Справа № 2а-9076/11/1370
Суддя: Ліщинський А.М.
Дата ухвалення: 2014-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2014 року
Справа № 139770/11/9104

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі :

головуючого судді:
Ліщинського А.М.,

суддів:
Довгої О.І., Костіва М.В.

при секретарі судового засідання:
Губач Х.І.

з участю представника відповідача:
Ольшанська Н.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
ОСОБА_2 на постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 28
жовтня 2011 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Генерального прокурора
України Пшонки Віктора Павловича про
визнання протиправними дій і
бездіяльності та зобов'язання вчинити
певні дії,-

В С Т А Н О В
И Л А:

12.08.2011 року позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом до
відповідача про визнання
протиправними дій і бездіяльності та
зобов'язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що
відповідачем в порушення норм чинного
законодавства про звернення громадян
скеровує скарги позивача до органів
прокуратури, дії яких ним оскаржуються.
Зазначив, що його скаргу від 13.07.2011 р.,
скеровану Генеральній прокуратурі
України Адміністрацією Президента
України 21.07.2011 р., а також скаргу від
30.06.2011 р., скеровану Генеральній
прокуратурі України Комітетом
Верховної ради України з питань
боротьби з корупцією, відповідачем в
порушення вимог чинного законодавства
скеровано на розгляд до органу
прокуратури, дії якого позивачем
оскаржуються - прокуратури Львівської
області. Згідно цього просить визнати
протиправними дії і бездіяльність та
зобов`язання вчинити певні дії та, з
врахуванням уточнень до позовних
вимог, просить суд визнати
протиправними дії і бездіяльність
Генерального прокурора України Пшонки
Віктора Павловича щодо невиконання
вимог Закону України «Про
прокуратуру», Закону України «Про
звернення громадян», наказу
Генеральної прокуратури України «Про
організацію роботи з розгляду і
вирішення звернень та особистого
прийому в органах прокуратури України»
від 21.06.2011 року.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 28 жовтня 2011
року в задоволенні позову відмовлено.

Позивач постанову оскаржив, не
погодившись із зазначеним судовим
рішенням, подав апеляційну скаргу,
зазначивши, що оскаржувана постанова
винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права
та є незаконною, просить оскаржувану
постанову скасувати на підставі норм
ст.202 КАС України.

В апеляційній скарзі покликається на
те, що за нормами ст..122 Конституції
України, ст.15 Закону України «Про
прокуратуру» на Генерального
Прокурора В.П.Пшонку покладено
повноваження спрямовувати роботу
органів прокуратури та здійснювати
контроль за їх діяльністю, видає
обов'язкові для всіх органів
прокуратури накази, розпорядження,
положення та інструкції. Також вказує,
що ніколи не подавав скарг на
колективний орган. Ніколи не звертався
до Президента України на дії органів
прокуратури, а конкретно оскаржував
діяльність посадових осіб, а саме
прокурора Львівської області та його
заступників. В прокуратурі не може бути
ніяких самостійних підрозділів,
оскільки є влада Генерального
прокурора України та прокурора
Львівської області, яким підкоряються
всі підрозділи прокуратур. Він ніколи
не звертався до прокуратури, а тільки
до прокурора Львівської області, та
оскаржує Генеральному прокурору
України протиправні дії чи
бездіяльність прокурора Львівської
області та його заступників, що може
розглядати тільки Генеральний
прокурор та його заступники.

У ході апеляційного розгляду
представник відповідача Ольшанська
Н.М. надала пояснення та просить
відхилити апеляційну скаргу.

Інші особи які беруть участь у справі, в
судове засідання на виклик суду не
з'явилися, що не перешкоджає розгляду
справи в їх відсутності згідно з ч.4 ст.
196 КАС України.

