Справа № 820/11631/13-а
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2014-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2014 р.Справа № 820/11631/13-а

Колегія суддів Харківського
апеляційного адміністративного суду у
складі

Головуючого судді: Калиновського В.А.

Суддів: Водолажської Н.С. , Бенедик А.П.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 12.12.2013р.
по справі № 820/11631/13-а

за позовом ОСОБА_1

до Державного реєстратора прав на
нерухоме майно Шеховцової Маргарити
Євгенівни Реєстраційної служби
Харківського міського управління
юстиції Харківської області

про визнання дій
незаконними,скасування рішення та
зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернулась до
Харківського окружного
адміністративного суду з позовом до
Державного реєстратора прав на
нерухоме майно Шеховцової Маргарити
Євгенівни Реєстраційної служби
Харківського міського управління
юстиції Харківської області, в якому з
урахуванням уточнень, просила суд:
визнати протиправними дії відповідача
щодо відмови ОСОБА_1 в державній
реєстрації права власності на 1/2
частину будинку з надвірними будівлями
АДРЕСА_1; скасувати рішення відповідача
про відмову в державній реєстрації
права власності №8069538 від 19.11.2013р., яким
відмовлено ОСОБА_1 в державній
реєстрації права власності, визнаного
рішенням Дзержинського районного суду
м. Харкова від 10.11.2013р. в порядку
спадкування за заповітом, посвідченим
приватним нотаріусом Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_3
17.06.2005р. за реєстровим номером 3270, на 1/2
частину будинку з надвірними будівлями
АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_4, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1; зобов'язати відповідача
розглянути та задовольнити заяву
ОСОБА_1 від 05.11.2013р. за реєстраційним
номером 3809772 про державну реєстрацію
права власності, визнаного рішенням
Дзержинського районного суду м.
Харкова від 10.11.2013р. в порядку
спадкування за заповітом, посвідченим
приватним нотаріусом Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_3
17.06.2005р. за реєстровим номером 3270, на 1/2
частину будинку з надвірними будівлями
АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_4, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 12.12.2013 року
у задоволенні зазначеного
адміністративного позову було
відмовлено.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, позивачем подано
апеляційну скаргу, в якій він просить
скасувати оскаржувану постанову та
прийняти нову, якою задовольнити
позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги позивач посилається на
порушення судом першої інстанції, при
прийнятті постанови, норм
матеріального права, а саме: Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень», приписів Цивільного кодексу
України, Порядку державної реєстрації
прав на нерухоме майно та їх обтяжень,
Порядку надання інформації з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, які затверджено
постановою Кабінету Міністрів України
від 22.06.2011 року № 703, з обставин і
обґрунтувань, викладених в апеляційній
скарзі.

Відповідач подав заперечення на
апеляційну скаргу, в яких він,
наполягаючи на законності та
обґрунтованості постанови суду першої
інстанції, просив залишити апеляційну
скаргу без задоволення, а оскаржувану
постанову без змін.

В судове засідання апеляційної
інстанції сторони не прибули, були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового засідання.

Враховуючи неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, колегія суддів на
підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними в справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши рішення
суду та доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено у суді апеляційної
інстанції, що 05.11.2013р. позивач - ОСОБА_1,
звернулась до Реєстраційної служби
Харківського міського управління
юстиції із заявою про державну
реєстрацію права власності на 1/2
частину будинку з надвірними будівлями
АДРЕСА_1.

З матеріалів справи вбачається, що до
зазначеної заяви було додано рішення
суду Дзержинського районного суду м.
Харкова від 10.11.2013р. про визнання права
власності в порядку спадкування за
заповітом, посвідченим приватним
нотаріусом Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_3 17.06.2005р. за
реєстровим номером 3270, на 1/2 частину
будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1
після смерті ОСОБА_4, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1, та всі необхідні для
реєстрації документи.

За результатами розгляду зазначеної
заяви державним реєстратором прав на
нерухоме майно Шеховцовою М.Є. прийняте
Рішення про відмову в державній
реєстрації права власності №8069538 від
19.11.2013р. Зазначене рішення було
отримане позивачем 19.11.2013 року.

Суд першої інстанції, відмовляючи в
задоволенні позову, виходив з того, що
реєстрація права власності на об'єкт
майна може бути проведена лише після
скасування обтяжень, які знімаються на
підставі окремої заяви, а тому рішення
та дії державного реєстратора вчинені
ним у межах повноважень на підставі та
у спосіб, передбачений законом.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції, з
огляду на наступне.

