Справа № 807/4497/13-а
Суддя: Дору Ю.Ю.
Дата ухвалення: 2014-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

06 лютого 2014 рокум. Ужгород№ 807/4497/13-а
Закарпатський окружний
адміністративний суд у складі:
головуючого судді Дору Ю.Ю.

при секретарі Рекунової К.А., за участю:

позивача: В.о. прокурора Рахівського
району , - представник Зеленяк Е.С.,

відповідача: Ясінянської селищної ради
Закарпатскої області , - представник не
з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовною заявою В.о. прокурора
Рахівського району до Ясінянської
селищної ради Закарпатскої області
про визнання протиправним та
скасування рішення , -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до статті 160 частини 3 КАС
України 06 лютого 2014 року було
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови. Повний текст
постанови виготовлено та підписано 11
лютого 2014 року.

В.о. прокурора Рахівського району
звернувся до Закарпатського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Ясінянської селищної ради про визнання
протиправним та скасування рішення
двадцять шостої позачергової сесії VI
скликання Ясінянської селищної ради
Рахівського району Закарпатської
області від 06.12.2013 року №784 "Про
звернення депутатів Ясінянської
селищної ради до Президента України
Януковича Віктора Федоровича". В
обґрунтування позовних вимог
позивачем зазначено, що відповідачем
порушено конституційні засади
місцевого самоврядування при
прийнятті звернення, та порушено
процедуру прийняття відповідного
рішення. На думку прокурора, таке
рішення не узгоджується з положеннями
Конституції України та нормами Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні», оскільки, приймаючи
оскаржуване рішення, Ясінянська
селищна рада вийшла за межі
повноважень, наданих органам місцевого
самоврядування. Прокурором, зокрема,
зазначено, що селищна рада не є органом,
який здійснює контроль за діяльністю
Президента України та Кабінету
Міністрів Украйни і відповідно не може
направляти до Президента звернення про
відставку Уряду. Приймаючи оскаржуване
рішення селищна рада вирішила питання,
які перебувають за межами наданих
законодавством повноважень місцевого
значення, при цьому надала оцінку
діяльності Президента України,
Кабінету Міністрів України та
правоохоронних органів, що є
прерогативою виключно Президента
України та Верховної Ради України.
Окрім цього, при винесенні
оскаржуваного рішення, відповідач не
дотримався процедури, передбаченої
Регламентом роботи Ясінянської
селищної ради в частині скликання
сесії та обговорення рішення. Відтак,
позивач вважає вказане рішення
незаконним та просить суд скасувати
його у судовому порядку.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав
повністю та просив суд даний
адміністративний позов задовольнити
повністю з підстав викладених у
позовній заяві.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, проте був
належним чином повідомленим про дату,
час та місце судового засідання, про що
міститься відповідна розписка про
вручення судової повістки в матеріалах
справи. Відповідно до ч.4 ст. 128 КАС
України, суд вважає за можливе провести
судове засідання за наявним складом
учасників судового засідання.

Дослідивши подані документи та
матеріали справи, заслухавши доводи та
пояснення представника позивача,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд приходить
до наступних висновків.

Так, як вбачається з матеріалів справи
та встановлено в ході судового
розгляду даної справи, на 26
позачерговій сесії VI скликання
Ясінянської селищної ради
Закарпатської області прийнято
рішення від 06.12.2013 р. № 784 «Про звернення
депутатів Ясінянської селищної ради»,
відповідно до якого рада вирішила
підтримати звернення депутатів
Ясінянської селищної ради від 06 грудня
2013 року щодо суспільно-політичної
ситуації в Україні та звернутися до
Президента України з проханням про
відставку чинного уряду та схвалила
текст звернення до Президента України.

Надаючи правову оцінку спірним
правовідносинам, що виникли між
сторонами, суд вважає за необхідне
зазначити наступне.

Так, повноваження позивача на
звернення до суду, при нагляді ним за
додержанням і застосуванням законів,
зокрема, відповідністю актів, які
видаються всіма органами,
підприємствами, установами,
організаціями та посадовими особами,
вимогам Конституції України та чинним
законам визначено пунктом 9 розділу XV
«Перехідні положення» Конституції
України та Закону України «Про
прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-XII де
передбачено, що прокуратура здійснює
вказаний нагляд.

