.12.2012 року,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.04.2011 року по 31.12.2012 року" (далі
- Акт) стверджено, що перевіркою
встановлено порушення: пп.138.1.1 п.138.1,
п.138.2, п.138.4, п.138.5 п.138.8, 138.10.3 (е) п.138.10 ст.138,
пп.139.1.6, 139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України, в
результаті чого занижено податок на
прибуток, що перевірявся, на загальну
суму 183155 гривень; п.189.1 ст.189, п.201.1, п.201.6,
п.201.10 ст.201, абз. а) п.198.1 п.198.3, п.198.5, п.198.6
ст.198 ПК України, в результаті чого
занижено податок на додану вартість в
періоді, що перевірявся, на загальну
суму 81030 гривень.

Позивачем було подано заперечення №929
від 06.09.2013 року на Акт до Шепетівської
ОДПІ Головного управління Міндоходів у
Хмельницькій області. Згідно відповіді
№1758/10/22-125 від 13.09.2013 року, висновки, які
були зроблені за результатами планової
виїзної перевірки та відображені в
Акті перевірки залишилися в силі.

Згідно податкового повідомлення -
рішення форми "Р" № від 13.09.2013 року
на підставі акту перевірки,
встановлено порушення пп.138.1.1 п.138.1,
п.138.2, п.138.4, п.138.5 п.138.8, 138.10.3 (е) п.138.10 ст.138,
пп.139.1.6, 139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України у
зв'язку з чим збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем податок на
прибуток підприємств і організацій, що
перебувають у державній власності на
206045 гривень, з яких за основним
платежем - 183155 гривень і за штрафними
(фінансовими) санкціями - 22890 гривень.

Податковим повідомленням - рішенням
форми "Р" № від 13.09.2013 року на
підставі акту перевірки, встановлено
порушення п.189.1 ст.189, п.201.1, п.201.6, п.201.10
ст.201, абз. а) п.198.1 п.198.3, п.198.5, п.198.6 ст.198
ПК України у зв'язку з чим збільшено
суму грошового зобов'язання за
платежем податок на додану вартість по
вітчизняних товарах (роботах, послугах)
на 99038,5 гривень, з яких за основним
платежем - 81030 гривень і за штрафними
(фінансовими) санкціями - 18008,5 гривень.

Державне підприємство "Шепетівське
лісове господарство" 25.09.2013 року
зверталося до Головного управління
Міндоходів у Хмельницькій області з
первинною скаргою №1014 на податкові
повідомлення-рішення, але Рішенням про
результати розгляду первинної скарги
№8164/10/22-01-10-03-14 від 26.11.2013 року податкові
повідомлення-рішення залишено без
змін, а скаргу - без задоволення.

Орган доходів визначив податкові
зобов"язання позивачу по податку на
прибуток на загальну суму - 183155 гривень,
виходячи з такого:

1) витрати, які не підтверджені
податковими накладними, які на думку
відповідача оформлені з порушеннями по
взаємовідносинам по правочинам з ФОП
ОСОБА_8 на загальну суму 32642 гривень і
ФОП ОСОБА_9 на суму 33770 гривень;

2) витрати, які не є господарською
діяльністю (списання запчастин без
документів) пов"язані із збоєм у
програмі бухобліку (стрибок напруги) -
50072 гривень;

3) витрати, які не є господарською
діяльністю (списання
транспортно-заготівельних витрат без
документів - 65078 гривень.

Щодо визначення ПДВ на загальну суму -
81030 гривень у оскаржуваному
податковому повідомленні рішенні то
воно складається з наступного:

1) заниження податкового зобов"язання
при списанні запчастин без документів
і не використання у господарській
діяльності (стрибок напруги і збій у
програмі бухобліку) - 43540 гривень;

2) завищено податковий кредит внаслідок
включення до податкового кредиту
податкових накладних, які оформлені на
думку відповідача з порушеннями по
взаємовідносинам з ФОП ОСОБА_8 - 18373
гривень;

3) завищено податковий кредит внаслідок
включення до податкового кредиту
податкових накладних, які оформлені на
думку відповідача з порушеннями по
взаємовідносинам з ФОП ОСОБА_9 - 19117
гривень.

