Справа № 9101/188860/2012
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2014-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

"27" січня 2014 р.справа № 2а-7617/10
Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді
Сафронової С.В.

суддів:
Поплавського В.Ю. Чепурнова Д.В.

розглянувши порядку письмового
провадження в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Комунарському районі м. Запоріжжя,
ОСОБА_1 на постанову Комунарського
районного суду м.Запоріжжя від 10 січня
2011 року у справі № 2а-7617/10 за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
Комунарському районі м. Запоріжжя про
визнання протиправними дій, -

В с т а н о
в и л а :

Постановою Комунарського районного
суду м.Запоріжжя від 10 січня 2011 року
адміністративний позов задоволено,
визнано неправомірною відмову
відповідача щодо перерахунку пенсії,
додаткової пенсії позивачу відповідно
до ст.ст. 50,54 Закону України « Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» за період з 22.05.2008 року по
10.01.2011 року та зобов'язано відповідача
провести перерахунок та виплату
позивачу по другій групі інвалідності
відповідно до ст.54 Закону України « Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»,
встановивши її на рівні 8 мінімальних
пенсій за віком виходячи з розміру
прожиткового мінімуму для осіб. Які
втратили працездатність, визначеного
законодавством. Та додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю відповідно
до ст. 50 Закону України « Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», встановивши її на рівні 75 %
мінімальної пенсії за віком виходячи з
розміру прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законодавством, за період
з 22.05.2008 року по 10.01.2011 року.

З зазначеною постановою суду не
погодився позивач та відповідач, який
подали апеляційну скаргу з вимогою
скасувати прийняте на користь позивача
рішення та ухвалити нове рішення.

Дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши правову оцінку обставин у
справі та повноту їх встановлення,
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
дійшла висновку про наявність підстав
для часткового задоволення
апеляційної скарги та для скасування
рішення суду першої інстанції в
частині.

Судом першої та апеляційної інстанцій
встановлено і матеріалами справи
підтверджено, що позивач є
постраждалим внаслідок Чорнобильської
катастрофи 1-ї категорії, та має
інвалідність 2 групи, у зв'язку з чим на
нього поширюються положення Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ч.4. ст.54 Закону України
«Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» розмір
пенсії для інвалідів, щодо яких
встановлено зв'язок з Чорнобильською
катастрофою, по 2 групі інвалідності не
може бути нижчим, як 8 мінімальних
пенсій за віком.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», особам
віднесеним до I категорії, які є
інвалідами 2 групи, призначається
щомісячна додаткова пенсія за шкоду,
заподіяну здоров'ю інвалідів, щодо яких
встановлено зв'язок з Чорнобильською
катастрофою у розмірі - 75 % мінімальної
пенсії за віком.

Відповідач у справі не заперечує проти
статусу позивача постраждалого
внаслідок Чорнобильської катастрофи
1-ї категорії, встановлення позивачу
інвалідності 2 групи, пов'язаної з
захворюванням внаслідок аварії на
ЧАЕС, а також факту перебування
позивача на обліку в Управління
Пенсійного фонду України в м.
Кіровограді Кіровоградської області
та його права на отримання основної і
додаткової пенсії відповідно до статті
50 та ч.4 ст. 54 Закону України «Про статус
та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Предметом спору у цій справі є
правильність проведення відповідачем
нарахування та виплати позивачу сум
основаної та додаткової пенсії, як
особі, що постраждала внаслідок аварії
на Чорнобильський АЕС, а також
правильність застосування
відповідачем нормативно-правових
актів під час нарахування і виплати
позивачу пенсії за Законом України
«Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

З матеріалів справи вбачається, що при
проведенні розрахунку пенсії позивача,
відповідачем застосовано положення
постанови Кабінету Міністрів № 1 від
03.01.2002 року, № 530 від 28.05.2008 року та інших
постанов уряду, що за висновками суду
першої інстанції є неправомірним, і
колегія суддів з таким висновком суду
погоджується бо таке нарахування
суперечить положенням ч.4 ст.9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, згідно якого у разі
невідповідності нормативно-правового
акта Конституції України, закону
України, міжнародному договору, згода
на обов'язковість якого надана
Верховною радою України, або іншому
правовому акту, суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу. думку колегії суддів

Виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над
підзаконними актами, колегія суддів
приходить до висновку, що при
визначенні розміру пенсії позивачеві,
застосуванню підлягають норми ст.ст. 50,
54 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», за якими, застосуванню
підлягає розмір прожиткового мінімуму
для осіб, які втратили працездатність,
встановленого в законі про Державний
бюджет України на відповідний рік із
якого визначається мінімальний розмір
пенсії за віком, а не положення
постанов Кабінету Міністрів України,
які істотно звужують обсяг
встановлених законом прав .

Що стосується обчислення пенсії, то у
відповідності до статей 50, 54 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
під час визначення розміру пенсії та
щомісячної додаткової пенсії за шкоду
заподіяну здоров'ю, за основу їх
нарахування повинна братись
мінімальна пенсія за віком.

Згідно ч.1 ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» мінімальний розмір
пенсії за віком за наявності у чоловіка
25 років страхового стажу
встановлюється у розмірі прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом.

Положення ч.3 ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», з якого випливає, що
мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абзацом першим частини
першої цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених згідно з цим
законом, на думку колегії суддів не є
перешкодою для застосування даної
величини (мінімального розміру пенсії
за віком) до обрахування інших пенсій
чи доплат пов'язаних з мінімальною
пенсією за віком, оскільки чинним
законодавством не встановлено іншого
крім передбаченого ч.1 цієї статті
мінімального розміру пенсії за віком.

Відповідно до ч.3 ст. 67 Закону України
«Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», яка
набрала чинності з 31.10.2006 року, у разі
збільшення розміру прожиткового
мінімуму, для осіб які втратили
працездатність, визначеного законом,
підвищується розмір пенсії, визначений
відповідно до ст. 54 цього закону, а
також розмір додаткової пенсії за
шкоду заподіяну здоров"ю, особам,
віднесеним до 1,2,3,4 категорій, та розмір
щомісячної компенсації сім'ям за
втрату годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи.
Перерахунок пенсії здійснюється з дня
встановлення нового розміру
прожиткового мінімуму.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що підставою для перерахунку пенсії є
встановлення нового розміру
прожиткового мінімуму, а сам
перерахунок здійснюється з дня
встановлення цього мінімуму. Таким
чином новий мінімальний розмір пенсії
за віком залежить від нового розміру
прожиткового мінімуму.

Оскільки позивачеві слід визначати
пенсію, виходячи з мінімальної пенсії
за віком, яка встановлюється в розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, то в разі
збільшення розміру цього прожиткового
мінімуму перерахунок пенсії
позивачеві повинен проводитись
виходячи з нового розміру мінімальної
пенсії за віком.

Тому відмова відповідача у проведенні
такого перерахунку у разі встановлення
розміру прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом є протиправною.

За наведених обставин, у вищенаведеній
частині колегія суддів вважає рішення
суду першої інстанції законним та
обґрунтованим, і відповідно не може
бути скасовано з підстав наведених в
апеляційній скарзі.

Разом з тим, колегія суддів вважає за
неможливе залишити в силі постанову
суду першої інстанції в частині
зобов'язання відповідача вчинити певні
дії по відновленню прав позивача на
отримання державної та додаткової
пенсії за період з 22.05.2008 року по 19.06.2010
року, тобто з дати, яка знаходиться поза
межами шестимісячного строку
звернення до суду з адміністративним
позовом.

У даній справі суд першої інстанції
помилково вирішив питання щодо
поважності причини пропуску позивачем
строку звернення до суду з
адміністративним позовом на захист
своїх порушених прав.

