Справа № 801/3349/13-а
Суддя: Котарева Г.М.
Дата ухвалення: 2014-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 лютого 2014 р. 16:43 Справа №801/3349/13-а

Окружний адміністративний суд
Автономної Республіки Крим у складі
головуючого судді Котаревої Г.М., при
секретарі Бездушної І.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Севастопольське
авіаремонтне підприємство»

до Державної податкової інспекції у м.
Сімферополі Головного управління
Міндоходів в АР Крим

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення від 30.10.12р.
№,

за участю:

представників позивача - Говоруха М.Р.,
довіреність №64 від 03.01.14р.;

Луценко В.Г.,
довіреність №60 від 03.01.14р.;

представника відповідача - не з'явився;

експерта - ОСОБА_3, посвідчення НОМЕР_1;

Суть спору: Товариство з обмеженою
відповідальністю Севастопольське
авіаремонтне підприємство» (далі -
позивач, ТОВ Севастопольське
авіаремонтне підприємство»)
звернулось до Окружного
адміністративного суду АР Крим з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у м. Сімферополі
АР Крим ДПС (далі - відповідач, ДПІ у
м. Сімферополі АР Крим ДПС) про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
30.10.12р. №, яким було зменшено
від'ємне значення об'єкту
оподаткування з податку на прибуток
приватних підприємств на 78534,00грн.

Ухвалами Окружного адміністративного
суду АР Крим від 24.10.13р. відкрито
провадження по адміністративній
справі та закінчено підготовче
провадження та призначено справу до
судового розгляду.

Відповідно до Ухвали Окружного
адміністративного суду АР Крим від
03.06.13р. по справі призначено судову
експертизу, проведення якої було
доручено Севастопольському відділенню
Харківського науково-дослідного
інституту судових експертиз ім. засл.
проф. М.С. Бокаріуса. На вирішення
експерта були поставлені наступні
питання:

1) чи були здійсненні роботи ТОВ «ВТК
«Окнополь» в 1-му кварталі 2011 року з
надання послуг ТОВ «Севастопольське
авіаремонтне підприємство» по
обслуговуванню об'єктів, що належать
позивачеві на суму 207833,35грн. (без ПДВ)?

2) чи підтверджується документами
первинного, в тому числі,
бухгалтерського та податкового обліку,
формування ТОВ «Севастопольське
авіаремонтне підприємство» валових
витрат по операціям з ТОВ «ВТК
«Окнополь» в 1-му кварталі 2011 року в
сумі 207833,35грн.?

Ухвалою Окружного адміністративного
суду АР Крим від 30.01.14р. проведено
заміну первинного відповідача по
справі на його правонаступника -
Державну податкову інспекцію у м.
Сімферополі Головного управління
Міндоходів в АР Крим.

Представники позивача у судовому
засіданні наполягали на задоволенні
позовних вимог, зазначивши, що
господарські відносини позивача з
контрагентами за період 2009-2012 роки не
визнані рішенням суду фіктивними та
такими, що суперечать інтересам
держави і суспільства, а тому висновки,
викладені в акті перевірки не
відповідають дійсності.

Відповідач явку свого представника у
судове засідання не забезпечив, про
час, день та місце його проведення був
повідомлений належним чином, про
причини неявки суд не повідомив,
заперечень на позов не надав.

Приймаючи до уваги, що у матеріалах
справи достатньо доказів для
з'ясування обставин по справі,
керуючись ст. 128 КАС України, суд вважає
можливим розглядати справу у
відсутності представника відповідача.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представників позивача та
експерта, дослідивши надані докази, суд

ВСТАНОВИВ:

У період з 24.09.12р. по 28.09.12р. посадовими
особами відповідача була проведена
документальна позапланова невиїзна
перевірка ТОВ Севастопольське
авіаремонтне підприємство» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства при визначенні податку
на прибуток та податку на додану
вартість по взаємовідносинам з ПП
«Сіті Буд», ТОВ «ВТК «Окнополь», ПП
«Візіт Торг», за період з 01.07.09р. по
30.06.12р. (вересень 2010 року - жовтень 2011
року). За результатами перевірки було
складено акт від 05.10.12р. №6989/22-1/32059364
(а.с.20-42, том 1).