Згідно частини першої 1 статті 19 Закону
України «Про прокуратуру» від 05.11.1991
№1789-XII, предметом нагляду за
додержанням і застосуванням законів є,
зокрема, відповідність актів, що
видаються всіма органами,
підприємствами, установами,
організаціями та посадовими особами,
вимогам Конституції України та чинним
законам.

За приписами статей 20, 23 Закону України
«Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-XII
прокурор на підставі відповідної
постанови проводить перевірку
виконання законів і, виявивши
порушення вимог закону може,
звернутися до суду щодо визнання
незаконним акту відповідного органу
повністю чи в окремій його частині
визнання протиправним рішення чи
окремих його положень і щодо
скасування або визнання нечинним
рішення чи окремих його положень.

Отже, звертаючись до суду із даною
вимогою, в.о. прокурора Рахівського
району діяв в межах повноважень, у
порядку та в спосіб, передбачений
законом і діє як посадова особа органу
державної влади та набуває статусу
позивача.

Оцінюючи правомірність рішення
відповідача, суд керується критеріями,
закріпленими у частині третій статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, що певною мірою відображають
принципи адміністративної процедури,
якої повинні дотримуватися при
реалізації дискреційних повноважень
владні суб'єкти.

Відповідно до статті 5 Конституції
України народ здійснює владу
безпосередньо і через органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування. З цього
конституційного положення у
системному взаємозв'язку з положеннями
статті 6 Конституції України випливає,
що органи місцевого самоврядування не
є органами державної влади, а місцеве
самоврядування слід розглядати як
форму здійснення народом влади, яка
визнається і гарантується в Україні
(стаття 7 Конституції України).

Стаття 40 Конституції України визначає
місцеве самоврядування як право
територіальної громади - жителів села
чи добровільного об'єднання у сільську
громаду жителів кількох сіл, селища та
міста - самостійно вирішувати питання
місцевого значення в межах Конституції
і законів України. Місцеве
самоврядування здійснюється
територіальною громадою в порядку,
встановленому законом, як
безпосередньо, так і через органи
місцевого самоврядування: сільські,
селищні, міські ради та їх виконавчі
органи, районні та обласні ради.

Такому конституційному змісту
інституту місцевого самоврядування
властиві принаймні дві найважливіші
ознаки. Це - самостійність
територіальної громади, органів
місцевого самоврядування у вирішенні
певного кола питань і те, що предметами
відання місцевого самоврядування є не
будь-які питання суспільного життя, а
питання саме місцевого значення, тобто
такі, які пов'язані передусім з
життєдіяльністю територіальних
громад.

Гарантоване державою місцеве
самоврядування здійснюється
територіальною громадою через
сільські, селищні, міські ради та їх
виконавчі органи, районні та обласні
ради і передбачає правову,
організаційну та
матеріально-фінансову самостійність,
яка має певні конституційно-правові
межі, встановлені, зокрема, приписами
статей 19, 140, 143, 144, 146 Конституції
України. З аналізу вказаних
конституційних положень вбачається, що
ці органи місцевого самоврядування,
здійснюючи владу і самостійно
вирішуючи питання місцевого значення,
віднесені законом до їх компетенції, та
приймаючи рішення, які є обов'язковими
до виконання на відповідній території,
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до статті 143 Конституції
України територіальні громади села,
селища, міста безпосередньо або через
утворені ними органи місцевого
самоврядування управляють майном, що є
в комунальній власності; затверджують
програми соціально-економічного та
культурного розвитку і контролюють їх
виконання; затверджують бюджети
відповідних
адміністративно-територіальних
одиниць і контролюють їх виконання;
встановлюють місцеві податки і збори
відповідно до закону; забезпечують
проведення місцевих референдумів та
реалізацію їх результатів; утворюють,
реорганізовують та ліквідовують
комунальні підприємства, організації і
установи, а також здійснюють контроль
за їх діяльністю; вирішують інші
питання місцевого значення, віднесені
законом до їхньої компетенції.

Як вже зазначалося судом, систему та
гарантії місцевого самоврядування в
Україні, засади організації та
діяльності, правового статусу і
відповідальності органів та посадових
осіб місцевого самоврядування
визначає Закон України «Про місцеве
самоврядування в Україні».

Розділом ІІ Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
встановлено організаційно-правову
основу місцевого самоврядування та
загальну і виключну компетенцію
сільських, селищних, міських рад.

