Справа № 802/3867/13-а
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2014-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

03 лютого 2014 р.
Справа № 802/3867/13-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

Головуючого судді:
Дончика Віталія Івановича,

за участю:

секретаря судового засідання:
Мошняги Валентина Івановича,

представника позивача:
Мунтяна Є.В.,

представника відповідача:
Терепи С.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "АПВА" (далі - ТОВ
«АПВА») до Вінницької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Вінницькій області (далі - Вінницька
ОДПІ) про визнання дій протиправними,
скасування наказу та податкового
повідомлення-рішення

в с т а н о в и в :

В вересні 2013 року ТОВ "АПВА" звернулось
в суд з адміністративним позовом до
Вінницької ОДПІ про визнання дій
протиправними, скасування наказу та
податкового повідомлення-рішення.

Зазначали, що згідно листа відповідача
№2774/10/1503 від 16.09.2013 року товариству
стало відомо про проведену 27.06.2013 року
посадовими особами Вінницької ОДПІ
позапланової невиїзної документальної
перевірки позивача з питань
своєчасності, достовірності та повноти
нарахування орендної плати за землю за
2011 рік, 2012 рік та січень-квітень 2013 року,
за результатами якої складено акт
№2206/1505/2008207. На підставі висновків
якого відповідачем 11.07.2013 року прийнято
податкове повідомлення-рішення форми
«Р» №, яким товариству
донараховано грошове зобов'язання по
орендній платі з юридичних осіб за
оренду земельних ділянок в сумі 411307,31
грн. Позивач вважає дії податкового
органу щодо проведення перевірки
протиправними оскільки, наказ про
проведення перевірки не було надіслано
товариству рекомендованим листом із
повідомленням про вручення та не
вручено під розписку його копію,
письмово не повідомлено про дату
початку та місце проведення перевірки.
У зв'язку з чим, такими діями відповідач
позбавив позивача можливості написати
заперечення до акту перевірки та
надати, пояснення та документальне
підтвердження, які повинні були
враховуватись відповідачем при
прийняті податкового
повідомлення-рішення. Крім того, наказ
№2051 про проведення перевірки
підписано посадовою особою державного
органу, якого не існувало на момент
видання наказу.

З огляду на що, позивач вважає наказ на
проведення перевірки незаконним та як
наслідок акт перевірки
необґрунтованим, а податкове
повідомлення-рішення прийняте в
результаті здійснення відповідачем
незаконних дій, що виразилось в
складанні необґрунтованих,
безпідставних та незаконних
документів з порушенням прав позивача.

В судовому засіданні представник
позивача, з підстав викладених в
позовній заяві та наданих додаткових
поясненнях, позов підтримав та просив
його задоволити.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечував проти
задоволення позовних вимог,
посилаючись на те, що спірний наказ
прийнятий у спосіб, в межах повноважень
та відповідно до вимог Податкового
кодексу України, а дії податкового
органу щодо проведення перевірки та як
наслідок складення акту такої
перевірки та прийняття податкового
повідомлення-рішення внаслідок
встановлених правопорушень
товариством податкового законодавства
- є правомірними, а вимоги, викладені в
позовній заяві, є безпідставними.

Суд, вислухавши пояснення
представників позивача та відповідача,
дослідивши матеріали справи, приходить
до висновку, що в задоволенні позову
слід відмовити, з наступних підстав.

Судом встановлено, що в період з 17.06.2013
року по 21.06.2013 року державним
податковим ревізором Вінницької ОДПІ
проведено позапланову невиїзну
документальну перевірку ТОВ «АПВА» з
питань своєчасності, достовірності та
повноти нарахування орендної плати за
землю за 2011 рік, 2012 року та за
січень-квітень 2013 року.

За результатами такої перевірки
складено акт № 2206/1505/2008207 від 27.06.2013
року, яким встановлено недотримання
ТОВ "АПВА" вимоги п.288.4 ст.288 ПК України,
чим занижено податкові зобов'язання по
орендній платі за землю за 2011 рік на
141019,65 грн., за 2012 рік на 141019,65 грн., за
січень-квітень 2013 року на 47006,55 грн.
(а.с.9-13).

На підставі висновків акту перевірки
Вінницькою ОДПІ 11.07.2013 року винесено
податкове повідомлення-рішення форми
"Р" № , яким збільшено товариству
суму грошового зобов'язання по
орендній платі з юридичних осіб за
оренду земельних ділянок в розмірі
329045,85 грн. (основного платежу) та
застосовано штрафні (фінансові)
санкції розмірі 82261,46 грн. (а.с.8).

