Справа № 817/3779/13-а
Суддя: Щербаков В. В.
Дата ухвалення: 2014-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/3779/13-а

05 лютого 2014 року 15год. 25хв. м.
РівнеРівненський окружний
адміністративний суд у складі судді
Щербакова В. В. за участю секретаря
судового засідання Таргоній А.В. та
сторін і інших осіб, які беруть участь у
справі:

позивача: Панащук С.В., представник
ОСОБА_2

відповідача: представник не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

Панащук Святослав Володимирович
до Управління Міністерства
внутрішніх справ України в Рівненській
області про скасування наказу,
поновлення на посаді, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та моральної шкоди ВСТАНОВИВ:

Панащук Святослав Володимирович
звернувся до Рівненського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Управління Міністерства внутрішніх
справ України в Рівненській області
про скасування наказу УМВС України в
Рівненській області № 305 о/с від 26.09.2013
про його звільнення з органів
внутрішніх справ; поновлення на посаді
дільничного інспектора міліції
відділу дільничних інспекторів
міліції Рівненського МВ УМВС України в
Рівненській області; стягнення з УМВС
України в Рівненській області на його
користь середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та моральної шкоди
в розмірі 50000 грн.

В ході судового розгляду позивач
уточнив позовні вимоги та просив
стягнути на його користь середній
заробіток за час вимушеного прогулу в
сумі 11107,49грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
позивач більше 10 років проходив службу
в органах внутрішніх справ України, на
момент звільнення перебував на посаді
дільничного інспектора міліції
відділу дільничних інспекторів
міліції Рівненського МВ УМВС України в
Рівненській області.

Наказом УМВС України в Рівненській
області № 305 о/с від 26.09.2013 позивача
звільнено з органів внутрішніх справ.
Своє звільнення вважає незаконним,
оскільки не скоював вчинку, за який
його було звільнено, крім того
відповідачем порушено порядок
звільнення зі служби, передбачений
Дисциплінарним Статутом ОВС.

Крім того, уважає, що незаконним
звільненням йому завдано моральної
шкоди, яка підлягає відшкодуванню в
сумі 50000 грн.

У судовому засіданні позивач та його
представник позовні вимоги підтримали,
просили позов задовольнити повністю.

Представник відповідача надав суду
письмові заперечення проти позову, у
яких посилається на законність та
обґрунтованість звільнення позивача,
просив у позові відмовити повністю. Від
представника відповідача надійшло
клопотання про розгляд справи без його
участі.

Заслухавши пояснення позивача та його
представника, дослідивши наявні в
матеріалах справи письмові докази, суд
прийшов до висновку, що позов належить
задовольнити частково, виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що позивач проходив
службу в органах внутрішніх справ
України на посаді дільничного
інспектора міліції відділу дільничних
інспекторів міліції Рівненського МВ
УМВС України в Рівненській області.

Наказом УМВС України в Рівненській
області від 13.09.2013 № 1587 (п.2), за скоєння
вчинку, що дискредитує звання
начальницького складу, прийнято
рішення про звільнення з органів
внутрішніх справи дільничного
інспектора міліції ВДІМ Рівненського
МВ УМВС Панащука С.В., на підставі п.66
Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ.

Наказом УМВС України в Рівненській
області № 305 о/с від 26.09.2013 позивача
звільнено з органів внутрішніх справ у
запас Збройних сил (з постановкою на
військовий облік) за пунктом 66 (за
скоєння вчинку, що дискредитує звання
рядового і начальницького складу)
Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ.

Виданню зазначених наказів передувало
службове розслідування, висновок якого
затверджений начальником УМВС
генерал-майором міліції Лазутком В.І.
13.09.2013 року.

Зі змісту висновку службового
розслідування слідує, що 10.09.2013
прокуратурою Рівненської області за
матеріалами ВВБ в Рівненській області
розпочато кримінальне провадження №
0000091 за ознаками злочину,
передбаченого ч.4 ст.368 КК України
відносно дільничного інспектора
міліції ВДІМ Рівненського МВ УМВС
України в Рівненській області майора
міліції ОСОБА_6 та дільничного
інспектора міліції ВДІМ Рівненського
МВ УМВС України в Рівненській області
капітана міліції Панащука С.В., які
діючи за попередньою змовою групою
осіб, вимагали у громадянина ОСОБА_5
неправомірну вигоду в сумі 2500 доларів
США, або в еквіваленті 20000 грн, за
невжиття заходів щодо притягнення його
до кримінальної відповідальності за
вчинення крадіжки паливно-мастильних
матеріалів.