Статтею 25 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» передбачена
загальна компетенція сільських,
селищних, міських рад, а саме: сільські,
селищні, міські ради правомочні
розглядати і вирішувати питання,
віднесені Конституцією України, цим та
іншими законами до їх відання.

Перелік питань, які можуть
розглядатися і вирішуватись виключно
на пленарних засіданнях сільської ради
передбачені статтею 26 даного Закону №
280/97-ВР.

Дослідивши наведені норми права у
співвідношенні з предметом позову, суд
дійшов висновку, що до виключної
компетенції сільських, селищних,
міських рад належать повноваження щодо
організації і контролю за діяльністю
виконавчих органів: утворення
виконавчого комітету ради, визначення
його чисельності, затвердження та
внесення змін до його персонального
складу; розпуск виконкому;
затвердження за пропозицією
сільського, селищного, міського голови
структури виконавчих органів ради,
загальної чисельності апарату ради та
її виконавчих органів, витрат на їх
утримання; скасування актів виконавчих
органів ради, які не відповідають
Конституції чи законам України, іншим
актам законодавства, рішенням ради,
прийнятим у межах її повноважень;
заслуховування звітів керівників
виконавчих органів ради та посадових
осіб, яких вона призначає або
затверджує.

Відтак, компетенція місцевих рад є
правовою формою виразу їх функцій, вона
водночас служить і правовим засобом їх
реалізації. Закон України «Про місцеве
самоврядування в Україні» розрізняє
загальну і виключну компетенцію
місцевих рад (статті 25, 26). Здійснюючи
загальну компетенцію, місцеві ради
правомочні розглядати і вирішувати
питання, віднесені Конституцією та
законами України до їх відання. До
виключної компетенції належать
питання, які перебувають у віданні рад
і підлягають розгляду тільки на їх
пленарних засіданнях. Це, як правило,
найважливіші питання місцевого
значення, розгляд і вирішення яких не
може бути делеговано іншим органам.

Між тим, правовий статус депутата
сільської, селищної, міської, районної
у місті, районної, обласної ради (далі -
місцева рада) як представника
інтересів територіальної громади,
виборців свого виборчого округу та
рівноправного члена місцевої ради,
гарантії депутатської діяльності та
порядок відкликання депутата місцевої
ради регламентується Законом України
«Про статус депутатів місцевих рад»
від 11.07.2002 № 93-IV.

Відповідно до статті 11 Закону України
«Про статус депутатів місцевих рад»
від 11.07.2002 року № 93-IV депутат місцевої
ради має право на депутатське
звернення, депутатський запит,
депутатське запитання.

Частинами першою-другою статті 13
Закону України «Про статус депутатів
місцевих рад» від 11.07.1992 року № 93-IV
визначено, що депутатське звернення -
викладена в письмовій формі вимога
депутата місцевої ради з питань,
пов'язаних з його депутатською
діяльністю, до місцевих органів
виконавчої влади, органів місцевого
самоврядування та їх посадових осіб, а
також керівників правоохоронних та
контролюючих органів, підприємств,
установ та організацій незалежно від
форми власності, розташованих на
території відповідної ради, здійснити
певні дії, вжити заходів чи дати
офіційне роз'яснення з питань,
віднесених до їх компетенції; місцеві
органи виконавчої влади, органи
місцевого самоврядування та їх
посадові особи, а також керівники
правоохоронних та контролюючих
органів, підприємств, установ та
організацій незалежно від форми
власності, розташованих на території
відповідної ради, до яких звернувся
депутат місцевої ради, зобов'язані у
десятиденний строк розглянути
порушене ним питання та надати йому
відповідь, а в разі необхідності
додаткового вивчення чи перевірки дати
йому відповідь не пізніш як у місячний
строк.

Частиною другою статті 19 Конституції
України визначено, що органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно приписів частини сьомої статті
46 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» сесія
сільської, селищної, міської, районної
у місті ради повинна бути також
скликана за пропозицією не менш як
однієї третини депутатів від
загального складу відповідної ради,
виконавчого комітету сільської,
селищної, міської, районної у місті
ради, а сесія районної, обласної ради -
також за пропозицією не менш як однієї
третини депутатів від загального
складу відповідної ради або голови
відповідної місцевої державної
адміністрації.