Перевіркою було встановлені порушення
позивачем, тому числі:

- п.п. 5.1, п.п. 5.2.1 п. 5.2, п.п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», п.п. 14.1.191 п. 14.1
ст. 14, п.п. 138.1.1 п. 138.1, п. 138.2, ст. 138, п.п.
139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п. 150.1 ст. 150, п. 3
підрозділу 4 розділу ХХ ПК України, в
результаті чого встановлено зменшення
від'ємного значення об'єкту
оподаткування податком на прибуток за 1
квартал 2011 року у сумі 78534,00грн.,
заниження податку на прибуток у сумі
488320,00грн., у т.ч.: 3 квартал 2010 року -
330862,00грн., 4 квартал 2010 року - 53334,00грн., 1
квартал 2011 року - 32325,00грн., 2 квартал 2011
року - 32276,00грн., 3 квартал 2011 року -
31856,00грн., 4 квартал 2011 року - 7667,00грн.

На підставі зазначених порушень
відповідачем, в тому числі, було
винесено податкове
повідомлення-рішення від 30.10.12р.
№, яким було зменшено від'ємне
значення об'єкту оподаткування з
податку на прибуток приватних
підприємств на 78534,00грн. (а.с. 7, том 1).

Не погодившись з винесеними
податковими повідомленнями-рішеннями,
позивач звернувся до суду.

Не погодившись з прийнятими рішеннями,
позивач оскаржив його в судовому
порядку.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.9 КАС України встановлено,
що суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист правий, свобод і інтересів
фізичних осіб, прав і інтересів
юридичних осіб у сфері публічно-
правових відносин від порушень із боку
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, їх посадових
і службових осіб, інших суб'єктів при
виконанні ними владних управлінських
функцій на підставі законодавства, у
тому числі на виконання делегованих
повноважень.

Відповідно до ч.3 ст. 2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Як вбачається з акту перевірки,
відповідачем було зроблено висновок
про завищення позивачем валових
витрат, сформованих за рахунок
господарських відносин позивача щодо
отримання товару і послуг від ТОВ «ВТК
«Окнополь» за 1 квартал 2011 року на
загальну суму 207833,00грн., чим порушено
п.п. 5.1, п.п. 5.2.1 п. 5.2, п.п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», п.п. 14.1.191 п. 14.1
ст. 14, п.п. 138.1.1 п. 138.1, п. 138.2, ст. 138, п.п. 139.1.9
п. 139.1 ст. 139, п. 150.1 ст. 150, п. 3 підрозділу 4
розділу ХХ ПК України.

Відповідачем вказується, що порушено
кримінальну справу за фактом
фіктивного підприємництва, у тому
числі, контрагента позивача - ТОВ «ВТК
«Окнополь». Зазначено, що діяльність
вказаного контрагента позивача була
направлена на проведення транзитних
фінансових потоків, спрямованих на
здійснення операцій, надання
податкової ї вигоди переважно з
контрагентами, які не виконують свої
податкові зобов'язання, зокрема, у
випадках, коли операції здійснюються
через посередників з метою штучного
формування валових витрат та
податкового кредиту, та не мають
реального товарного характеру. До того
ж, зазначені контрагенти не мають
основний стан.

Такі висновки відповідач зробив на
підставі акту від 06.04.12р. №20/22/36070617 «Про
неможливість проведення зустрічної
перевірки ТОВ «ВТК «Окнополь», з питань
правомірності проведених
господарських відносин з
контрагентами-покупцями та
постачальниками з метою встановлення
факту реальності проведених
взаємовідносин, повноти їх
відображення в податковому обліку з
урахуванням їх виду, обсягу, якості та
розрахунків при здійсненні
фінансово-господарської діяльності за
період з 01.01.09р. по 31.03.12р.»;

Як наслідок, відповідачем зроблено
висновок про те, що ТОВ «ВТК «Окнополь»
проводить діяльність, спрямовану на
отримання податкової вигоди шляхом
формування штучного податкового
кредиту з ПДВ.