Пунктом 3 зазначеного висновку
пропонується: за скоєння вчинку, що
дискредитує звання начальницького
складу дільничного інспектора міліції
ВДІМ Рівненського МВ УМВС України в
Рівненській області капітана міліції
Панащука С.В. звільнити з органів
внутрішніх справ на підставі п.66
Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ України.

В ході проведення службового
розслідування у Панащука С.В. відібрано
письмові пояснення, в яких він повністю
заперечує свою причетність до подій,
викладених у висновку службового
розслідування.

В судовому засіданні Панащук С.В.
наполягав, що жодного вчинку, що
дискредитує звання начальницького
складу органів внутрішніх справ не
вчиняв і не причетний до тих подій, які
описані у висновку службового
розслідування та в наказі про його
звільнення.

Допитаний у судовому засіданні свідок
ОСОБА_6 заперечив причетність Панащука
С.В. до подій, що висвітлені у висновку
службового розслідування та в наказі
про звільнення, тобто до вимагання
хабара у гр.. ОСОБА_5

Досліджені матеріали службового
розслідування не містять будь-яких
фактичних даних причетності позивача
до вимагання у громадянина ОСОБА_5
неправомірної вигоди за невжиття
заходів щодо притягнення його до
кримінальної відповідальності.

Відповідачем не надано суду жодного
доказу на підтвердження причетності
позивача до вказаних у висновку подій.

Вирішуючи даний спір та надаючи
правову оцінку встановленим
обставинам, суд виходить з такого.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про
міліцію», порядок та умови проходження
служби в міліції регламентуються
Положенням про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів УРСР від
29.07.1991 № 114 (далі -Положення).

Відповідно до п. 66 Положення, особи
рядового і начальницького складу, які
скоїли вчинки, що дискредитують звання
рядового і начальницького складу,
звільняються з органів внутрішніх
справ. При цьому звільнення
проводиться з урахуванням вимог пункту
62 цього Положення.

Законом України від 22 лютого 2006 року N
3460-IV затверджено Дисциплінарний статут
органів внутрішніх справ України
(надалі - Дисциплінарний статут).

Відповідно до преамбули
Дисциплінарного статуту, цей Статут
визначає сутність службової
дисципліни, обов'язки осіб рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ України стосовно її
дотримання, види заохочень та
дисциплінарних стягнень, порядок і
права начальників щодо їх
застосування, а також порядок
оскарження дисциплінарних стягнень.

З матеріалів справи вбачається, що
позвача було звільнено за скоєння
вчинку, що дискредитує звання рядового
і начальницького складу, тобто за п. 66
Положення про проходження служби.

Звільнення за порушення службової
дисципліни у порядку, встановленому
Дисциплінарним статутом, передбачено
п.64 «Є» Положення і є окремою підставою
звільнення.

Тому суд не бере до уваги посилання
позивача на ту обставину, що під час
його звільнення були порушені вимоги
Дисциплінарного статуту, оскільки до
спірних правовідносин положення
зазначеного статуту не застосовуються.

Разом з тим, суд зауважує, що
матеріалами справи не підтверджується
факт вимагання позивачем у гр. ОСОБА_5
неправомірної вигоди за не притягнення
останнього до кримінальної
відповідальності, а отже скоєння
позивачем вчинку, що дискредитує
звання начальницького складу
відповідачем перед судом не доведено.