Надаючи правову оцінку діям
контролюючого органу, суд виходив з
наступного.

Відповідно до п. 1.1 ст. 1 Податкового
кодексу України (далі - ПК України), цей
Кодекс регулює відносини, що виникають
у сфері справляння податків і зборів,
зокрема, визначає вичерпний перелік
податків та зборів, що справляються в
Україні, та порядок їх адміністрування,
платників податків та зборів, їх права
та обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства.

Згідно зі ст. 61 ПК України податковий
контроль - система заходів, що
вживаються контролюючими органами з
метою контролю правильності
нарахування, повноти і своєчасності
сплати податків і зборів, а також
дотримання законодавства з питань
проведення розрахункових та касових
операцій, патентування, ліцензування
та іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи. Податковий
контроль здійснюється органами,
зазначеними у стаття 41 цього Кодексу, в
межах їх повноважень, встановлених цим
Кодексом.

Відповідно до п.п. 41.1.1 п. 41.1 ст. 41 ПК
України, контролюючими органами є
органи державної податкової служби -
щодо податків, які справляються до
бюджетів та державних цільових фондів,
крім зазначених у підпункті 41.1.2 цього
пункту, а також стосовно законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладається на органи державної
податкової служби.

Підпунктом 62.1.3 пункту 6.1 статті 62 ПК
України передбачено, що податковий
контроль здійснюється шляхом:
перевірок та звірок відповідно до
вимог цього Кодексу, а також перевірок
щодо дотримання законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на контролюючі органи, у
порядку, встановленому законами
України, що регулюють відповідну сферу
правовідносин.

Відповідно до п.73.3 ст. 73 ПК України,
контролюючі органи мають право
звернутися до платників податків та
інших суб'єктів інформаційних відносин
із письмовим запитом про подання
інформації (вичерпний перелік та
підстави надання якої встановлено
законом), необхідної для виконання
покладених на контролюючі органи
функцій, завдань, та її документального
підтвердження.

Такий запит підписується керівником
(заступником керівника) контролюючого
органу і повинен містити перелік
інформації, яка запитується, та
документів, що її підтверджують, а
також підстави для надіслання запиту.

Письмовий запит про подання інформації
надсилається платнику податків або
іншим суб'єктам інформаційних відносин
за наявності хоча б однієї з таких
підстав:

1) за результатами аналізу податкової
інформації, отриманої в установленому
законом порядку, виявлено факти, які
свідчать про порушення платником
податків податкового, валютного
законодавства, законодавства у сфері
запобігання та протидії легалізації
(відмиванню) доходів, одержаних
злочинним шляхом, або фінансуванню
тероризму та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на контролюючі органи;

2) для визначення рівня звичайних цін на
товари (роботи, послуги) під час
проведення перевірок та в інших
випадках, передбачених статтею 39 цього
Кодексу;

3) виявлено недостовірність даних, що
містяться у податкових деклараціях,
поданих платником податків;

4) щодо платника податків подано скаргу
про ненадання таким платником податків
податкової накладної покупцю або про
порушення правил заповнення
податкової накладної;

5) у разі проведення зустрічної звірки;

6) в інших випадках, визначених цим
Кодексом.

Запит вважається врученим, якщо його
надіслано поштою листом з
повідомленням про вручення за
податковою адресою або надано під
розписку платнику податків або іншому
суб'єкту інформаційних відносин або
його посадовій особі.

Платники податків та інші суб'єкти
інформаційних відносин зобов'язані
подавати інформацію, визначену у
запиті контролюючого органу, та її
документальне підтвердження протягом
одного місяця з дня, що настає за днем
надходження запиту (якщо інше не
передбачено цим Кодексом). У разі коли
запит складено з порушенням вимог,
викладених в абзацах першому та
другому цього пункту, платник податків
звільняється від обов'язку надавати
відповідь на такий запит.

Статтею 78 ПК України регламентовано
порядок проведення документальних
позапланових перевірок. Відповідно до
приписів вказаної статті,
документальна позапланова перевірка
здійснюється за наявності хоча б
однієї з таких обставин, а саме якщо за
наслідками перевірок інших платників
податків або отримання податкової
інформації виявлено факти, що свідчать
про можливі порушення платником
податків податкового, валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, якщо платник
податків не надасть пояснення та їх
документальні підтвердження на
обов'язковий письмовий запит
контролюючого органу протягом 10
робочих днів з дня отримання запиту.

