Справа № 2а-16148/09/0570
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2014-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2014 року
м. Київ К-22742/10

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого), Рибчинка А.О.,
Сіроша М.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Горлівської об'єднаної державної
податкової інспекції на постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 18.03.2010 та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 01.06.2010 у
справі № 2а-16148/09/0570

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Сім Львів"

до Горлівської об'єднаної
державної податкової інспекції

про визнання недійсними
податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство звернулося до суду із
позовною заявою до Державної
податкової інспекції про визнання
недійсними податкового
повідомлення-рішення від 09.04.2009 №
/0 та податкових
повідомлень-рішень від 12.05.2009 № /1,
від 04.06.2009 № /2, від 18.08.2009 № /3,
від 18.08.2009 № /3, ухвалених за
наслідками адміністративного
оскарження податкового
повідомлення-рішення від 09.04.2009 №
/0, якими позивачу визначено суму
податкового зобов'язання з податку на
прибуток у сумі 84 162,00 грн. із
застосуванням штрафної (фінансової)
санкції у сумі 4 208,10 грн.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 18.03.2010,
залишеною без змін ухвалою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 01.06.2010, позовні вимоги задоволено.

У касаційній скарзі відповідач,
посилаючись на неправильне
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального права, просить судові
рішення скасувати та ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні позовних
вимог відмовити.

Позивач, заперечуючи проти касаційної
скарги, просить залишити її без
задоволення через необґрунтованість.

Перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, юридичної оцінки обставин
справи, доводи касаційної скарги та
заперечення на неї, колегія суддів
вважає, що касаційну скаргу необхідно
відхилити з наступних підстав.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, визначення податкового
зобов'язання з податку на прибуток та
фінансових санкцій було здійснено
фахівцями Державної податкової
інспекції за результати невиїзної
документальної перевірки (акт від
03.04.2009), у ході якої було встановлено
порушення позивачем вимог пунктів 16.2,
16.4 ст. 16 Закону України від 28.12.1994 №
334/94-ВР "Про оподаткування прибутку
підприємства", яке полягало у заниженні
податкового зобов'язання з податку на
прибуток у розмірі 84 162,00 грн. внаслідок
допущеної позивачем методологічної
помилки при заповненні податкової
декларації за 11 місяців 2008 року.

На підставі акту перевірки та згідно
пп. "в" пп. 4.2.2 п. 4.2 ст. 4, пп. 17.1.4 п. 17.1 ст. 17
Закону України від 21.12.2000 № 2181-ІІІ "Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами"
державним податковим органом було
ухвалено оскаржуване податкове
повідомлення - рішення від 09.04.2009 №
/0, яке за наслідками
неодноразового адміністративного
оскарження було залишено без змін та, з
метою доведення строків сплати
податного зобов'язання, ухвалено
податкові повідомлення-рішення від
12.05.2009 № /1, від 04.06.2009 № /2, від
18.08.2009 № /3, якими визначено
аналогічні суми податкового
зобов'язання (84 162,00 грн.) та фінансові
санкції (1 057,75 грн.), та податковим
повідомленням - рішенням від 18.08.2009 №
/3 донараховано фінансові санкції
у сумі 3 150,35 грн.

Задовольняючи позовні вимоги
Товариства та визнаючи недійсними
оскаржувані податкові повідомлення -
рішення, суди попередніх інстанцій
правомірно виходили з того, що за
змістом положень Закону України від
21.12.2000 № 2181-III "Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами" умовою донарахування
основного податкового зобов'язання та
застосування штрафу є заниження
платником податків податкового
зобов'язання, тобто, коли бюджет
внаслідок неправомірних дій платника
податків несвоєчасно отримав кошти у
вигляді податків. У даному випадку, як
встановлено судами, враховуючи
здійсненні позивачем авансові внески з
вказаного податку, допущена позивачем
методологічна помилка при заповненні
податкової декларації за 11 місяців 2008
року фактично не призвела до бюджетної
недоїмки, тому донарахування позивачу
податкового зобов'язання та фінансових
санкцій оспорюваними податковими
повідомленнями-рішеннями є
неправомірним.

