Справа № 2а-883/11/2070
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2014-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" січня 2014 р. м. Київ
К/9991/54518/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого
Степашка О.І.

Суддів
Островича С.Е.

Федорова М.О.

за участю:

секретаря
Гончар Н.О.

представника відповідача
Журавльової А.І.

представника позивача
Межирицького А.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Ленінському
районі м. Харкова

на постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 12.05.2011

та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 06.07.2011

у справі № 2а-883/11/2070

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ваго-Рев»

до Державної податкової інспекції
у Ленінському районі м. Харкова

про скасування
податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Ваго-Рев» (далі по
тексту - позивач, ТОВ «Ваго-Рев»)
звернулося до Харківського окружного
адміністративного суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Ленінському районі м. Харкова (далі по
тексту - відповідач, ДПІ у Ленінському
районі м. Харкова) про скасування
податкових повідомлень-рішень від
16.09.2010 №/0, №/0, від 03.11.2010
№/1, №/1, від 24.11.2010 №/2,
№/2.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 12.05.2011,
залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 06.07.2011,
позовні вимоги задоволено.

В касаційній скарзі відповідач просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій і постановити
нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позову, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що відповідачем було
проведено планову виїзну перевірку
позивача з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 18.08.2009 по
31.03.2010, за результатами якої складено
акт від 03.09.2010 №2552/23-304/36623607.

На підставі зазначеного акту
перевірки та за результатами
адміністративного оскарження
відповідачем прийнято податкові
повідомлення-рішення: від 16.09.2010
№/0, від 03.11.2010 №/1, від 24.11.2010
№/2, якими визначено суму
податкового зобов'язання з податку на
прибуток у розмірі 1055575,20 грн. (в т.ч.
основний платіж - 879646,00 грн., штрафні
санкції - 175929,20 грн.) та від 16.09.2010
№/0, від 03.11.2010 №/1, від 24.11.2010
№/2, якими визначено суму
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість у розмірі 759951,00 грн. (в
т.ч. основний платіж - 506634,00 грн., штрафні
санкції - 253317,00 грн.)

Перевіркою встановлено порушення
позивачем пункту 5.1, підпункту 5.2.1
пункту 5.2 статті 5 Закону України від
28.12.1994 №334/94-ВР «Про оподаткування
прибутку підприємств» (в редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин; далі по тексту - Закон
№334/94-ВР), в наслідок чого занижено
податок на прибуток у розмірі 879646,00 грн.
та підпункту 3.1.1 пункту 3.1 статті 3,
пункту 4.1 статті 4, підпункту 7.4.1 пункту
7.4 статті 7 Закону України від 03.04.1997
№168/97-ВР «Про податок на додану
вартість» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин; далі
по тексту - Закон №168/97-ВР) в частині
завищення податкового кредиту на суму
506634,00 грн. у зв'язку з неправомірним
віднесенням до складу податкового
кредиту сум податку на додану вартість
на підставі податкових накладних,
виписаних на його адресу ТОВ «Миракод»,
з підстав відсутності факту реального
вчинення господарських операцій та, як
наслідок, нікчемності договору,
укладеного між позивачем та вказаним
контрагентом.

Зазначений висновок податковим
органом зроблено з огляду на
відсутність у ТОВ «Миракод» трудових
ресурсів, виробничого обладнання,
транспортних засобів та торгівельного
обладнання.

Задовольняючи позов, суди попередніх
інстанцій виходили з наступних
мотивів, з якими погоджується суд
касаційної інстанції.

Згідно з пунктом 5.1 Закон №334/94-ВР
валові витрати виробництва та обігу
(далі - валові витрати) - це сума
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних як
компенсація вартості товарів (робіт,
послуг), які придбаваються
(виготовляються) таким платником
податку для їх подальшого використання
у власній господарській діяльності.

За змістом підпункту 5.2.1 пункту 5.2 цієї
ж статті Закону до складу валових
витрат включаються суми будь-яких
витрат, сплачених (нарахованих)
протягом звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Пунктом 1.7 статті 1 Закону №168/97-ВР
визначено, що податковий кредит - це
сума, на яку платник податку має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного періоду, визначена згідно з
цим Законом.

Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті
7 Закону №168/97-ВР податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до підпункту 7.5.1 пункту 7.5
статті 7 Закону №168/97-ВР датою
виникнення права платника податку на
податковий кредит вважається дата
здійснення першої з подій: або дата
списання коштів з банківського
рахунку платника податку в оплату
товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків
з використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків; або дата
отримання податкової накладної, що
засвідчує факт придбання платником
податку товарів (робіт, послуг).

Згідно з підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті
7 Закону №168/97-ВР не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Як встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій, позивачем
включено до складу податкового кредиту
суми податку на додану вартість,
сплачені в ціні придбаних у ТОВ
«Миракод» товарів, на підставі
належним чином оформлених податкових
накладних, виписаних на його адресу
особою, яка мала статус платника
податку на додану вартість.

Фактичне виконання спірного договору
поставки підтверджується належним
чином оформленими податковими,
видатковими накладними, копіями
платіжних доручень, проведених банком,
змістом яких підтверджується, що
позивачем сплачено ПДВ на придбані
товари у їх вартості, а придбаний за
договором товар використаний у
подальшій діяльності ТОВ «Ваго-Рев».

При цьому слід зазначити, що податкове
законодавство не ставить в залежність
податковий облік (стан) певного
платника податку від інших осіб, від
фактичної сплати контрагентом податку
до бюджету, від перебування
постачальника за юридичною адресою, а
також від його господарських та
виробничих можливостей. Питання
віднесення певних сум податку на
додану вартість до податкового кредиту
поширюється виключно на окремо взятого
платника та не залежить від
розрахунків з бюджетом третіх осіб.

Лише встановлення в ході судового
розгляду факту узгодженості дій
платника податків з недобросовісним
постачальником з метою незаконного
отримання податкових вигод або його
обізнаності з такими діями контрагента
може слугувати підставою для висновку
про неправомірне формування
податкового кредиту з податку на
додану вартість.

Разом з тим, як встановлено
судами, відповідачем не надано
належних та допустимих доказів, які
підтверджували б відсутність
фактичного виконання господарських
операцій за спірним договором,
узгодженість дій позивача з
контрагентом з метою незаконного
отримання податкових вигод або його
обізнаність з такими діями
постачальника, у зв'язку з чим
твердження податкового органу про
нікчемність укладеного позивачем з ТОВ
«Миракод» правочину є
необґрунтованими належними засобами
доказування припущеннями.

Крім того, представником відповідача
було подано клопотання про заміну
сторони по даній справі.

На підставі статті 55 Кодексу
адміністративного судочинства
України, абзаців 24, 25 частини 2 статті 17
Закону України «Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб підприємців» суд касаційної
інстанції вважає за можливе допустити
по даній справі заміну відповідача -
Державну податкову інспекцію у
Ленінському районі м. Харкова її
правонаступником - Західною об'єднаною
Державною податковою інспекцією м.
Харкова Головного Управління
Міндоходів у Харківській області.

Враховуючи викладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про те, що судами першої та
апеляційної інстанцій належним чином
з'ясовані обставини справи та надано їм
правильну юридичну оцінку. Порушень
норм матеріального та процесуального
права, які могли б призвести до зміни чи
скасування рішень судів першої та
апеляційної інстанцій не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 55, 221, 223, 224, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Здійснити заміну відповідача по справі
- Державну податкову інспекцію у
Ленінському районі м. Харкова її
правонаступником - Західною об'єднаною
Державною податковою інспекцією м.
Харкова Головного Управління
Міндоходів у Харківській області.

Касаційну скаргу Західної об'єднаної
Державної податкової інспекції м.
Харкова Головного Управління
Міндоходів у Харківській області
відхилити

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 12.05.2011 та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 06.07.2011
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України у випадках,
встановлених Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Головуючий(підпис)О.І. Степашко
Судді(підпис)С.Е. Острович (підпис)М.О.
Федоров