Спірні правовідносини між сторонами
врегульовано Законом України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» від
01.07.2004 року №1952-ІV. Державний реєстратор
при проведенні державної реєстрації
речових прав на нерухоме майно
керується Порядком державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень (далі - Порядок державної
реєстрації прав), Порядком надання
інформації з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно, які
затверджено постановою Кабінету
Міністрів України від 22.06.2011 року № 703, а
також Порядком ведення державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
(далі - Порядок ведення державного
реєстру речових прав), який затверджено
постановою Кабінету Міністрів України
від 26.10.2011 року № 1141.

Згідно преамбули Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень», цей
Закон визначає правові, економічні,
організаційні засади проведення
державної реєстрації речових та інших
прав, які підлягають реєстрації за цим
Законом, та їх обтяжень і спрямований
на забезпечення визнання та захисту
державою цих прав, створення умов для
функціонування ринку нерухомого майна.

Відповідно до положень ст.2 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» визначено, що державна
реєстрація речових прав на нерухоме
майно (далі - державна реєстрація прав) -
офіційне визнання і підтвердження
державою фактів виникнення, переходу
або припинення прав на нерухоме майно,
обтяження таких прав шляхом внесення
відповідного запису до Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно;
Державний реєстр речових прав на
нерухоме майно (далі - Державний реєстр
прав) - єдина державна інформаційна
система, що містить відомості про права
на нерухоме майно, їх обтяження, а також
про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Державна реєстрація прав є публічною,
проводиться органом державної
реєстрації прав, який зобов'язаний
надавати інформацію про зареєстровані
права та їх обтяження в порядку,
встановленому цим Законом. Державна
реєстрація прав та їх обтяжень
проводиться в порядку черговості
надходження заяв (ч.5 ст.3 Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень").

Статтею 41 Конституції України
передбачено, що кожен має право
володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю,
результатами своєї інтелектуальної,
творчої діяльності. Право приватної
власності набувається в порядку,
визначеному законом. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений права
власності. Право приватної власності є
непорушним.

Згідно п.2 ст.328 Цивільного кодексу
України право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права, власності не
встановлена судом.

Статтею 182 Цивільного кодексу України
передбачено, що право власності та інші
речові права на нерухомі речі,
обмеження цих прав, їх виникнення,
перехід і припинення підлягають
державній реєстрації. Державна
реєстрація прав на нерухомість і
правочинів щодо нерухомості є
публічною, здійснюється відповідним
органом, який зобов'язаний надавати
інформацію про реєстрацію та
зареєстровані права в порядку,
встановленому законом. Відмова у
державній реєстрації права на
нерухомість або правочинів щодо
нерухомості, ухилення від реєстрації,
відмова від надання інформації про
реєстрацію можуть бути оскаржені до
суду. Порядок проведення державної
реєстрації прав на нерухомість та
підстави відмови в ній встановлюються
законом.

Згідно ст. 210 Цивільного кодексу
України правочин підлягає державній
реєстрації лише у випадках,
встановлених законом. Такий правочин є
вчиненим з моменту його державної
реєстрації. Перелік органів, які
здійснюють державну реєстрацію,
порядок реєстрації, а також порядок
ведення відповідних реєстрів
встановлюються законом.

Із системного аналізу вищезазначених
норм права вбачається, що право
власності на нерухоме майно
набувається лише з моменту державної
реєстрації правочину згідно до вимог
ст.ст.182, 210 Цивільного кодексу України.

Згідно п.п.1 ч.1 ст.4 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень"
обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права на нерухоме
майно, що знаходяться на території
України, фізичних та юридичних осіб,
держави, територіальних громад,
іноземців та осіб без громадянства,
іноземних юридичних осіб, міжнародних
організацій, іноземних організацій,
іноземних держав, а саме: право
власності на нерухоме майно.

Відповідно до ст.6 вказаного Закону
систему органів державної реєстрації
прав становлять, зокрема, органи
державної реєстрації прав, утворені
Міністерством юстиції України в
установленому законодавством порядку.
Держателем Державного реєстру прав є
центральний орган виконавчої влади, що
забезпечує реалізацію державної
політики у сфері державної реєстрації
прав.

Повноваження органу державної
реєстрації прав, визначені статтею 8
вищевказаного Закону, а саме: орган
державної реєстрації прав проводить
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень або відмовляє у їх реєстрації;
забезпечує ведення Державного реєстру
прав; надає інформацію про
зареєстровані права та їх обтяження в
порядку, встановленому цим Законом;
забезпечує облік безхазяйного
нерухомого майна; здійснює інші
повноваження, передбачені цим Законом
та іншими законами України.

Процедуру проведення державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, перелік
документів, необхідних для її
проведення, права та обов'язки
суб'єктів у сфері державної реєстрації
прав, а також процедуру взяття на облік
безхазяйного нерухомого майна,
визначає Порядок державної реєстрації
прав на нерухоме майно та їх обтяжень,
затверджений постановою КМ України від
22.06.2011р. № 703.