Про проведення документальної
позапланової перевірки керівник
контролюючого органу приймає рішення,
яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної
позапланової перевірки платника
податків надається лише у випадку, коли
йому до початку проведення зазначеної
перевірки вручено під розписку копію
наказу про проведення документальної
позапланової перевірки.

Допуск посадових осіб контролюючих
органів до проведення документальної
позапланової виїзної перевірки
здійснюється згідно із статтею 81 цього
Кодексу. Документальна позапланова
невиїзна перевірка здійснюється у
порядку, передбаченому статтею 79
цього Кодексу.

Порядок оформлення результатів
документальної позапланової перевірки
встановлено статтею 86 цього Кодексу.

Відповідно до п.79.2 ст.79 ПК України,
документальна позапланова невиїзна
перевірка проводиться посадовими
особами контролюючого органу виключно
на підставі рішення керівника
контролюючого органу, оформленого
наказом, та за умови надіслання
платнику податків рекомендованим
листом із повідомленням про вручення
або вручення йому чи його
уповноваженому представнику під
розписку копії наказу про проведення
документальної позапланової невиїзної
перевірки та письмового повідомлення
про дату початку та місце проведення
такої перевірки.

Виконання умов цієї статті надає
посадовим особам контролюючого органу
право розпочати проведення
документальної невиїзної перевірки.

Згідно з приписами п.79.3 ст. 79 ПК України,
присутність платників податків під час
проведення документальних невиїзних
перевірок не обов'язкова.

Статтею 86 ПК України встановлено норми
щодо оформлення результатів перевірок.
Відповідно до п.86.1 вказаної статті,
результати перевірок (крім камеральних
та електронних перевірок) оформлюються
у формі акта або довідки, які
підписуються посадовими особами
контролюючого органу та платниками
податків або їх законними
представниками (у разі наявності). У
разі встановлення під час перевірки
порушень складається акт. Якщо такі
порушення відсутні, складається
довідка.

Акт (довідка), складений за
результатами перевірки та підписаний
посадовими особами, які проводили
перевірку, у строки визначені цим
Кодексом, надається платнику податків
або його законному представнику, який
зобов'язаний його підписати.

У разі незгоди платника податків з
висновками акта такий платник
зобов'язаний підписати такий акт
перевірки із зауваженнями, які він має
право надати разом з підписаним
примірником акта або окремо у строки,
передбачені цим Кодексом.

Акт (довідка) документальної невиїзної
перевірки після його реєстрації
вручається особисто платнику податків
чи його законним представникам або
надсилається рекомендованим листом з
повідомленням про вручення. У разі
відмови платника податків або його
законних представників від підписання
акта (довідки) перевірки посадовими
особами контролюючого органу
складається відповідний акт, що
засвідчує факт такої відмови. Відмова
платника податків або його законних
представників від підписання акта
перевірки не звільняє такого платника
податків від обов'язку сплатити
визначені контролюючим органом за
результатами перевірки грошові
зобов'язання. Заперечення по акту
перевірки розглядаються у порядку і
строки, передбачені пунктом 86.7 цієї
статті. Згідно із п. 58.1
ст. 58 та п. 86.8 ст. 86 ПК України на
підставі акту перевірки податковим
органом приймається податкове
повідомлення-рішення.

Судом встановлено, що 13.06.2013 року
Головою комісії з проведення
реорганізації Вінницькою ОДПІ
прийнято рішення у формі наказу №2051
про проведення позапланової
документальної невиїзної перевірки
ТОВ «АПВА».

Порушення прав позивача, на його думку,
полягає у настанні для останнього
негативних наслідків, спричинених
процедурними порушеннями відповідача,
а саме: не повідомлення товариства про
проведення документальної
позапланової невиїзної перевірки, а
саме не вручення під розписку наказу
про проведення такої перевірки та не
надіслання письмового повідомлення
про дату час та місце проведення
перевірки, та як наслідок позбавлення
можливості скористатись законним
правом на документальне та
обґрунтоване пояснення на
спростування фактів, встановлених під
час перевірки. Однак, дане твердження
спростовується наданими в судовому
засіданні відповідачем письмовими
доказами.