На виконання протокольної ухвали суду
сторони провели звірку, щодо
підтвердження витрат, яка оформлена
Актом від 29.01.2014 року, копію якого
надано суду (т.3 стор. 145 - 148 справи).
Відповідно до висновку цього акту, який
представники відповідача підтвердили
у суді, сформовані витрати рахунку 23.8
"транспортно-заготівельні витрати" за
2008 рік у сумі 80809,74 гривень, за 2010 рік в
сумі 381840,62 гривень (14580,05 грн. + 3335 грн. +
363925,57 грн. та списані в 1 кварталі 2011
року в сумі 2300 гривень підтверджені
первинними бухгалтерськими
документами (прибуткових накладних,
актів приймання-передачі наданих
послуг, товарно-транспортних
накладних, рахунків-фактур,
банківських та касових документів,
договорів, актів списання матеріальних
запасів). З урахуванням цього факту і
довідки ПАТ "Хмельницькобленерго", Акту
виконаних робіт №18 від 11.04.2011 року,
витягу з оперативного журналу (т.2 стор.
31 - 33 справи), суд вважає, що мав місце
факт збою у бухгалтерській програмі
"АБ-Офіс" в квітні 2011 року у зв"язу із
стрибком напруги, наслідком чого стали
некоректні проводки, які зменшили
витрати позивача на суму 555925 гривень,
так як є первинні документи, які
підтверджують витрати позивача.
Вищенаведене, також підтверджує
Бухгалтерська довідка від 05.06.2011 року (
т.4 стор. 13 справи).

Згідно Інструкції про застосування
Плану рахунків бухгалтерського обліку
активів, капіталу, зобов'язань і
господарських операцій підприємств і
організацій, затвердженої Наказом
Мінфіну №291 від 30.11.1999 року, Рахунок 23
"Виробництво", призначений для
узагальнення інформації про витрати на
виробництво продукції (робіт, послуг).
За дебетом рахунку 23 "Виробництво"
відображаються прямі матеріальні,
трудові та інші прямі витрати, а також
розподілені загальновиробничі витрати
і втрати від браку продукції (робіт,
послуг) з технологічних причин, за
кредитом - вартість фактичної
виробничої собівартості завершеної
виробництвом готової продукції (у
дебет рахунків 26, 27), вартість виконаних
робіт і послуг (у дебет рахунку 90),
собівартість виготовлених у
допоміжних (підсобних) виробництвах
виробів, робіт, послуг (інструменту,
енергії, ремонтно-транспортних послуг
тощо).

Наказом Міністерства аграрної
політики та продовольства України №325
від 24.05.2013 року визнано таким, що
втратив чинність наказ Міністерства
лісового господарства України №72 від
17.07.1996 року (зареєстрований у Мінюсті
України 16.08.1996 року за №459/1484), яким було
затверджено Інструкцію по плануванню,
обліку та калькулюванню собівартості
продукції (робіт, послуг) на
підприємствах лісового господарства
України (далі - Інструкція). Згідно п.140
Інструкції, яка була чинною на момент
спірних правовідносин, у разі
виявлення неправильного або
несвоєчасного віднесення витрат до
собівартості продукції чи виявлення в
результаті інвентаризації або
перевірки нестач (надлишків) сировини,
матеріалів, палива, незавершеного
виробництва і готової продукції в
цехах і на складах підприємства, а
також у разі виявлення помилок в обліку
витрат, що відносяться до попередніх
періодів, до собівартості вносяться
необхідні виправлення.