Судова колегія заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги, вважає за
необхідне її задовольнити частково з
наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог позивача, суд першої інстанції
виходив з того, що Інструкцією про
організацію роботи з розгляду і
вирішення звернень та особистого
прийому в органах прокуратури України,
затвердженою наказом Генеральної
прокуратури України № 9гн від 21.06.2011 р.
встановлюється порядок розгляду і
вирішення звернень громадян, службових
та інших осіб, запитів і звернень
народних депутатів України, депутатів
місцевих рад, а також прийому громадян,
службових та інших осіб у Генеральній
прокуратурі України, прокуратурах
Автономної Республіки Крим, областей,
міст Києва і Севастополя, військових
прокуратурах регіонів та
Військово-Морських Сил України,
Дніпровській екологічній прокуратурі,
міських, районних, міжрайонних і
прирівняних до них прокуратурах.

Відповідач діяв у відповідності до
вимог чинного законодавства та в межах,
наданих йому Законом України «Про
прокуратуру».

Проте, колегія суддів вважає, що даний
висновок суду першої інстанції не
можна визнати обґрунтованим.

Як встановлено судом та підтверджено
матеріалами справи, що ОСОБА_2
звернувся до Президента України із
скаргою від 13.07.2011 р. на дії прокурора
Львівської області та його
заступників.

Управлінням з питань звернень громадян
Адміністрації Президента України
листом №22/084288-13 від 21.07.2011 р. звернення
ОСОБА_2 було скеровано для розгляду до
Генеральної прокуратури України в
порядку ст. 7 Закону України «Про
звернення громадян».

Листом №19-р від 27.07.2011 р. Генеральна
прокуратура України скерувала за
належністю звернення ОСОБА_2 до
прокуратури Львівської області.
Одночасно заявнику роз'яснено, що
Генеральною прокуратурою України
приймаються до провадження звернення,
по яких прийнято рішення прокурором
області.

Листом №19-6329-11 від 03.08.2011 р. прокуратура
Львівської області повернула ОСОБА_2
його звернення, яке надійшло з
Генеральної прокуратури України у
зв'язку із недотриманням заявником
вимог ст.ст. 5, 7 Закону України «Про
звернення громадян».

Також ОСОБА_2 звернувся до голови
Комітету Верховної ради України з
питань боротьби з корупцією із скаргою
від 30.06.2011 р. на дії прокурора
Львівської області та його
заступників.

Комітетом з питань боротьби з
організованою злочинністю і корупцією
Верховної ради України листом №04-12/12/1448
від 07.09.2011 р. звернення ОСОБА_2 було
скеровано для розгляду Генеральному
прокурору України Пшонці В.П. для
перевірки і вирішення по суті.

Листом №05/2/2-7011-01 від 14.09.2011 р.
Генеральна прокуратура України
повідомила ОСОБА_2 що розгляд його
скарги, скерованої до Генеральної
прокуратури України Комітетом з питань
боротьби з організованою злочинністю і
корупцією Верховної ради України,
доручено прокурору Львівської області
відповідно до ст.ст. 13, 15 Закону України
«Про прокуратуру».

Законом України «Про прокуратуру»
встановлено, що органи прокуратури
становлять єдину централізовану
систему, яку очолює Генеральний
прокурор України з підпорядкуванням
нижчестоящих прокурорів вищестоящим.

Статтею 16 Закону України «Про
прокуратуру» передбачено, що обласну
прокуратуру очолює прокурор області,
який спрямовує роботу цієї прокуратури
і здійснює контроль за її діяльністю.
Прокурор Львівської області, як
керівник відповідної прокуратури, має
право скасувати будь-яке рішення свого
заступника, начальника структурного
підрозділу, іншого підпорядкованого
працівника.

Колегія суддів зазначає, що суд першої
інстанції прийшов до помилкового
висновку, що позивач ОСОБА_2 у своїх
поданих скаргах від 13.07.2011 року та 30.06.2011
року оскаржує органи прокуратури,
оскільки він оскаржує дії конкретно
прокурора Львівської області та його
заступників.

Статтею 15 цього Закону України «Про
прокуратуру» передбачено, що
Генеральний прокурор України
відповідно до законів України видає
обов'язкові для всіх органів
прокуратури накази, розпорядження,
затверджує положення та інструкції.