Відповідно до частини першої статті 99
КАС України адміністративний позов
може бути подано в межах строку
звернення до адміністративного суду,
встановленого цим Кодексом або іншими
законами. Частиною другою цієї статті
визначено, що для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

З приписів частини 1 статті 100 Кодексу
адміністративного судочинства України
вбачається, що адміністративний позов,
поданий після закінчення строків,
установлених законом, залишається без
розгляду, якщо суд за заявою особи, яка
його подала, не знайде підстав для
поновлення строку.

Враховуючи те, що на час звернення
позивача до суду - 22.03.2011 року, строк
звернення передбачений Кодексом
адміністративного судочинства України
складає шестимісячний строк, який
позивач пропустив, відповідно колегія
суддів вважає, що його вимоги про
захист прав за період з 22.05.2008 року по
19.06.2010 року підлягають залишенню без
розгляду на підставі ч.1 ст.100 КАС
України.

14 червня 2011 року Верховною Радою
України прийнято Закон України №3491-VI
"Про внесення змін до Закону України
"Про Державний бюджет України на 2011
рік", який набрав чинності 19 червня 2011
року. На виконання вимог
вищезазначеного Закону 06 липня 2011 року
Кабінетом Міністрів України прийнято
постанову №745 "Про встановлення деяких
виплат, що фінансуються за рахунок
коштів державного бюджету", яка набрала
чинності 23 липня 2011 року, встановлено
розмір мінімальної пенсії по
інвалідності в залежності від групи
інвалідності та статусу, а також
встановлені розміри додаткової пенсії
до прожиткового мінімуму в залежності
від групи інвалідності та категорії
особи, яка постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи, тобто до 23
липня 2011 року, застосуванню підлягає
ст.50,54 Закону .

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що вимоги позивача в
частині захисту його прав за період
починаючи з 22.05.2008 року по 19.06.2010 року
слід залишити без розгляду, оскільки
позовна заява подана з пропущенням
шестимісячного строку встановленого
на звернення до адміністративного
суду, а захисту підлягає право позивача
починаючи з 20.06.2010 року по 22.07.2011 року

Керуючись ст. 195, ст. 197, ст. 198, п. 4 ч. 1 ст.
202, ст. 207 Кодексу адміністративного
судочинства України колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Комунарському районі м. Запоріжжя,
ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову Комунарського районного
суду м.Запоріжжя від 10 січня 2011 року у
справі № 2а-7617/10-скасувати та прийняти
нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити
частково.

Визнати протиправними дії Управління
Пенсійного фонду України в
Комунарському районі м. Запоріжжя щодо
відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_1 у
розмірах, передбачених п.4 ст.54. ст.50.
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Комунарському районі м.
Запоріжжя провести ОСОБА_1 перерахунок
державної пенсії та додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю,
відповідно до вимог п.4 ст.54. ст.50. п.3 ст.
67 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», а саме: державної пенсії -
у розмірі восьми мінімальних пенсій за
віком; додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю -у розмірі 75
відсотків мінімальної пенсії за віком ,
обрахованих відповідно до ч.1 ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування»», з урахуванням положень
п.3 ст. 67 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» починаючи 20 червня 2010 року
по 22 липня 2011 року.

Позовні вимоги ОСОБА_1 в частині
зобов'язання Управління Пенсійного
фонду України в Комунарському районі м.
Запоріжжя провести йому перерахунок
державної пенсії та додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю,
відповідно до вимог п.4 ст.54. ст.50. п.3 ст.
67 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» за період з 22.05.2008 року по
19.06.2010 року, включно - залишити без
розгляду у зв'язку із пропуском строку
звернення до суду.

Постанова суду апеляційної
інстанції набирає законної сили з
моменту постановляння та відповідно до
ч. 10 ст. 183-2 КАС України є остаточною і
оскарженню не підлягає.

Головуючий:
С.В. Сафронова

Суддя:
В.Ю. Поплавський

Суддя:
Д.В. Чепурнов