При цьому, згідно частин дев'ятої та
чотирнадцятої статті 46 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
рішення про скликання сесії ради
відповідно до частин четвертої, шостої
та восьмої цієї статті доводиться до
відома депутатів і населення не пізніш
як за 10 днів до сесії, а у виняткових
випадках - не пізніш як за день до сесії
із зазначенням часу скликання, місця
проведення та питань, які
передбачається внести на розгляд ради.
Порядок проведення скликання чергової
та позачергової сесії ради,
призначення пленарних засідань ради,
підготовки і розгляду питань на
пленарних засіданнях, прийняття рішень
ради про затвердження порядку денного
сесії та з інших процедурних питань, а
також порядок роботи сесії
визначаються регламентом ради, з
урахуванням вимог Закону України «Про
засади державної регуляторної
політики у сфері господарської
діяльності».

Суд також констатує, що аналогічні
положення закріплено і у статті 11
Регламенту Ясінянської селищної ради,
затвердженого рішенням від 26.12.2010 р. №
09 (а.с.16).

Однак, як вбачається із матеріалів
справи, при прийнятті оскаржуваного
рішення зазначені вище вимоги
відповідачем не дотримано. Так,
зокрема, розпорядження селищного
голови №117 про скликання позачергової
сесії Ясінянської селищної ради було
винесено 06.12.2013 р. (а.с.14), тобто того ж
дня, що і проведено сесію, що суперечить
ст. 11 Регламенту та ч.9 ст. 46 Закону
України «Про місцеве самоврядування»,
в яких зазначено, що рішення про
скликання сесії доводиться до відома
депутатів і населення не пізніше як за
10 днів, а у виняткових випадках - не
пізніше, як за день до сесії.

Відтак, судом встановлено, що при
прийнятті оскаржуваного рішення
Ясінянської селищної ради
Закарпатської області від 06.12.2013 № 784
«Про звернення депутатів Ясінянської
селищної ради» зазначені вимоги не
були дотримані відповідачем і
прийнято оскаржуване рішення в
порушення Регламенту Ясінянської
селищної ради, затвердженого рішенням
ради від 08.04.2011 року № 09 та ч.9 ст. 46
Закону України «Про місцеве
самоврядування».

Суд дійшов висновку, що відповідач діяв
без дотримання встановленої законом
процедури вчинення дій у зв'язку з чим
оскаржуване рішення є протиправним та
підлягає скасуванню.

За загальним правилом, що випливає з
принципу змагальності, кожна сторона
повинна подати докази на підтвердження
обставин, на які вона посилається, або
на спростування обставин, про які
стверджує інша сторона. Водночас,
відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відтак, законодавець в
адміністративному процесі, як виняток
із загального правила, у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень, покладає саме на суб'єкта
владних повноважень обов'язок
аргументовано, посилаючись на докази,
довести правомірність свого рішення,
дії чи бездіяльності, спростувати
твердження позивача про порушення його
прав, свобод чи інтересів та довести
його недобросовісність.

На виконання цих вимог відповідачем не
надано суду доказів, які спростовували
б твердження позивача, а відтак, не
доведено правомірності своїх дій та
рішень.

Враховуючи наведені вище правові норми
та встановлені судом обставини справи,
суд приходить до переконання, що даний
позов є обґрунтованим і таким, що
підлягає до задоволення, а оскаржуване
позивачем рішення слід визнати
протиправним та скасувати його.

На підставі наведеного та керуючись
статтями 11, 70, 71, 86, 160-163, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву В.о. прокурора
Рахівського району до Ясінянської
селищної ради Закарпатскої області
про визнання протиправним та
скасування рішення - задоволити
повністю.

2.Визнати протиправним та скасувати
рішення двадцять шостої позачергової
сесії VI скликання Ясінянської селищної
ради Рахівського району Закарпатської
області від 06.12.2013 року №784 "Про
звернення депутатів Ясінянської
селищної ради до Президента України
Януковича Віктора Федоровича"

3. Судові витрати на підставі ч.4 ст. 94
КАС України із відповідача не
стягуються.

4. Постанова суду може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду протягом
десяти днів з дня її проголошення, а у
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Апеляційна
скарга подається через Закарпатський
окружний адміністративний суд з
одночасним надсиланням її копії до
суду апеляційної інстанції. У разі
подання апеляційної скарги судове
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

СуддяЮ.Ю. Дору