Справа № 0870/2769/12
Суддя: Кочан В.М.
Дата ухвалення: 2014-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2014 року м.
Київ К/800/23528/13

Вищий адміністративний суд України у
складі: суддя-доповідач Кочан В.М.,
судді Винокуров К.С. , Ситников О.Ф. ,
розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 11.04.2012р. та
ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 31.01.2013р. у справі за позовом ОСОБА_2
до прокурора Мелітопольської
міжрайонної прокуратури Запорізької
області про визнання нечинним та
скасування наказу, поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу та стягнення
моральної шкоди,

В С Т А Н О В
И В :

У березні 2012 року ОСОБА_2
звернулась до суду з позовом до
прокурора Мелітопольської міжрайонної
прокуратури Запорізької області з
вимогами про визнання нечинним та
скасування наказу, поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу та стягнення
моральної шкоди.

Постановою Запорізького
окружного адміністративного суду від
11.04.2012р., залишеною без змін ухвалою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 31.01.2013р., у
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, з
посиланням на порушення норм
матеріального і процесуального права,
допущених судами, просить судові
рішення скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення позову,
оскільки вважає, що прогулів нею не
вчинялось.

З'ясувавши обставини справи в
межах, передбачених статтею 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів приходить до
висновку про відхилення касаційної
скарги з урахуванням наступного.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідно до наказу
прокурора Мелітопольської міжрайонної
прокуратури від 27.02.2012р. № 9 про
притягнення до дисциплінарної
відповідальності за скоєння прогулів
19.01.2012р., 01.02.2012р. та 02.02.2012р. (в тому числі
відсутності на роботі більше трьох
годин протягом робочого дня) без
поважних причин, спеціаліста
Мелітопольської міжрайонної
прокуратури Запорізької області
ОСОБА_2 звільнено з 28.02.2012р. із займаної
посади на підставі ч.1 п.4 ст.40 КЗпП
України, а робочі дні 19.01.2012р., 01.02.2012р. та
02.02.2012р. вважаються прогулами без
поважних причин та оплаті не
підлягають.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.40 КЗпП
України трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності, можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом у випадку прогулу (в тому числі
відсутності на роботі більше трьох
годин протягом робочого дня) без
поважних причин.

Статтею 43 КЗпП України
передбачено, що розірвання трудового
договору з підстав, передбачених п.п.1
(крім випадку ліквідації підприємства,
установи, організації), 2 - 5, 7 ст. 40 п.п. 2 і
3 ст. 41 цього Кодексу, може бути
проведено лише за попередньою згодою
виборного органу (профспілкового
представника) первинної профспілкової
організації, членом якої є працівник.

Вирішуючи спір, суди попередніх
інстанцій виходили з того, що позивач,
будучи відсутньою на роботі 19.01.2012р.,
01.02.2012р. та 02.02.2012р., допустила порушення
трудової дисципліни, причини
відсутності на роботі, про які
вказувала позивач в ході розгляду
справи, суди обґрунтовано визнали
неповажними. Факти відсутності
позивача на роботі підтверджені
відповідними актами комісії з
проведення службового розслідування
від 19.01.2012р., від 01.02.2012р. та від 02.02.2012р.
Позивачу було запропоновано надати
пояснення стосовно причин відсутності
на роботі, від надання яких позивач
відмовилась. Зазначене свідчить про те,
що відповідачем вжито необхідних
заходів для встановлення обставин
відсутності позивача на роботі та
дотримано вимог ст. 149 КЗпП України в
частині намагання відібрати у
порушника трудової дисципліни
письмові пояснення.

Крім того, згоду на звільнення
ОСОБА_2 за п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України надано
профспілковою організацією
Мелітопольської міжрайонної
прокуратури (протокол від 27.02.2012р.).

Враховуючи вищевикладене, суди
першої та апеляційної інстанцій дійшли
обґрунтованого висновку, що відповідач
мав достатньо підстав для звільнення
позивача за п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України,
звільнення позивача із займаної посади
проведено з дотриманням вимог ст.ст. 40,43
КЗпП України, тому позовні вимоги
ОСОБА_2 задоволенню не підлягають.

Доводи касаційної скарги
висновків судів першої та апеляційної
інстанцій не спростовують.

Відповідно до ч. 3 ст. 220-1 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Суди першої та апеляційної
інстанцій повно і всебічно встановили
обставини справи, дали їм належну
юридичну оцінку, правильно застосували
норми матеріального і процесуального
права, тому відсутні підстави для
скасування або зміни прийнятих ними
рішень.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_2
відхилити, а постанову Запорізького
окружного адміністративного суду від
11.04.2012р. та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 31.01.2013р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та оскарженню не
підлягає, крім випадків, встановлених
статтями 235-237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя-доповідач
Кочан В.М.

судді
Винокуров К.С.

Ситников О.Ф.