Так, судом досліджено надані матеріали
та встановлено, що копію наказу про
проведення позапланової
документальної невиїзної перевірки
від 13.06.2013 року №2051 та повідомлення від
13.06.2013 року №222 про дату початку та
місце проведення такої перевірки
направлено 14.06.2013 року рекомендованим
повідомлення про вручення на адресу
реєстрації товариства, про що свідчить
конверт, який повернувся на адресу
податкового органу з поштовою
відміткою: «за зазначено адресою не
проживає» (а.с.111-115).

Згідно положень п.42.2 ст.42 ПК України
встановлено, що документи вважаються
належним чином врученими, якщо вони
надіслані за адресою
(місцезнаходженням, податковою
адресою) платника податків
рекомендованим листом з повідомленням
про вручення або особисто вручені
платнику податків або його законному
чи уповноваженому представникові.

Крім того, щодо твердження позивача про
не надіслання товариству, як підстава
для проведення перевірки, письмового
запиту податковим органом,
спростовується наявним в матеріалах
справи запитом №10082/10/1505 від 28.05.2013 року,
яким повідомлено директора ТОВ «АПВА»
про зобов'язання надати протягом 10
робочих днів від дати отримання цього
запиту пояснення та їх документальне
підтвердження, щодо нарахування сум
орендної плати за землю за 2011 та 2012
роки, січень-квітень 2013 року. Також
роз'яснено, що не надання платником
податків пояснень, відповідно до
пп.78.1.1, пп.78.1.4 п.78.1 ст.78 ПК України стане
підставою для призначення та
проведення документальної
позапланової невиїзної перевірки
такого платника податків (а.с.117-118).
Запит не вручений товариству, оскільки
конверт повернутий на адресу
податкового органу з поштовою
відміткою: «за закінченням зберігання»
(а.с.116).

Також, як свідчать матеріали справи,
акт перевірки від 27.06.2013 року та
податкове повідомлення-рішення №
від 11.07.2013 року, також надсилались
позивачу рекомендованим листом за
адресою реєстрації, однак не врученні,
оскільки конверти повернуті на адресу
податкового органу із поштовою
відміткою: «за зазначеною адресою не
проживає», що також підтверджується
копіями фіскальних чеків поштового
відділення про направлення (а.с.97,98,99).

Крім того, посилання позивача на
відсутність повноважень податкового
органу щодо прийняття рішення у формі
наказу, з тих підстав, що останній
прийнятий Вінницькою ОДПІ Вінницької
області Державної податкової служби, в
той час, як відповідно до Указу
Президента України «Про деякі заходи з
оптимізації системи центральних
органів виконавчої влади» №726/2012 року
від 24.12.2012 року, утворено Міністерство
доходів і зборів України, судом до
уваги не приймається.

Так, відповідно до вище зазначеного
Указу, дійсно утворено Міністерство
доходів і зборів України,
реорганізувавши Державну митну службу
України та Державну податкову службу
України. Разом з тим, згідно Постанови
Кабінету Міністрів України № 229 від
20.03.2013 року "Про утворення
територіальних органів Міністерства
доходів і зборів" проведено
реорганізацію шляхом утворення
Вінницької ОДПІ ГУ Міндоходів у
Вінницькій області, яка є
правонаступником Вінницької ОДПІ
Вінницької області ДПС, про що
зроблений 20.06.2013 року запис в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов
до висновку, що у податкового органу
були правові підстави, передбачені
підпунктом 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 ПК
України, для видання наказу від 13.06.2013
року №2051 про проведення
документальної позапланової невиїзної
перевірки ТОВ «АПВА» та як наслідок
результати якої оформлено актом
№2206/1505/2008207 від 27.06.2013 року, цілком
відповідають приписам підпункту 78.1.1
пункту 78.1, пункту 79.1 статті 79, пункту 79.2
статті 79 Податкового кодексу України, а
тому у задоволенні позовних вимог про
визнання протиправними зазначеного
наказу та дій відповідача з проведення
перевірки суд відмовляє.

Щодо самого порушення ТОВ «АПВА»
податкового законодавства, що
слугувало до прийняття відповідачем
висновку про заниження останнім
податкового зобов'язання по орендній
платні за землю за 2011 рік на 141019,65 грн.,
за 2012 рік на 141019,65 грн., за
січень-квітень 2013 року на 47006,55 грн., суд
зазначає наступне.

