Справа № 2а-7406/11/2670
Суддя: Білуга С.В.
Дата ухвалення: 2014-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" січня 2014 р. м. Київ
К/9991/46317/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого Білуги
С.В.,

суддів Гаманка
О.І.,

Загороднього
А.Ф.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
Подільському районі м. Києва на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 10 січня 2012 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 31 травня 2012
року у справі за позовом Управління
Пенсійного фонду України в
Подільському районі м. Києва до
Державного підприємства
"Науково-дослідний інститут
мікроприладів "НТК" Інститут
монокристалів" НАН України про
стягнення заборгованості,

встановила:

У травні 2011 року Управління Пенсійного
фонду України в Подільському районі м.
Києва звернулось до суду з позовом до
Державного підприємства
"Науково-дослідний інститут
мікроприладів "НТК" Інститут
монокристалів" НАН України про
стягнення заборгованості.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
10 січня 2012 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 31 травня 2012
року, позовні вимоги Управління
Пенсійного фонду України в
Подільському районі м. Києва залишено
без задоволення.

Управління Пенсійного фонду України в
Подільському районі м. Києва подало
касаційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судами попередніх
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, просить
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 10 січня 2012 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 31 травня 2012
року скасувати та прийняти нове
рішення про задоволення позовних
вимог.

Перевіривши наведені доводи в
касаційних скаргах, рішення судів щодо
застосування судами першої та
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції
встановлено, що Державне підприємство
"Науково-дослідний інститут
мікроприладів" Національної технічної
корпорації "Інститут монокристалів"
Національної академії наук України
знаходиться в Управлінні Пенсійного
фонду України в Подільському районі м.
Києва на обліку, як платник страхових
внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування.

Працівниками Управління Пенсійного
фонду України в Подільському районі м.
Києва проведено перевірку щодо
правильності нарахування та
відшкодування різниці фактичних
витрат на виплату пенсій науковим
працівникам ДП "Науково-дослідний
інститут мікроприладів" Національної
технічної корпорації "Інститут
монокристалів" Національної академії
наук України, за результатами якої
виявлено, що Державне підприємство
"Науково-дослідний інститут
мікроприладів" Національної технічної
корпорації "Інститут монокристалів"
Національної академії наук України має
заборгованість по відшкодуванню
різниці фактичних витрат на виплату
пенсій, призначених згідно Закону
України "Про наукову та
науково-технічну діяльність" і сумою
пенсій, обчисленою відповідно до інших
законодавчих актів. Сума для
відшкодування за період з 01.02.2011 по
30.04.2011 становить 38 884, 62 грн.

Відповідно до статті 24 Закону України
"Про наукову і науково-технічну
діяльність" передбачено, що держава
встановлює для наукових
(науково-педагогічних) працівників, які
мають необхідний стаж наукової,
науково-технічної,
науково-педагогічної,
науково-організаційної роботи на
державних підприємствах, в установах,
організаціях пенсій на рівні, який
забезпечує престижність наукової
праці та стимулює систематичне
оновлення наукових кадрів.

Законом України "Про внесення змін до
Закону України "Про наукову і
науково-технічну діяльність" від 20
листопада 2003 року № 1316-ІV та постановою
Кабінету Міністрів України від 24
березня 2004 року № 372 з 1 квітня 2004 року
змінено порядок фінансування різниці
між сумою пенсій, призначених науковим
працівникам державних не бюджетних
підприємств, установ, організацій
згідно Закону України "Про наукову і
науково-технічну діяльність", та сумою
пенсії, обчисленою відповідно до інших
законодавчих актів, на яку мають право
зазначені особи. Зокрема, відповідно до
частини 6 статті 24 Закону України "Про
наукову і науково-технічну діяльність",
різниця між сумою призначеної пенсії
за цим Законом та сумою пенсії,
обчисленою відповідно до інших
законодавчих актів, на яку має право
науковий працівник, фінансується: для
наукових (науково-педагогічних)
працівників державних бюджетних
наукових установ, організацій та вищих
навчальних закладів ІІІ-ІV рівнів
акредитації - за рахунок коштів
державного бюджету; для наукових
(науково-педагогічних) працівників
інших державних підприємств, установ,
організацій та вищих навчальних
закладів ІІІ-ІV рівнів акредитації - за
рахунок коштів цих підприємств,
установ, організацій та закладів, а
також коштів державного бюджету у
порядку, визначеному Кабінетом
Міністрів України. При цьому, за
рахунок коштів державного бюджету
науковим (науково-педагогічним)
працівникам оплачується з розрахунку
на одну особу 50 відсотків різниці
пенсії, призначеної за цим Законом.
Таким чином, на підставі зазначених
змін було розраховано різницю між
сумою пенсії, призначеної науковим
працівникам державних бюджетних і не
бюджетних установ (в залежності від
відсотка бюджетного фінансування)
підприємств та організацій та сумою
пенсії, обчислених відповідно до інших
законодавчих актів.