У зв'язку з зазначеним, відповідачем
правочини між позивачем та
контрагентом визнано нікчемними
відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 203, ч. 1 ст. 216, ст.
228 ЦК України, як такі, що завідомо
суперечать інтересам держав и та
суспільства, а також моральним засадам
суспільства, при цьому як зазначає
Відповідач визнання таких правочинів
судом не вимагається.

Згідно з п.4.1. ст. 4 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
валовий доход - це загальна сума доходу
платника податку від усіх видів
діяльності, отриманого (нарахованого)
протягом з звітного періоду. До складу
валового доходу включаються , зокрема,
загальні доходи від продажу товарів
(робіт, послуг) , доходи від операцій,
передбачених ст.7 зазначеного закону
(п.п. 4.1.1 та п. 4.1.3).

Ст. 5 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» визначає, що
валовими витратами виробництва та
обігу є сума будь-яких витрат платника
податку у грошовій , матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних як
компенсація вартості товарів (робіт,
послуг), які придбаваються
(виготовляються) таким платником
податку для їх подальшого використання
у власній господарській діяльності.

Відповідно до п.5.2.1 п. 5.2. ст.5 Закону до
складу валових витрат включаються суми
будь-яких витрат, сплачених (нарах,
званих) протягом звітного періоду у
зв'язку з підготовкою, організацією,
веденням виробництва, продажем
продукції (робіт, послуг) і охороною
праці, у тому числі витрати з придбання
електричної енергії (включаючи
реактивну).

П.п. 5.3.9 п.5.3 т. 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
визначає, що не належать до складу
валових витрат будь-які витрати, не
підтверджені розрахунковими,
платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення та зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку. Уразі знищення або
зіпсування зазначених документів
платник податку має право письмово
заявити про це податковому органу та
здійснити заходи, необхідні для і
поновлення таких документів.

Згідно з п.6.1 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
якщо об'єкт оподаткування платника
податку з числа резидентів за
результатами податкового року мав
від'ємне значення об'єкта
оподаткування (з урахуванням суми
амортизаційних відрахувань), сума
такого від'ємного значення підлягала
включенню до складу валових витрат
першого календарного кварталу
наступного податкового року.
Розрахунок об'єкта оподаткування за
наслідками півріччя, трьох кварталів
та року здійснювався з урахуванням
від'ємного значення об'єкта
оподаткування попереднього року у
складі валових витрат таких податкових
періодів наростаючим підсумком до
повного погашення такого від'ємного
значення.

Згідно п.п. 11.2.1 п. 11.2 ст. 11 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» датою збільшення валових
витрат виробництва (обігу) вважається
дата, яка припадає на податковий
період, протягом якого відбувається
будь-яка з подій, що сталася раніше:

або дата списання коштів з банківських
рахунків платника податку на оплату
товарів (робіт, послуг), а в разі їх
придбання за готівку - день їх видачі з
каси платника податку;

або дата оприбуткування платником
податку товарів, а для робіт (послуг) -
дата фактичного отримання платником
податку результатів робіт (послуг).

Статтею 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» визначено поняття
первинного документу, - документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Частинам 1, 2 статті 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» встановлено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Отже зазначений закон визначає вимоги
саме до документів бухгалтерського
обліку, а не податкового.

Відповідно до п. 2.1 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.199р. №88, первинні документи - це
документи, створені у письмовій або
електронній формі, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення.

Господарські операції - це факти
підприємницької та іншої діяльності,
що впливають на стан майна, капіталу,
зобов'язань і фінансових результатів.

Пунктом 2.4 вказаного положення
встановлено, що первинні документи
повинні мати такі обов'язкові
реквізити: найменування підприємства,
установи, від імені яких складений
документ, назва документа (форми), дата
і місце складання, зміст та обсяг
господарської операції, одиниця виміру
господарської операції (у натуральному
та/або вартісному виразі), посади і
прізвища осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

Відповідно до п. 2.7 Положення первинні
документи складаються на бланках
типових і спеціалізованих форм,
затверджених відповідним органом
державної влади. Документування
господарських операцій може
здійснюватись із використанням
виготовлених самостійно бланків, які
повинні містити обов'язкові реквізити
чи реквізити типових або
спеціалізованих форм.