Згідно п.п.14.1.147 п.14.1 ст.14 ПК України
плата за землю це загальнодержавний
податок, який справляється у формі
земельного податку та орендної плати
за земельні ділянки державної і
комунальної власності.

Статтею 271 ПК України, базою
оподаткування зі сплати за землю є
нормативна грошова оцінка земельних
ділянок з урахуванням коефіцієнта
індексації, визначеного відповідно до
порядку, встановленого цим розділом;
площа земельних ділянок, нормативну
грошову оцінку яких не проведено.
Рішення рад щодо нормативної грошової
оцінки земельних ділянок офіційно
оприлюднюється відповідним органом
місцевого самоврядування до 15 липня
року, що передує бюджетному періоду, в
якому планується застосування
нормативної грошової оцінки земель або
змін (плановий період). В іншому разі
норми відповідних рішень
застосовуються не раніше початку
бюджетного періоду, що настає за
плановим періодом.

Відповідно до статті 288 ПК України,
підставою для нарахування орендної
плати за земельну ділянку є договір
оренди такої земельної ділянки. Органи
виконавчої влади та органи місцевого
самоврядування, які укладають договори
оренди землі, повинні до 1 лютого
подавати контролюючому органу за
місцезнаходженням земельної ділянки
переліки орендарів, з якими укладено
договори оренди землі на поточний рік,
та інформувати відповідний
контролюючий орган про укладення
нових, внесення змін до існуючих
договорів оренди землі та їх
розірвання до 1 числа місяця, що настає
за місяцем, у якому відбулися зазначені
зміни. Платником орендної плати є
орендар земельної ділянки (п.288.2).
Об'єктом оподаткування є земельна
ділянка, надана в оренду (п.288.3). Розмір
та умови внесення орендної плати
встановлюються у договорі оренди між
орендодавцем (власником) і орендарем
(п.288.4).

Пунктом 286.2 ст.286 ПК України визначено,
що латники плати за землю (крім
фізичних осіб) самостійно обчислюють
суму податку щороку станом на 1 січня і
не пізніше 20 лютого поточного року
подають відповідному контролюючому
органу за місцезнаходженням земельної
ділянки податкову декларацію на
поточний рік за формою, встановленою у
порядку, передбаченому статтею 46 цього
Кодексу, з розбивкою річної суми
рівними частками за місяцями. Подання
такої декларації звільняє від
обов'язку подання щомісячних
декларацій. При поданні першої
декларації (фактичного початку
діяльності як платника плати за землю)
разом з нею подається довідка (витяг)
про розмір нормативної грошової оцінки
земельної ділянки, а надалі така
довідка подається у разі затвердження
нової нормативної грошової оцінки
землі. За нововідведені земельні
ділянки або за новоукладеними
договорами оренди землі платник плати
за землю подає податкову декларацію
протягом 20 календарних днів місяця, що
настає за звітним (п.286.4). Базовим
податковим (звітним) періодом для плати
за землю є календарний рік (п.285.1 ст.285 ПК
України).

Відповідно до п.287.3 ст.287 ПК України
податкове зобов'язання щодо плати за
землю, визначене у податковій
декларації на поточний рік,
сплачується рівними частками
власниками та землекористувачами
земельних ділянок за
місцезнаходженням земельної ділянки
за податковий період, який дорівнює
календарному місяцю, щомісяця протягом
30 календарних днів, що настають за
останнім календарним днем податкового
(звітного) місяця.

Судом встановлено, що 01.08.2008 року між
Вінницькою міською радою
(орендодавець) та ТОВ «АПВА» (орендар)
укладено Договори оренди земельних
ділянок за адресою: м. Вінниця, вул.
Свердлова, б/н для комерційного
використання площею 0,1172 га, 0,0531 га та
0,0051 га (а.с.134-139,144-149,154-159).

11.11.2008 року Вінницькою міською радою
прийнято Рішення №2149 «Про
затвердження документації із
землеустрою, передачу земельної
ділянки в оренду ТОВ «Інтер Трейд -
консалтинг», укладання додаткових угод
до договорів оренди земельних ділянок
від 11.04.2008 року №72 та №73
встановлення орендної плати за
земельну ділянку на період виконання
будівельних робіт ТОВ «АПВА»», яким
встановлено (на вул. Свердлова, б/н -
договори оренди від 12.08.2008 року
№90, №89 та №91) орендну
плату 3% відповідно до
нормативно-грошової оцінки земельної
ділянки на період виконання
будівельних робіт (дозвіл №115/А) до
13.08.2009 року (а.с.130,131).