За таких обставин суд вважає, що у
відповідача не було підстав для
звільнення позивача за п.66 Положення
про проходження служби, тобто за
скоєння вчинку, що дискредитує
рядового або начальницького складу.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно;розсудливо; з дотриманням
принципу рівності перед законом,
запобігаючи всім формам дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Таким чином, наказ УМВС України в
Рівненській області № 305 о/с від 26.09.2013 в
частині звільнення позивача з органів
внутрішніх справ за скоєння вчинку, що
дискредитує звання рядового і
начальницького складу не відповідає
вказаним критеріям правомірності, а
тому підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 24 Положення про
проходження служби, у разі незаконного
звільнення або переведення на іншу
посаду особи рядового, начальницького
складу органів внутрішніх справ
підлягають поновленню на попередній
посаді з виплатою грошового
забезпечення за час вимушеного прогулу
або різниці в грошовому забезпеченні
за час виконання службових обов'язків,
але не більш як за один рік.

На підставі наявної в матеріалах
справи довідки про розмір грошового
забезпечення позивача та відповідно до
вимог Постанови Кабінету Міністрів №
100 від 08.02.1995 «Про затвердження порядку
обчислення середньої заробітної
плати», судом здійснено відповідні
розрахунки, згідно яких середній
заробіток за час вимушеного прогулу
позивача з моменту його незаконного
звільнення по день винесення рішення
судом становить 10 758 (десять тисяч
сімсот п'ятдесят вісім) грн.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що порушене право позивача підлягає
відновленню шляхом поновлення на
попередній посаді дільничного
інспектора міліції ВДІМ Рівненського
МВ УМВС України в Рівненській області,
із стягненням середнього заробітку за
час вимушеного прогулу в сумі 10 758 грн.

Щодо вимог про зобов'язання
відшкодувати моральну шкоду в розмірі
50000 грн., суд зазначає наступне.

Статтею 23 Цивільного кодексу України
передбачено, що особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України у своїй постанові від 31 березня
1995 року № 4 «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» (зі змінами та
доповненнями) під моральною шкодою
слід розуміти втрати немайнового
характеру внаслідок моральних чи
фізичних страждань, або інших
негативних явищ, заподіяних фізичній
чи юридичній особі незаконними діями
або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства
моральна шкода може полягати, зокрема:
у приниженні честі, гідності, престижу
або ділової репутації, моральних
переживаннях у зв'язку з ушкодженням
здоров'я, у порушенні права власності (в
тому числі інтелектуальної), прав,
наданих споживачам, інших цивільних
прав, у зв'язку з незаконним
перебуванням під слідством і судом, у
порушенні нормальних життєвих зв'язків
через неможливість продовження
активного громадського життя,
порушенні стосунків з оточуючими
людьми, при настанні інших негативних
наслідків.

Також, суд при вирішенні питання щодо
відшкодування моральної шкоди повинен
з'ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору.

Крім цього, розмір відшкодування
моральної (немайнової) шкоди суд
визначає залежно від характеру та
обсягу страждань (фізичних, душевних,
психічних тощо), яких зазнав позивач,
характеру немайнових втрат (їх
тривалості, можливості відновлення
тощо) та з урахуванням інших обставин.
Зокрема, враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану,
добровільне - за власною ініціативою чи
за зверненням потерпілого -
спростування інформації редакцією
засобу масової інформації.

Проте, позивачем в порушення вимог ч.1
ст.71 КАС України, не доведено
передбачених ст.ст. 23, 1167 Цивільного
кодексу України і підстав, які
зумовлюють наявність моральної шкоди,
зокрема матеріали справи не містять
жодних свідчень та відповідних доказів
про ступінь моральних чи фізичних
страждань або шкоди завданої здоров'ю.

З огляду на викладене, суд вважає, що
вимоги позивача щодо стягнення
моральної шкоди є необґрунтованими, а
тому до задоволення не підлягають.

З огляду на викладене, позовні вимоги
слід задовольнити частково.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати
наказ Управління МВС України в
Рівненській області №305 о/с від 26.09.2013
року.

Поновити Панащука Святослава
Володимировича на посаді дільничного
інспектора міліції відділу дільничних
інспекторів міліції Рівненського МВ
УМВС України в Рівненській області.

Стягнути з Управління МВС України в
Рівненській області на користь
Панащука Святослава Володимировича
середній заробіток за час вимушеного
прогулу у розмірі 10758 (десять тисяч
сімсот п'ятдесят вісім) грн.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Допустити негайне виконання судового
рішення в частині поновлення на роботі
та виплати заробітної плати згідно
штатного розпису за один місяць.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Щербаков
В. В.