Відповідно до Бухгалтерських довідок
від 05.06.2011 року і від 21.09.2011 року,
Інвентаризаційних описів за 2011 рік (т.4
стор. 8 - 27 справи) у червні та вересні 2011
року списано: запчастини у витрати
виробництва; витрати на собівартість
готової продукції; витрати
незавершеного виробництва, що
відповідно вказує на відсутність
порушень позивача щодо цього, адже його
дії кореспондуються із діючою на той
час Інструкцією по плануванню, обліку
та калькулюванню собівартості
продукції (робіт, послуг) на
підприємствах лісового господарства
України (п.140 Інструкції).

Сторони не оспорюють факти дійсності
Договорів: №284 від 05.07.2011 року №62 від
14.02.2011 року, №31-ю від 14.02.2012 року, №247-ю
від 03.09.2012 року позивача з ФОП ОСОБА_9 і
Договорів: №280 від 05.07.2011 року, №36-ю від
14.02.2012 року, №147-ю від 25.06.2012 року, №246-ю
від 13.09.2012 року позивача з ФОП ОСОБА_8 в
яких позивач є замовником ( т.2 стор. 2 - 28
справи), тому це не потребує
доказування, відповідно до вимог ч.3
ст.72 КАС України, адже проти цього не
заперечують сторони і в суду не має
сумніву щодо достовірності цих
обставин та добровільності їх
визнання.

Реальність вищенаведених правочинів
позивача з ФОП ОСОБА_8 і ФОП ОСОБА_9
підтверджена Актами наданих послуг,
податковими накладними, даними
бухобліку, Реєстрами виданих і
отриманих податкових накладних ( т. 2
справи).

Відповідач вважає, що ФОП ОСОБА_8 і ФОП
ОСОБА_9 порушили порядок оформлення
податкових накладних для ДП
"Шепетівський лісгосп", наслідком чого
є завищення витрат останнім, чому суд
дає критичну оцінку, адже це
спростовується цими податковими
накладними і довідками ФОП ОСОБА_8 і ФОП
ОСОБА_9 , якими вони стверджують що при
проведенні перевірок за період 01.04.2011
року по 31.12.2012 року орган доходів і
зборів не встановив порушень щодо
правильності оформлення податкових
накладних за послуги надані ДП
"Шепетівський лісгосп", згідно
укладених правочинів ( т.1 стор. 78 -79
справи).

Згідно письмової заяви позивача від
03.02.2014 року, він визнає правильність
визначення органом доходів і зборів
зобов"язання з податку на прибуток у
розмірі 1593 гривень ( т.4 стор.1 справи).
Суд, також вважає, що відповідач
правомірно прийшов до висновку, що суми
штрафів по ДТГО "Південно західна
залізниця" не можуть бути влюченими у
склад витрат, відповідно до вимог ст.139
ПК України, тому у цій частині позов не
може бути задоволений.

Згідно п.44.1 ст.44 Податкового кодексу
України для цілей оподаткування
платники податків зобов'язані вести
облік доходів, витрат та інших
показників, пов'язаних з визначенням
об'єктів оподаткування та/або
податкових зобов'язань, на підставі
первинних документів, регістрів
бухгалтерського обліку, фінансової
звітності, інших документів, пов'язаних
з обчисленням і сплатою податків і
зборів, ведення яких передбачено
законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Підпунктом 14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України
визначено, що податковий кредит - сума,
на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду.

Згідно п.138.1 ст.138 ПК України, витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат,
визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Пунктом 138.2 ст.138 ПК України визначено,
що витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Згідно п.138.4 ст.138 ПК України, витрати, що
формують собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг, крім нерозподільних постійних
загальновиробничих витрат, які
включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

Пунктом 138.8 ст.138 ПК України визначено,
що собівартість виготовлених та
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг складається з витрат,
прямо пов'язаних з виробництвом таких
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, а саме: прямих матеріальних
витрат; прямих витрат на оплату праці;
амортизації виробничих основних
засобів та нематеріальних активів,
безпосередньо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг;
загальновиробничі витрати, які
відносяться на собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
відповідно до положень (стандартів)
бухгалтерського обліку; вартості
придбаних послуг, прямо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг; інших прямих
витрат, у тому числі витрат з придбання
електричної енергії (включаючи
реактивну).

