Справа № 203/221/14-а
Суддя: Католікян М. О.
Дата ухвалення: 2014-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 203/221/14-а
Провадження № 2-а/0203/65/2014
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2014 року Кіровський районний суд
міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді
Католікяна М.О.,

при секретарі Науменко
А.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Дніпропетровської митниці
Міністерства доходів і зборів України
до старшого державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Нововолинського міського управління
юстиції Волинської області Панасюка
Вадима Анатолійовича про визнання
незаконною та скасування постанови,

у с т а н о в и в:

13 січня 2014 року у провадження суду
надійшов позов Дніпропетровської
митниці Міністерства доходів і зборів
України до старшого державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Нововолинського
міського управління юстиції
Волинської області Панасюка В.А. про
визнання незаконною та скасування
постанови. Вимоги обґрунтовано тим, що
у травні 2011 року судом було ухвалено
рішення про стягнення з ОСОБА_2 на
користь держави адміністративного
штрафу в сумі 11 007,89 грн. Рішення було
передано для примусового виконання до
відділу державної виконавчої служби
Нововолинського міського управління
юстиції Волинської області. 17.12.2013 р.
постановою відповідача вказане судове
рішення було повернуто без виконання
через відсутність у боржника коштів та
іншого майна. На думку позивача,
відповідач не вчинив усіх дій,
передбачених законодавством, що стало
причиною звернення позивача до суду з
позовом про визнання незаконною та
скасування постанови від 17.12.2013 р.
(а.с.а.с. 1 - 3, 8).

У судовому засіданні представник
позивача підтримав позов у повному
обсязі.

Відповідач до суду не з'явився, був
повідомлений належним чином.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали справи,
суд дійшов висновку про те, що позов
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом було встановлено, що 04.05.2011 р.
Кіровським районним судом

м. Дніпропетровська у справі про
адміністративне правопорушення №
3-758/2010 було ухвалено постанову про
стягнення з ОСОБА_2 на користь держави
адміністративного штрафу в сумі 11 007,89
грн. Постанову було передано для
примусового виконання до відділу
державної виконавчої служби
Нововолинського міського управління
юстиції Волинської області (а.с.а.с. 4, 5).

17 грудня 2013 року відповідач ухвалив
постанову про повернення виконавчого
документу без виконання через
відсутність у боржника роботи та
належного йому майна (а.с. 6).

Відповідно до частин 1, 2 статті 11 Закону
України від 21.04.1999 р. № 606-ХІV «Про
виконавче провадження» (далі - Закон №
606-ХІV) державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачених цим
Законом заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а
також здійснювати заходи, необхідні
для своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення, зазначеного у
виконавчому документі, у спосіб та в
порядку, встановленому виконавчим
документом і цим Законом.

Згідно з пунктом 1 статті 32 Закону №
606-ХІV одним із заходів примусового
виконання рішень є звернення стягнення
на кошти та інше майно (майнові права)
боржника, у тому числі якщо вони
перебувають в інших осіб або належать
боржникові від інших осіб.

У відповідності з пунктом 3 частини 3
статті 11 Закону № 606-ХІV державний
виконавець у процесі здійснення
виконавчого провадження має право, у
тому числі одержувати безоплатно від
органів, установ, організацій,
посадових осіб, сторін та учасників
виконавчого провадження необхідні для
проведення виконавчих дій пояснення,
довідки та іншу інформацію, у тому
числі конфіденційну.

Із змісту оспореної постанови
вбачається, що відповідач дійшов
висновку про необхідність повернення
виконавчого документа, виходячи з того,
що боржник не працює та не має майна.

При цьому з тексту постанови не
вбачається, з яких джерел державний
виконавець дізнався про відсутність у
боржника роботи та інших доходів, а
також майна, на яке можна звернути
стягнення.

Із змісту оскарженої постанови слідує,
що відповідач, ухвалюючи її, припинив
чинність арешту, накладеного на майно
боржника, а також скасував інші заходи
примусового виконання судового
рішення, що, на думку суду, суперечить
висновку державного виконавця про
відсутність у боржника будь-якого
майна та викликає обґрунтовані сумніви
у законності постанови від 17.12.2013 р.

За правилами частин 1, 2 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС) кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач, будучи обізнаним про
судове засідання, не довів
правомірність своєї постанови, у
зв'язку з чим поданий позов необхідно
задовольнити.

У порядку статті 94 КАС судові витрати
необхідно віднести на рахунок держави.

Керуючись статтями 7 - 12, 17 - 20, 86, 87, 94, 98, 158
- 163, 167, 181 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Позов Дніпропетровської митниці
Міністерства доходів і зборів України
до старшого державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Нововолинського міського управління
юстиції Волинської області Панасюка
Вадима Анатолійовича про визнання
незаконною та скасування постанови
задовольнити.

Визнати незаконною та скасувати
постанову старшого державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Нововолинського
міського управління юстиції
Волинської області Панасюка Вадима
Анатолійовича про повернення
виконавчого документу від 17 грудня 2013
року (виконавче провадження № 38628588).

Судові витрати віднести на рахунок
держави.

Постанова набирає законної сили у
порядку, передбаченому статтею 254 КАС
України, і може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Кіровський районний суд м.
Дніпропетровська шляхом подання
апеляційної скарги протягом 10 днів з
дня її ухвалення. У разі застосування
судом частини 3 статті 160 цього Кодексу,
а також ухвалення постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом 10 днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною 4 статті 167 цього Кодексу, було
повідомлено про можливість отримання
копії постанови суду безпосередньо в
суді, то 10-денний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення 5-денного строку з моменту
отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Повний текст постанови складено 11
лютого 2014 року.

Суддя
М.О. Католікян