Розмір витрат на виплату різниці
пенсій, що підлягають фінансуванню за
рахунок державних не бюджетних
підприємств і організацій,
визначаються в розрахунку на рік
органами Пенсійного фонду до 20 січня
поточного року та протягом 10 днів після
призначення пенсій згідно із Законом
України "Про наукову і науково-технічну
діяльність" про що надсилається
повідомлення відповідному
підприємству, організації.

З наведених норм вбачається, що на
відповідача, як на не бюджетне
підприємство, покладено обов'язок щодо
сплати до Пенсійного фонду різниці між
сумою пенсії, призначеної за Законом
України "Про наукову і науково-технічну
діяльність" та сумою пенсії, обчисленою
відповідно до інших законодавчих
актів, на яку мають право наукові
працівники відповідача.

Згідно з частиною 1 статті 69 Кодексу
адміністративного судочинства України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Відповідно до частини першої статті 70
Кодексу адміністративного судочинства
України належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.

Згідно з частиною четвертою статті 70
Кодексу адміністративного судочинства
України обставини, які за законом
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Разом з цим, матеріали справи не
містять довідок Державного
підприємства "Науково-дослідний
інститут мікроприладів "НТК" Інститут
монокристалів" НАН України, на
підставі яких було призначено пенсію
його колишнім співробітникам, як
особам, що мають стаж наукових
працівників з даних якої можна
встановити, які саме суми підлягають
відшкодуванню.

Суди попередніх інстанцій розглянули
справу за відсутності даних, на які
вони посилались як на підставу для
відмови в задоволенні позовних вимог,
вказуючи на обов'язок Управління
Пенсійного фонду України в
Подільському районі м. Києва, у разі
виявлення помилок у довідках, виданих
відповідачем, на підставі яких було
призначено пенсію його колишнім
співробітникам, як особам, що мають
стаж наукових працівників, здійснити
перерахунок правильності нарахування
наукового стажу у повідомленнях, які
було направлено на адресу
підприємства позивачем.

Колегія суддів зазначає, що суди
повинні були витребувати у сторін
докази, які підтверджують або
спростовують правомірність їхніх
доводів і заперечень. Якщо сторони у
справі таких доказів не надали або
надані докази були недостатніми, суд,
керуючись частинами 4, 5 статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України, зобов'язаний був із власної
ініціативи витребувати докази, які
підтверджують або спростовують ці
обставини.

Суди попередніх інстанцій названих
вимог Кодексу адміністративного
судочинства України не виконали у
зв'язку з чим порушили норми
процесуального закону.

Судами попередніх інстанцій в
порушення норм процесуального права не
було з'ясовано та враховано всіх
обставин справи, що мають значення для
правильного вирішення спору.

Статтею 159 Кодексу адміністративного
судочинства України визначено, що
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Зважаючи на викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що судами першої та
апеляційної інстанцій під час
прийняття рішень по суті спору у даній
справі було порушено норми
процесуального права, що унеможливило
встановлення фактичних обставин, які
мають значення для правильного
вирішення справи.

Відповідно до пункту 2 статті 227 Кодексу
адміністративного судочинства
України, підставою для скасування
судових рішень судів першої та
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм матеріального чи
процесуального права, які призвели або
могли призвести до неправильного
вирішення справи і не можуть бути
усунені судом касаційної інстанції.

Оскільки передбачені процесуальним
законодавством межі перегляду справи в
касаційній інстанції не дають права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені
попередніми судовими інстанціями,
ухвала у справі підлягає скасуванню з
передачею справи на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції. Під час
нового розгляду справи необхідно
врахувати викладене, всебічно і повно
з'ясувати і перевірити всі фактичні
обставини справи, об'єктивно оцінити
докази, що мають юридичне значення для
її розгляду і вирішення спору по суті, і
в залежності від встановленого,
правильно визначити норми
матеріального права, що підлягають
застосуванню до спірних правовідносин,
та прийняти обґрунтоване і законне
судове рішення.

Керуючись ст.ст. 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

ухвалила:

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Подільському районі м.Києва
задовольнити частково.

Постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
10 січня 2012 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 31 травня 2012 року у справі за позовом
Управління Пенсійного фонду України в
Подільському районі м.Києва до
Державного підприємства
"Науково-дослідний інститут
мікроприладів "НТК" Інститут
монокристалів" НАН України про
стягнення заборгованості - скасувати.

Справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
С.В. Білуга

Судді
О.І.
Гаманко

А.Ф. Загородній