Відповідно до п.198.1 ст.198 ПК України,
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає, зокрема, у
разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Пунктом 198.2 ст. 198 ПК визначено, що датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно з п. 198.6 ст. 198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 ПК України
сума податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Згідно п. 200.2 ст. 200 ПК України при
позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені цим розділом.

У відповідності до п. 200.3 ст. 200 ПК
України, при від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
податку, що виник за попередні звітні
(податкові) періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до цього Кодексу), а в разі
відсутності податкового боргу -
зараховується до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду.

Згідно п. 200.4 ст. 200 ПК України, якщо в
наступному податковому періоді сума,
розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, має від'ємне значення, то: а)
бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх податкових періодах
постачальникам таких товарів/послуг
або до Державного бюджету України, а в
разі отримання від нерезидента послуг
на митній території України - сумі
податкового зобов'язання, включеного
до податкової декларації за попередній
період за отримані від нерезидента
послуги отримувачем товарів/послуг; б)
залишок від'ємного значення попередніх
податкових періодів після бюджетного
відшкодування включається до складу
сум, що відносяться до податкового
кредиту наступного податкового
періоду.

Пунктом 201.10 ст.201 ПК України визначено,
що податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.
Реєстрація податкових накладних та/або
розрахунків коригування до податкових
накладних у Єдиному реєстрі податкових
накладних здійснюється не пізніше
двадцяти календарних днів, наступних
за датою їх складання.

Відсутність факту реєстрації
платником податку - продавцем
товарів/послуг податкових накладних в
Єдиному реєстрі податкових накладних
та/або порушення порядку заповнення
податкової накладної не дає права
покупцю на включення сум податку на
додану вартість до податкового кредиту
та не звільняє продавця від обов'язку
включення суми податку на додану
вартість, вказаної в податковій
накладній, до суми податкових
зобов'язань за відповідний звітний
період.

У разі відмови продавця товарів/послуг
надати податкову накладну або в разі
порушення ним порядку її заповнення
та/або порядку реєстрації в Єдиному
реєстрі покупець таких товарів/послуг
має право додати до податкової
декларації за звітний податковий
період заяву із скаргою на такого
постачальника, яка є підставою для
включення сум податку до складу
податкового кредиту.

Статтею 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" визначено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ст.9 вказаного Закону
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Згідно судової практики Верховного
Суду України, висловленій, зокрема, у
постанові цього суду від 31 січня 2011
року № 14/11 у справі за позовом
закритого акціонерного товариства
"Мукачівський лісокомбінат" до
Мукачівської об'єднаної державної
податкової інспекції в Закарпатській
області про визнання недійсним
податкового повідомлення-рішення. Так,
за тотожних обставин та на підставі
вказаних норм Закону Верховний Суд
України дійшов висновку про те, що
"чинне законодавство України не
ставить в залежність виникнення у
платника ПДВ права на податковий
кредит від дотримання вимог
податкового законодавства іншим
суб'єктом господарювання, зокрема, тим,
який не був постачальником товарів
(послуг), на вартість яких нарахований
ПДВ, що включений платником податку до
податкового кредиту.