Відповідно до п. 138.1 ст. 138 Податкового
кодексу України (який набрав чинності з
01.01.11р.) витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із: витрат операційної
діяльності, які визначаються згідно з
пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 -
138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї
статті: інших витрат, визначених згідно
з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу; крім витрат,
визначених у пунктах 138.3 цієї статті та
у статті 139 цього Кодексу.

Згідно п. 138.2 ст. 138 Кодексу витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість, ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу. У разі якщо платник
податку і здійснює виробництво
товарів, виконання робіт, надання
послуг з довготривалим (більше одного
року) технологічним циклом виробництва
за умови, що договорами, укладеними на
виробництво таких товарів, виконання
робіт, надання послуг, не передбачено
поетапної їх здачі, до витрат звітного
податкового періоду включаються
витрати, пов'язані з виробництвом таких
товарів, виконанням робіт, наданням
послу у цьому періоді. Платник податку
для визначення об'єкта оподаткування
має право на врахування витрат,
підтверджених документами, що складені
нерезидентами відповідно до правил
інших країн.

Підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 ст. 139 Кодексу
встановлено, що не включаються до
складу витрат витрати, не пов'язані з
провадженням господарської
діяльності, а саме витрати на: витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку. У разі
втрати, знищення або зіпсуття
зазначених документів платник податку
має право письмово заявити про це
органу державної податкової служби та
здійснити заходи, необхідні для
поновлення таких документів. Письмова
заява має бути надіслана до/або разом
із поданням розрахунку податкових
зобов'язань за звітний податковий
період. Платник податків зобов'язаний
відновити втрачені, знищені або
зіпсовані документи протягом 90
календарних днів з дня, що настає за
днем надходження такої заяви до органу
державної податкової служби, митного
органу. Якщо платник податку поновить
зазначені документи в наступних
податкових періодах, підтверджені
витрати включаються до витрат за
податковий період, на який припадає
таке поновлення.

У п. 150.1. ст.150 ПК України зазначено, що
якщо результатом розрахунку об'єкта
оподаткування платника податку з числа
резидентів за підсумками податкового
року є від'ємне значення, то сума такого
від'ємного значення підлягає включенню
до витрат першого календарного
кварталу наступного податкового року.
Розрахунок об'єкта оподаткування за
наслідками півріччя, трьох кварталів
та року здійснюється з урахуванням
зазначеного від'ємного значення
попереднього року у складі витрат
таких податкових періодів наростаючим
підсумком до повного погашення такого
від'ємного значення.

Судом встановлено, що в 1 кварталі 2011
року ТОВ «ВТК «Окнополь» були надані, а
позивачем - прийняті роботи
(розбирання, чистка та зібрання
водопроводу; чистка пожежного басейну;
чистка каналізації; обслуговування
зливової каналізації; заміна ділянки
кабелю) на загальну суму 249400,01грн. (207833,35
- сума без ПДВ, 41566,66грн. - сума ПДВ), що
підтверджується атом попереднього
кошторису, актами здачі-прийняття
робіт (надання послуг), інвентарними
картками обліку основних засобів,
довідками про вартість виконаних
робіт, актами приймання виконаних
будівельних робіт, підсумковими
відомостями ресурсів, видатковими
накладними, (а.с. 123-129, 199-262, том 1).

Сплата позивачем вартості виконаних
робіт, у тому числі, контрагенту - ТОВ
«ВТК «Окнополь», підтверджується
банківськими виписками і карткою
рахунку (а.с. 148-174, том 1).