Порядок розгляду звернень громадян у
Генеральній прокуратурі України
регулюється Законами України «Про
прокуратуру», «Про звернення громадян»
та конкретизуються Інструкцією про
порядок розгляду і вирішення звернень
та особистого прийому громадян в
органах прокуратури України, введеною
в дію наказом Генерального прокурора
України №9 від 21.06.2011.

Положеннями ст.1 Закону України «Про
звернення громадян» встановлене право
громадян України звернутися до органів
державної влади, місцевого
самоврядування, об'єднань громадян,
підприємств, установ, організацій
незалежно від форм власності, засобів
масової інформації, посадових осіб
відповідно до їх функціональних
обов'язків із зауваженнями, скаргами та
пропозиціями, що стосуються їх
статутної діяльності, заявою або
клопотанням щодо реалізації своїх
соціально-економічних, політичних та
особистих прав і законних інтересів та
скаргою про їх порушення.

Згідно ч.4 ст.7 Закону України «Про
звернення громадян» забороняється
направляти скарги громадян для
розгляду тим органам або посадовим
особам, дії чи рішення яких
оскаржуються.

Органи державної влади та місцевого
самоврядування, підприємства,
установи, організації незалежно вд
форм власності, об'єднання громадян,
засоби масової інформації, їх
керівники та інші посадові особи в
межах своїх повноважень, у
відповідності до статті 19 Закону
України «Про звернення громадян»,
зобов'язані, зокрема, об'єктивно,
всебічно і вчасно перевіряти заяви чи
скарги та не допускати безпідставної
передачі розгляду заяв чи скарг іншим
органам.

Згідно п..4 наказу Генерального
прокурора України №9гн від 28.12.2005 року
направлення звернень прокурорам, що не
мають повноважень на їх розгляд або які
раніше приймали рішення з оскаржуваних
питань, а також прокурорам, дії яких
оскаржують ся, забороняється. Не
допускається прийняття рішень по
зверненнях за висновками
підпорядкованих прокурорів, чиї дії
оскаржуються.

Відповідно ст.19 Конституції України
правовий порядок в Україні грунтується
на засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством. Органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно ст.40 Конституції України усі
мають право направляти індивідуальні
чи колективні письмові звернення або
особисто звертатися до органів
державної влади, органів місцевого
самоврядування та посадових і
службових осіб цих органів, що
зобов'язані розглянути звернення і
дати обгрунтовану відповідь у
встановлений законом строк.

Правильність вирішення справи
відповідно до вимог ст.13 КАС України
забезпечується системою: апеляційною
та касаційною. Можливість апеляційного
та касаційного оскарження судових
рішень є принципом адміністративного
судочинства, що спрямований на
забезпечення прав осудності
(законності та обґрунтованості)
судових рішень.

За таких обставин справи, колегія
суддів приходить до переконання. що суд
першої інстанції прийшов до
помилкового висновку, оскільки
висновки суду не грунтуються на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді обставин справи у їх
сукупності.

Відповідно до ст. 202 КАС України суд
апеляційної інстанції скасовує судове
рішення та ухвалює нове, коли має місце
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи,
недоведеність таких обставин,
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи чи питання.

Судова колегія вважає, що доводи
апеляційної скарги являються
суттєвими і складають підстави для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення справи.

Керуючись статтями 160 ч.3, 195, 196, 198 п.3, 202,
205, 207, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В
И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково, а постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 28
жовтня 2011 року у справі №2а-9076/11/1370
скасувати та прийняти нову, якою
позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність
Генерального Прокурора України щодо
ненадання відповіді на скарги від
13.07.2011 року та від 30.06.2011 року та
зобов'язати Генерального Прокурора
України забезпечити розгляд скарг від
13.07.2011 року та від 30.06.2011 року.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
А.М.Ліщинський

Судді
О.І. Довга

М.В.Костів