Відповідно до частини 1 статті 244
Кодексу адміністративного судочинства
України рішення Верховного Суду
України, прийняте за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначені норми права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Крім цього, про неприпустимість
притягнення до відповідальності
одного суб'єкта господарювання, у
випадку неправомірних дій іншого
зазначено в практиці Європейського
Суду з прав людини. Так, в пункті 71
рішення у справі "Булвес" АД проти
Болгарії" Європейський Суд з прав
людини дійшов такого висновку: "…Суд
вважає, що компанія-заявник не повинна
нести відповідальність за наслідки
невиконання постачальником його
обов'язків щодо своєчасного
декларування ПДВ і, як наслідок,
сплачувати ПДВ повторно разом із пенею.
Суд вважає, що такі вимоги
прирівнюються до надзвичайного
обтяження для компанії-заявника, що
порушило справедливий баланс, який
повинен був підтримуватися між
вимогами загальних інтересів та
вимогами захисту права власності".

Вищенаведений висновок Європейський
Суд з прав людини повторно підтвердив у
рішенні по справі "Бізнес Сепорт Сентре
проти Болгарії", пунктом 23 якого
зазначено, що у разі виявлення
податковими органами невиконання
постачальником своїх обов'язків як
платника ПДВ, вони могли б розпочати
податкову перевірку цього
постачальника, з тим щоб стягнути з
нього належні платежі та штрафні
санкції. Утім, як зазначив Суд, прямого
впливу на оподаткування
організації-заявника (Бізнес Сепорт
Сентре) це не мало б.

Отже, Європейський Суд з прав людини
чітко визначає правило індивідуальної
відповідальності платника податків.
Тобто, добросовісний платник податків
не має зазнавати негативних наслідків
через порушення законодавства його
контрагентом.

Рішення Європейського Суду з прав
людини згідно зі статтею 17 Закону
України "Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
Суду з прав людини" мають в Україні
значення джерела права. Більше того,
частина 2 статті 8 Кодексу
адміністративного судочинства України
вимагає врахування практики
Європейського Суду з прав людини при
вирішенні справ.

Податкові накладні надані позивачу ФОП
ОСОБА_8 і ФОП ОСОБА_9, після виконання
правочинів, які не є недійсними і вони
підверджені доказами щодо реального їх
виконання, тому позивач не повинен
нести відповідальність за цих
підприємців, коли орган доходів і
зборів не встановив їх порушень і таких
не має в тому числі щодо порядку їх
заповнення, про що суд описав вище.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
України та законами України.

Згідно ч.1 ст.71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких грунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених ст.72 цього Кодексу.

Отже, суд приходить до висновку, що
суб'єкт владних повноважень, який
заперечує проти позову довів
законність визначення позивачу
зобов"язання з податку на прибуток у
розмірі 1593 гривень основного платежу
по взаємовідносинам з ДТГО
"Південно-Західна залізниця" і не довів
у решті зобов"язань по ПДВ і податку на
прибуток у оскаржуваних податкових
повідомленнях - рішеннях, тому позов
частково задовольняється.

На підставі викладеного, керуючись ПК
України, Законами України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", "Про виконання
рішень та застосування практики
Європейського Суду з прав людини" і
ст.ст. 4-15, 70 -71, 86, 99, 122, 158 - 163, 186 КАС
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Скасувати повністю податкове
повідомлення-рішення № від 13.09.2013
року, визнавши його протиправним.

Скасувати частково податкове
повідомлення рішення № від 13.09.2013
року на суму 181562 гривень за основним
платежем і за штрафними (фінансовими)
санкціями у розмірі 22773,5 гривень,
визнавши його протиправним у цій
частині.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету на
користь позивача судовий збір у
розмірі 2994 гривень, шляхом списання з
рахунків Шепетівської об'єднаної
державної податкової інспекції
Хмельницької області Державної
податкової служби.

Копії постанови надати сторонам,
повний текст якої виготовлено 07.02.2014
року.

Постанова суду може бути
оскаржена до Вінницького апеляційного
адміністративного суду через
Хмельницький окружний
адміністративний суд протягом десяти
днів з дня її отримання.

Постанова набирає законної сили в
порядку статті 254 КАС України.

Суддя/підпис/А.І. Петричкович"Згідно з
оригіналом" Суддя А.І. Петричкович