Висновком судово-економічної
експертизи від 27.10.13р. №745 (а.с. 9-21, том 2)
встановлено:

1) Здійснення робіт, надання послуг та
поставка товарів ТОВ «ВТК «Окнополь» в
1 кварталі 2011 року ТОВ Севастопольське
авіаремонтне підприємство» на суму
207833,35грн. підтверджується документами
бухгалтерського та податкового обліку;

2) Формування валових витрат ТОВ
Севастопольське авіаремонтне
підприємство» по операціям з ТОВ «ВТК
«Окнополь» в 1 кварталі 2011 року у сумі
207833,35грн. документально та нормативно
підтверджується в бухгалтерському та
податковому обліку.

Суд враховує, що відповідно до ч.5 ст.82
КАС України висновок експерта для суду
не є обов'язковим, проте, враховуючи, що
експертом було досліджено
бухгалтерські документи позивача в
повному обсязі, для чого потребувалось
спеціальні знання, відповідно до ч. 1
ст.86 КАС України, суд оцінює докази, які
є у справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

З викладеного вбачається, що позивачем
сформовано та внесено до податкової
звітності валові витрати за рахунок
господарських операцій з контрагентом,
на підставі належних документів
бухгалтерського обліку, в яких
відображається зміст господарської
операції, таким чином у позивача
відсутнє завищення валових витрат та
завищення від'ємного значення об'єкту
оподаткування за період, що
перевірявся.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України
«Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців»
державну реєстрація юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців -
засвідчення факту створення або
припинення юридичної особи,
засвідчення факту набуття або
позбавлення статусу підприємця
фізичною особою, а також вчинення інших
реєстраційних дій, які перед бачені цим
Законом, шляхом внесення відповідних
записів до Єдиного державного реєстру.

Статтею 80 Цивільного кодексу України
встановлено, що юридичною особою є
організація, створена і зареєстрована
у встановленому законом порядку.
Юридична особа наділяється цивільною
правоздатністю і дієздатністю, може
бути позивачем та відповідачем у суді.

Частиною 4 статті 91 Цивільного кодексу
України встановлено, що цивільна
правоздатність юридичної особи
виникає з моменту її створення і
припиняється з дня внесення до єдиного
державного реєстру запису про її
припинення.

З наведеного вище вбачається, що
контрагент позивача, як юридична особа,
наділений цивільною правоздатністю та
дієздатністю, має відповідно до
діючого законодавства, право на
здійснення господарської діяльності
на власний розсуд та ризик, у тому числі
з надання послуг та виконання робіт.

Відповідно до статей 204, 205 Цивільного
кодексу України зміст правочину не
може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також інтересам держави і суспільства,
його моральним засадам. Особа, яка
вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.
Правочин, що вчиняєтеся батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Статтею 215 Кодексу встановлено, що
підставою для здійснення підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо :його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається. У випадках,
встановлених цим Кодексом, нікчемний
правочин може бути визнаний судом
дійсним. Якщо недійсність правочину
прямо не встановлена законом, але одна
із сторін або інша заінтересована
особа заперечує його дійсність на
підставах, встановлених законом, такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним (оспорюваний правочин).

Підстави недійсності господарського
зобов'язання також встановлені ч. 1
статті 207 ГК України також до них
законом віднесено вчинення угод з
метою, що суперечить інтересам
суспільства та держави.

У судовому засіданні, на підтвердження
господарських операцій, що відбулися у
перевіряємий відповідачем період, були
надані копії відповідних платіжних
доручень та інших первинних
документів. Всі первинні документи, що
підтверджують здійснення між
позивачем та контрагентом
вищезазначених господарських
операцій, є в матеріалах справи,
оцінені судом та визнані такими, що
оформлені у відповідності до вимог
чинного законодавства.

Суд зазначає, що відповідачем в акті
перевірки не надано оцінку первинним
документам позивача, натомість суд
зазначає, що акти про неможливість
проведення зустрічних звірок по
контрагентам не є належним доказом
відсутності реального виконання
господарських операцій між вказаними
особами та позивачем.

Згідно з частиною 2 статті 218
Господарського кодексу України
учасник господарських відносин
відповідає за порушення правил ведення
господарської діяльності, якщо не
доведе, що ним вжито усіх залежних від
нього заходів для недопущення
господарського правопорушення.