24.11.2008 року між Вінницькою міською
радою (орендодавець) та ТОВ «АПВА»
(орендар) 24.11.2008 року укладено додаткові
Угоди (новація) про внесення змін в
договори оренди №90, №89 та
№91 від 12.08.2008 року, згідно яких
нормативно-грошова оцінка земельних
ділянок на період будівництва в рік до
13.08.2009 року (з урахуванням встановлених
3%) складає: площею 0,1172 га - 7449,51 грн., 0,0531
га - 3375,16 грн., 0,0051 га - 324,17 грн.
(а.с.132-133,142-143,152-153).

Так, в ході розгляду справи
встановлено, що згідно висновків акту
перевірки, а саме відповідно до даних
податкових декларацій з плати та за
землю, задекларованих ТОВ «АПВА» за
звітні 2011-2012 роки та січень-квітень 2013
року, встановлено, що нарахування
орендної плати за землю підприємством
проведено, з урахуванням угод (новацій)
від 24.11.2008 року, після дати визначеної
цими угодами, а саме після 13.08.2009 року.
Тобто, нарахування зі сплати
орендованих земельних ділянок ТОВ
«АПВА» здійснило в розмірі меншому ніж
встановленому в вище зазначених
рішенні та угодах, а також без
врахування коефіцієнту, що призвело до
заниження суми орендної плати за
земельні ділянки за 2011 рік на 141019,65 грн.,
за 2012 рік на 141019,65 грн., за
січень-квітень 2013 року на 47006,55 грн.

Суд вважає за необхідне зазначити, що
дії податкового органу по проведенню
перевірки та складанню акта перевірки
є способом реалізації наданої суб'єкту
владних повноважень компетенції, а сам
акт перевірки не є рішенням (актом
індивідуальної дії) в розумінні
Кодексу адміністративного судочинства
України, а є виключно носієм доказової
інформації про виявлені податковим
органом порушення вимог податкового,
валютного та іншого законодавства
платниками податків, обов'язковим
документом, на підставі якого
контролюючим органом може бути
прийняте відповідне рішення.

Контролюючий орган не позбавлений
права викладати в акті перевірки
власні висновки щодо зафіксованих
обставин та в подальшому, у разі
виникнення спору щодо рішень про
визначення податкових зобов'язань,
обґрунтовувати ними власну позицію
щодо наявності певних допущених
платником податків порушень. Оцінка
висновків акту перевірки надається
уповноваженими законом органами влади
при вирішенні спору щодо оскарження
рішення, прийнятого на підставі такого
акту. Отже, акт перевірки та викладені у
ньому факти і висновки не можна
розглядати як рішення суб'єкта владних
повноважень, що породжує для платника
податків певні правові наслідки,
регулює ті чи інші відносини і має
обов'язковий характер для суб'єктів цих
відносин.

Таким чином, позов про скасування
рішення відповідача у формі наказу від
13.06.2013 року №2051, визнання протиправними
дій податкового органу з проведення
позапланової невиїзної документальної
перевірки позивача з питань
своєчасності, достовірності та повноти
нарахування орендної плати за землю,
визнання протиправними дій
відповідача зі складання акту
№2206/1505/2008207 від 27.06.2013 року та визнання
протиправними дій відповідача зі
встановлення у вказаному акті
висновків щодо заниження позивачем
податкового зобов`язання по орендній
платі за землю за 2011-2012 роки та за
січень-квітень 2013 року, задоволенню не
підлягає.

При вирішенні даної адміністративної
справи, суд також враховує висновки
Рішення Конституційного Суду України
від 25 листопада 1997 року № 6-зп «Щодо
офіційного тлумачення частини другої
статті 55 Конституції України та статті
248-2 Цивільного процесуального кодексу
України», відповідно до якого частину
другу статті 55 Конституції України
необхідно розуміти так, що кожен
громадянин України, іноземець, особа
без громадянства має гарантоване
державою право оскаржити в суді
загальної юрисдикції рішення, дії чи
бездіяльність будь-якого органу
державної влади, органу місцевого
самоврядування, посадових і службових
осіб, якщо вважають, що ці рішення, дія
чи бездіяльність порушують їхні права
і свободи або перешкоджають здійсненню
цих прав і свобод, а тому потребують
правового захисту в суді. Тобто, умовою
для звернення особи до суду з позовом
щодо оскарження рішення, дії чи
бездіяльність будь-якого органу
державної влади, органу місцевого
самоврядування, посадових і службових
осіб є наявність у позивача
переконання в порушенні його прав або
свобод чи в існуванні перешкод у
здійсненні цих прав. Таким чином, якщо
особа вважає, що її суб'єктивне право у
певних правовідносинах не може бути
реалізованим належним чином, або на неї
протиправно поклали певний обов'язок,
така особа має право звернутися за
судовим захистом. У разі відповідного
звернення особи суд повинен розглянути
питання щодо наявності порушення
суб'єктивного права заявника у
конкретних правовідносинах і на
підставі цього розв'язати спір.