За результатами розгляду заяви про
державну реєстрацію та документів,
необхідних для її проведення,
державний реєстратор приймає рішення
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень або рішення про відмову в
такій реєстрації (п.16 Порядку)

Державний реєстратор приймає рішення
про відмову в державній реєстрації
прав та їх обтяжень виключно за
наявності підстав для відмови в
державній реєстрації прав, що
визначені у Законі України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень"(п.23
Порядку).

Відповідно до п.2 ст.9 Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень"
Державний реєстратор прав на нерухоме
майно приймає рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, про
відмову в державній реєстрації, про її
зупинення, внесення змін до Державного
реєстру прав.

Державний реєстратор самостійно
приймає рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень або
відмову в такій реєстрації. Втручання
будь-яких органів, посадових і
службових осіб, громадян та їх
об'єднань у діяльність державного
реєстратора, пов'язану з проведенням
державної реєстрації прав,
забороняється і тягне за собою
відповідальність згідно із законом.
(ч.4.ст.9 Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень").

Відповідно до статті 15 Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень"
державній реєстрації підлягають
виключно заявлені права та їх
обтяження за умови їх відповідності
законодавству і поданим документам.

Пунктом 27 Порядку державної реєстрації
прав на нерухоме майно та їх обтяжень
визначений перелік документів що
підтверджують виникнення, перехід та
припинення права власності та інших
речових прав на нерухоме майно, серед
яких є рішення суду, що набрало
законної сили, щодо права власності та
інших речових прав на нерухоме майно.

Перелік документів для здійснення
державної реєстрації прав
визначається частиною 1 ст.19 Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень" від 01.07.2004 року № 1952-IV,
державна реєстрація прав проводиться
на підставі: 1) договорів, укладених у
порядку, встановленому законом; 2)
свідоцтв про право власності на
нерухоме майно, виданих відповідно до
вимог цього Закону; 3) свідоцтв про
право власності, виданих органами
приватизації наймачам житлових
приміщень у державному та комунальному
житловому фонді; 4) державних актів на
право власності або постійного
користування на земельну ділянку у
випадках, встановлених законом; 5)
рішень судів, що набрали законної сили;
6) інших документів, що підтверджують
виникнення, перехід, припинення прав на
нерухоме майно, поданих органу
державної реєстрації прав разом із
заявою.

Відповідно до п.16 Постанови Кабінету
Міністрів України №703 від 22.06.2011 року
"Про затвердження Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень і Порядку надання інформації
з Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно" за результатами
розгляду заяви про державну реєстрацію
та документів, необхідних для її
проведення, державний реєстратор
приймає рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень або
рішення про відмову в такій реєстрації.

Відповідно до п.26 Порядку №703
передбачено, що для проведення
державної реєстрації права власності
та інших речових прав на нерухоме майно
необхідними документами є документи,
що підтверджують виникнення, перехід
та припинення права власності та інших
речових прав на нерухоме майно та інші
документи, визначені цим Порядком.

Згідно ст.19 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень"
визначає, що підставою для державної
реєстрації прав, що посвідчують
виникнення, перехід, припинення
речових прав на нерухоме майно,
обмежень цих прав, є рішення суду, що
набрало законної сили.

У відповідності до абзацу 4 п.4 Порядку
№ 703 державна реєстрація права
власності на квартиру, житлове та
нежитлове приміщення проводиться
незалежно від того чи зареєстроване
право власності на житловий будинок,
будівлю, споруду або їх окремі частини,
в яких вони розташовані.

Між тим, пунктом 23 Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень передбачено, що державний
реєстратор приймає рішення про відмову
в державній реєстрації прав та їх
обтяжень виключно за наявності підстав
для відмови в державній реєстрації
прав, що визначені у Законі України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень".

Судовим розглядом встановлено, що
підставою для винесення оскаржуваного
рішення про відмову в державній
реєстрації права власності №8069538 від
19.11.2013р., прийнятого державним
реєстратором прав на нерухоме майно
Шеховцовою М.Є. було те, що в відомостях
Єдиного реєстру заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна існує
інформація про наявність обтяження №
12681386 від 02.07.2012, підставою якого є
ухвала Дзержинського районного суду м.
Харкова по справі № 2011/10178/2012 від 25.06.2012;
об'єкт обтяження: 1/2 частина будинку з
будівлями, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1; власник:ОСОБА_4

Крім того в Державному реєстрі речових
прав на нерухоме майно наявна
інформація про обтяження: №3267307 від
06.11.2013р. Підставою виникнення обтяження
є постанова про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
№40612069, видавник: Дзержинський районний
суд м. Харкова, Дзержинський відділ
державної виконавчої служби
Харківського міського управління
юстиції, суб'єкт обтяження: ОСОБА_4 ;
об'єкт обтяження нерухомого майна: 1/2
частина житлового будинку з надвірними
будівлями, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1.

