Справа № К/9991/17096/12-С
Суддя: Білуга С.В.
Дата ухвалення: 2014-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" січня 2014 р. м. Київ
К/9991/17096/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого Білуги
С.В.,

суддів Гаманка
О.І.,

Загороднього
А.Ф.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Оболонського районного суду
м. Києва від 17 травня 2011 року та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 21 лютого 2012
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Малинської міської ради Житомирської
області про стягнення заробітної плати
та середнього заробітку за час
затримки розрахунків,-

встановила:

У жовтні 2010 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до Малинської міської
ради Житомирської області про
стягнення заробітної плати та
середнього заробітку за час затримки
розрахунків.

Постановою Оболонського районного
суду м.Києва від 17 травня 2011 року
залишено без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 21 лютого 2012 року в задоволенні
позову ОСОБА_2 було відмовлено.

ОСОБА_2 подав касаційну скаргу, в якій,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить постанову Оболонського
районного суду м.Києва від 17 травня 2011
року та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 21 лютого 2012
року скасувати, та прийняти нове
рішення про задоволення позову.

Перевіривши наведені доводи в
касаційній скарзі, рішення судів щодо
застосування судами першої та
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції
встановлено, що рішенням Малинської
міської ради від 14 лютого 2008 року,
повноваження міського голови ОСОБА_2
було достроково припинено.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 05 вересня
2008 року, позивача було поновлено на
посаді Малинського міського голови,
який 11 вересня 2008 року приступив до
здійснення своїх повноважень, про що
видав розпорядження міського голови №
207-к від 11 вересня 2008 року.

12 вересня 2008 року Малинською міською
радою видано розпорядження № 233 про
скликання на 24 вересня 2008 року
позачергової 33-ї сесії міськради, на
розгляд якої винесено питання про
дострокове припинення повноважень
міського голови.

24 вересня 2008 року рішенням Малинської
міської ради, прийнятим на 33-й
позачергової сесії, яка проходила під
головуванням позивача, його
повноваження, як міського голови було
достроково припинено.

02 серпня 2009 року на підставі Постанови
Верховної Ради України від 21 травня 2009
року, проведено позачергові вибори
Малинського міського голови, в яких
позивач також приймав участь як
кандидат на посаду.

Відмовляючи в задоволенні позову суди
попередніх інстанцій виходили з того,
що повноваження позивача були
припиненні 24 вересня 2008 року рішенням
Малинської міської ради, а тому позовні
вимоги позивача про стягнення з
відповідача невиплаченої заробітної
плати за період з 14 травня 2009 року по 10
серпня 2009 року та середнього заробітку
за весь час затримки розрахунку в
період з 11 серпня 2009 року по 20 жовтня 2010
року не підлягають задоволенню,
оскільки за вказаний період позивач не
перебував у трудових відносинах з
відповідачем та відповідно немає права
на отримання заробітної плати.

Однак, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України не може
погодитись з такими висновками судів
попередніх інстанцій, оскільки рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
прийняті без належної правової оцінки
обставин у справі та без належної
перевірки обставин справи, що мають
значення для її правильного вирішення.

Згідно статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
позову. Доказування правомірності
рішення, означає також і доказування
фактичних обставин, за яких може бути
прийнято відповідне рішення.

Відповідно до статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене судом на підставі
повно і всебічно з'ясованих обставин в
адміністративній справі,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Судами першої та апеляційної інстанцій
при винесенні оскаржуваних судових
рішень не було досліджено та надано
оцінки правомірності винесення
розпорядження від 14 травня 2009 року №
78-к, відповідно до якого ОСОБА_2
приступив до виконання посадових
обов'язків міського голови м. Малин,
оскільки згідно актів від 14 травня 2009
року головного державного виконавця
підрозділу примусового виконання
рішень Головного управління юстиції у
Житомирській області Невмержицького
О.О. позивача в порядку примусового
виконання виконавчого листа виданого
Київським апеляційним
адміністративним судом 05 березня 2009
року, допущено до виконання обов'язків
міського голови.

Крім того, не було обґрунтовано на яких
підставах суд апеляційної інстанції
дійшов висновку про те, що в період з 14
травня 2009 року по 10 серпня 2009 року
позивач не перебував у трудових
відносинах з відповідачем та
відповідно не мав права на отримання
заробітної плати, адже розпорядженням
від 14 травня 2009 року № 78-к, ОСОБА_2
приступив до виконання посадових
обов'язків міського голови м. Малин.

Також судами попередніх інстанцій не
було досліджено чи нараховувалась
позивачу заробітна плата за період з 14
травня 2009 року по 10 серпня 2009 року.

Отже, приймаючи рішення у даній справі,
суди першої та апеляційної інстанцій
не в повній мірі встановили обставини,
які мають значення для справи, їх
юридичну оцінку, а також не дали оцінку
всім доказам, з яких суди першої та
апеляційної інстанцій виходили при
прийнятті рішень про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Вказані порушення норм матеріального
та процесуального права не можуть бути
усунені судом касаційної інстанції з
урахуванням положень статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства щодо
відсутності можливості досліджувати
докази, встановлювати та визнавати
доведеними обставини, що не були
встановлені в судових рішеннях, та
вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу, що відповідно до
вимог статті 227 Кодексу
адміністративного судочинства України
є підставою для скасування судових
рішень і направлення справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 220, 221, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,-

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Постанову Оболонського районного суду
м. Києва від 17 травня 2011 року та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 21 лютого 2012
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Малинської міської ради Житомирської
області про стягнення заробітної плати
та середнього заробітку за час
затримки розрахунків - скасувати.

Справу направити на новий судовий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
С.В. Білуга

Судді
О.І.
Гаманко

А.Ф. Загородній