Судовому захисту в адміністративних
судах підлягають порушені права,
свободи та законні інтереси особи в
публічно-правових відносинах. При
цьому визначальним для вирішення
питання про обґрунтованість вимог
особи у розв'язанні публічно-правового
спору є встановлення факту порушення
відповідних прав, свобод чи інтересів
такої особи. У свою чергу, порушення
прав, свобод та інтересів особи наявне
тоді, коли сталися зміни стану
суб'єктивних прав та обов'язків особи,
тобто припинення чи неможливість
реалізації її права та/або виникнення
додаткового обов'язку в
публічно-правових відносинах.
Відповідні зміни або перешкоди можуть
бути створені протиправними рішеннями,
діями або бездіяльністю суб'єкта
владних повноважень.

Якщо відповідні рішення, дії чи
бездіяльність протиправно, на думку
особи, спричинили виникнення, зміни чи
припинення прав та обов'язків особи
(тобто є юридично значимими), особа може
порушити питання про визнання
протиправними таких рішень, дій чи
бездіяльності в судовому порядку.
Таким чином, до адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, які породжують, змінюють
або припиняють права та обов'язки у
сфері публічно-правових відносин,
вчинених ними при здійсненні владних
управлінських функцій на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень,
якщо позивач вважає, що цими рішеннями,
діями чи бездіяльністю його права чи
свободи порушені або порушуються,
створено або створюються перешкоди для
їх реалізації або має місце інше
ущемлення прав чи свобод. При цьому
позивач на власний розсуд визначає, чи
порушені його права рішеннями, дією або
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень.

Реалізуючі право на судовий захист,
звертаючись до суду, ТОВ «АПВА» вказує
у позові власне суб'єктивне уявлення
про порушене право, охоронюваний
інтерес та спосіб його захисту.
Вирішуючи спір по суті вимог, суд
виходить з того, що суд надає об'єктивну
оцінку наявності порушеного права чи
інтересу на момент звернення до
адміністративного суду, а також
визначає, чи відповідає обраний
позивачем спосіб захисту порушеного
права тим, що передбачені
законодавством, та чи забезпечить
такий спосіб відновлення порушеного
права позивача. Відсутність порушеного
права чи невідповідність обраного
позивачем способу його захисту
способам, визначеним законодавством,
встановлюється при розгляді справи по
суті та є підставою для прийняття
судового рішення про відмову в позові.

Дії контролюючого органу по
призначенню та проведенню перевірки,
складанню акта перевірки та
відображення результатів проведеної
перевірки в прийнятому податкову
повідомленні-рішенні є способом
реалізації наданої суб'єкту владних
повноважень компетенції. Самі по собі
ці дії не тягнуть для особи будь-яких
правових наслідків, оскільки не
тягнуть за собою юридичних наслідків.

З огляду на вищевикладене, суд
зазначає, що вимоги позивача не
підлягають задоволенню через
відсутність порушення прав.

Частиною 3 статті 2 КАС України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони,
зокрема, на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України,
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії).

Згідно частини 4 статті 69 КАС України,
обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову (ч.1, 2 ст. 71 КАС
України).

Відповідно до статті 86 КАС України суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Ніякі докази не мають для
суду наперед встановленої сили. Суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Понесені позивачем витрати зі сплати
судового збору відповідно до статті 94
КАС України у зв'язку із відмовою в
задоволенні позову відшкодуванню із
Державного бюджету України не
підлягають.

Керуючись статтями 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162,
163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

п о с т а н о в и в :

В задоволенні адміністративного
позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили в порядку,
визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України,
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя:
Дончик Віталій
Володимирович