Державним реєстратором у
оскаржуваному рішенні, між іншим,
зазначено, що для проведення державної
реєстрації права власності, форма
власності: приватна, спільна часткова,
розмір частки: 1/2 на житловий будинок,
що розташований за адресою: АДРЕСА_1, та
документи, подані для проведення
державної реєстрації прав, та
встановив заяву про державну
реєстрацію прав, пов'язаних з
відчуженням нерухомого майна, подано
після державної реєстрації обтяжень,
встановлених щодо цього майна (а.с. 6).

За змістом рішення №8069538 від 19.11.2013р.
про відмову у державній реєстрації
прав та їх обтяжень, вбачається, що у
заявника ОСОБА_1 не виникає прав, що
підлягають реєстрації відповідно до
Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень".

Відповідно до ч. 2. ст. 19 Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень",
державна реєстрація обтяжень
здійснюється на підставі: рішень
судів, що набрали законної сили (п. 2);
ухвали слідчого судді, суду,
постанови державного виконавця про
накладення арешту на нерухоме майно
(п.3).

Згідно до п.16 Постанови Кабінету
Міністрів України №703 від 22.06.2011 року
"Про затвердження Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень і Порядку надання інформації
з Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно" за результатами
розгляду заяви про державну реєстрацію
та документів, необхідних для її
проведення, державний реєстратор
приймає рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень або
рішення про відмову в такій реєстрації.

Приписами п.5 ч.1 ст.24 Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень"
передбачено, що у державній реєстрації
прав та їх обтяжень може бути
відмовлено у разі, якщо заяву про
державну реєстрацію прав, пов'язаних з
відчуженням нерухомого майна, подано
після державної реєстрації обтяжень,
встановлених щодо цього майна, крім
випадків, встановлених частиною
дев'ятою статті 15 цього Закону.

Тобто, реєстрація права власності на
об'єкт майна може бути проведена лише
після скасування обтяжень, які
знімаються на підставі окремої заяви.

Враховуючи наведене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що рішення та дії
державного реєстратора вчинені ним у
межах повноважень на підставі та у
спосіб, передбачений законом.

Оскільки рішення державного
реєстратора про зупинення розгляду
заяви про державну реєстрацію прав та
їх обтяжень №8069538 від 19.11.2013р. є
правомірним, відповідно, відсутні
підстави для скасування рішення про
відмову у державній реєстрації права
власності об'єкту обтяження нерухомого
майна: 1/2 частина житлового будинку з
надвірними будівлями, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1, а також відсутні
підстави для зобов'язання державного
реєстратора здійснити державну
реєстрацію права власності на
нежитлову будівлю та видати Витяг з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень",
державний реєстратор самостійно
приймає рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень або
відмову в такій реєстрації. Втручання
будь-яких органів, посадових і
службових осіб, громадян та їх
об'єднань у діяльність державного
реєстратора, пов'язану з проведенням
державної реєстрації прав,
забороняється і тягне за собою
відповідальність згідно із законом.

З огляду на наведену правову норму,
питання проведення державної
реєстрації права власності
відноситься до виключної компетенції
державного реєстратора, а тому колегія
суддів вважає обґрунтованим висновок
суду першої інстанції про відмову у
задоволенні вимоги позивача про
зобов'язання державного реєстратора
Шеховцову Маргариту Євгенівну
розглянути та задовольнити заяву
ОСОБА_1 від 05.11.2013р. за реєстраційним
номером 3809772 про державну реєстрацію
права власності, визнаного рішенням
Дзержинського районного суду м.
Харкова від 10.11.2013р. в порядку
спадкування за заповітом, посвідченим
приватним нотаріусом Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_3
17.06.2005р. за реєстровим номером 3270, на 1/2
частину будинку з надвірними будівлями
АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_4, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно з ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Натомість, позивачем не було надано
належних та достатніх доказів в
обґрунтування своїх позовних вимог.

Таких доказів не надано апелянтом і до
суду апеляційної інстанції.

Отже, колегія суддів переглянувши
рішення суду першої інстанції, вважає,
що при його прийнятті суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги з наведених
підстав висновків суду не
спростовують.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини
справи, колегія суддів дійшла висновку,
що постанова Харківського окружного
адміністративного суду від 12.12.2013 року
по справі № 820/11631/13-а прийнята з
дотриманням норм чинного
процесуального та матеріального права
і підстав для її скасування не
виявлено.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 197, 198, 200, п. 1 ч.
1 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 12.12.2013р.
по справі № 820/11631/13-а залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Калиновський
В.А.Судді(підпис) (підпис) Водолажська
Н.С. Бенедик А.П.