Судом також враховано, що у разі коли
встановлюється, що правочин вчинений з
метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства,
застосовуються санкції, передбачені
частиною 1 статті 208 ГК. Згідно з
частиною 1 статті 208 цього Кодексу, якщо
господарське зобов'язання визнано
недійсним як таке, що вчинено з метою,
яка завідомо суперечить інтересам
держави і суспільства, то за наявності
наміру в обох сторін - у разі виконання
зобов'язання обома сторонами - в доход
держави за рішенням суду стягується
все одержане ними за зобов'язанням, а в
разі виконання зобов'язання однією
стороною з другої сторони стягується в
доход держави все одержане нею, а також
усе належне з неї першій стороні на
відшкодування одержаного. У разі
наявності наміру лише в однієї зі
сторін усе одержане нею повинно бути
повернено другій стороні, а одержане
останньою або належне їй на
відшкодування виконаного стягується
за рішенням суду в доход держави.

Суд також враховує, що визначальною
ознакою господарської операції є те, що
вона спричинила реальні зміни
майнового стану платника податків, що
відображено в бухгалтерському обліку
платника податків , що під час судового
розгляду було доведено позивачем, а
саме наданим документами
оприбуткування придбаного товару та
його подальше використання в
господарські діяльності.

За таких обставин суд дійшов висновку
про задоволення адміністративного
позову в повному обсязі шляхом
визнання протиправними та скасування
податкового повідомлення-рішення від
30.10.12р. №, яким було зменшено
від'ємне значення об'єкту
оподаткування з податку на прибуток
приватних підприємств на 78534,00грн.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Згідно із наданою судовим експертом
калькуляцією вартості роботи судового
експерта по виконанню
судово-економічної експертизи,
експертом проведено експертизу за
нормативної вартості експертогодини
73,60грн. і витрачено на її проведення 64
години дослідження, що загалом складає
4710,40грн. (а.с. 43, том 2)

Зазначений розмір вартості проведення
судової експертизи не перевищує
граничних розмірів, встановлених ст.
ст. 87, 92 КАС України, з урахуванням вимог
постанови Кабінету Міністрів України
від 27 квітня 2006 року №590 і Інструкції
про порядок і розміри відшкодування
витрат та виплати винагороди особам, що
викликаються до органів дізнання,
попереднього слідства, прокуратури,
суду або до органів, у провадженні яких
перебувають справи про
адміністративні правопорушення, та
виплати державним науково-дослідним
установам судової експертизи за
виконання їх працівниками функцій
експертів і спеціалістів, яку
затверджено постановою Кабінету
Міністрів України від 1 липня 1996 року
№710.

Фактична сплата позивачем вартості
проведеної експертизи підтверджується
квитанцією (а.с. 42, том 2).

В судовому засіданні 06.02.2014р.
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови. Відповідно до ст. 160
КАС України повний текст постанови
виготовлено 10.02.2014р.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 94, 160-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у м.
Сімферополі АР Крим ДПС від 30.10.12р.
№, яким було зменшено від'ємне
значення об'єкту оподаткування з
податку на прибуток приватних
підприємств на 78534,00грн.

3. Стягнути з Державного бюджету на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Севастопольське
авіаремонтне підприємство» (95051, АР
Крим, м. Сімферополь, пров.
Елеваторний, 10А, ) 785,34грн.
судового збору та 4710,40грн. витрат на
проведення експертизи.

Постанова набирає законної сили через
10 днів з дня її проголошення. Якщо
проголошено вступну та резолютивну
частину постанови або справу
розглянуто у порядку письмового
провадження, постанова набирає
законної сили через 10 днів з дня її
отримання у разі неподання апеляційної
скарги.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду через Окружний
адміністративний суд Автономної
Республіки Крим протягом 10 днів з дня
проголошення постанови. У разі
оголошення в судовому засіданні
вступної і резолютивної частини
постанови, а також прийняття постанови
у письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду.

Суддя підпис Котарева Г.М.