Так, положеннями пп. 4.2.2 п. 4.2 ст. 4 Закону
№ 2181-III визначено випадки, в яких
контролюючий орган зобов'язаний
самостійно визначити суму податкового
зобов'язання платника податків. Серед
них, зокрема, контролюючий орган
внаслідок проведення камеральної
перевірки виявляє арифметичні або
методологічні помилки у поданій
платником податків податковій
декларації, що призвели до заниження
або завищення суми податкового
зобов'язання (пп. "в" пп. 4.2.2 п. 4.2 ст. 4
Закону № 2181-III).

Відповідно до роз'яснення Комітету
Верховної Ради України з питань
фінансів і банківської діяльності від
20.03.2001 № 06-10/167 щодо визначення терміна
"арифметична помилка або описка" під
терміном "арифметична помилка" слід
розуміти помилки або описки, яких
припустився платник податку при
заповненні декларацій (розрахунків)
або додатків до них, зокрема при
виконанні арифметичних дій,
передбачених при обчисленні об'єкта
оподаткування з метою визначення
податкових зобов'язань з податку,
збору, обов'язкового платежу (додавання
або вирахування відповідних рядків), а
також описки, яких припущено при
перенесенні даних із додатків, на
підставі яких заповнюються відповідні
рядки декларації (неправильно
поставлено кому при застосуванні
одиниці виміру або перенесено підсумок
з додатка тощо).

Під терміном "методологічна помилка"
слід розуміти помилку, якої
припустився платник податків при
складанні декларації, що полягає у
неправильному застосуванні або
незастосуванні ставок оподаткування
чи коефіцієнтів при визначенні
податкового зобов'язання з того чи
іншого податку, збору (обов'язкового
платежу).

Як встановлено судами, допущена
позивачем помилка у податковій
декларації фактично не призвела до
бюджетної недоїмки.

Зазначені обставини підтверджено
дослідженим судами висновком судово -
економічної експертизи № 244/24,
призначеної ухвалою першої інстанції
від 10.12.2009 для з'ясування обставин, що
мають значення для справи і потребують
спеціальних знань у галузі науки,
мистецтв, техніки, ремесла тощо,
відповідно до ст. 81 Кодексу
адміністративного судочинства
України, яким (висновком експертизи)
встановлено, що висновки акту від 03.04.2009
щодо заниження Товариством
податкового зобов'язання з податку на
прибуток документально та нормативно
не підтверджуються. Підстав не
довіряти висновкам даної експертизи
немає.

Відповідно до пп. 17.1.4 п. 17.1 ст. 17 Закону
№ 2181-ІІІ у разі коли контролюючий орган
самостійно донараховує суму
податкового зобов'язання платника
податків за підставами, визначеними у
пп. "в" пп. 4.2.2 п. 4.2 ст. 4 цього Закону,
такий платник податків зобов'язаний
(крім випадків, коли податкова
декларація не приймається всупереч
нормам цього Закону) сплатити штраф у
розмірі п'яти відсотків суми
донарахованого податкового
зобов'язання, але не менше одного
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян сукупно за весь строк
недоплати, незалежно від кількості
податкових періодів, що минули.

З аналізу зазначених вище норми
випливає, що умовою застосування
штрафу є: заниження платником податків
податкового зобов'язання минулих
податкових періодів; виявлення
помилки, яка призвела до недоплати
податкового зобов'язання.

Враховуючи зазначене, суди першої та
апеляційної інстанцій дійшли вірного
висновку про те, що орган податкової
служби не мав права застосовувати до
Товариства штрафні санкції за
несвоєчасну сплату неіснуючого
податкового зобов'язання.

Доводи касаційної скарги зазначених
висновків судів не спростовують і не
дають підстав для висновку, що судами
першої та апеляційної інстанцій при
розгляді справи неправильно
застосовано норми матеріального права,
які регулюють спірні правовідносини,
чи порушено норми процесуального
права.

На підставі викладеного колегія суддів
вважає, що порушень судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено,
правова оцінка обставин по справі дана
вірно, а тому касаційну скаргу слід
відхилити, а судові рішення залишити
без змін.

Керуючись ст. ст. 210 - 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Горлівської
об'єднаної державної податкової
інспекції відхилити.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 18.03.2010 та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 01.06.2010 у
справі № 2а-16148/09/0570 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили протягом
п'яти днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута з підстав,
встановлених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
О.В. Карась

Судді
А.О. Рибченко

М.В. Сірош