Справа № 640/20594/13-а
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2014-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2014 р.Справа № 640/20594/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Калиновського В.А.

Суддів: Водолажської Н.С. , Бенедик А.П.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України в Київському районі м. Харкова
на постанову Київського районного суду
м. Харкова від 12.12.2013р. по справі №
640/20594/13-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України в Київському районі м. Харкова

про визнання неправомірними дій та
зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернулась до
Київського районного суду м. Харкова з
позовом до Управління Пенсійного фонду
України в Київському районі м. Харкова,
в якому просила суд визнати
протиправними дії суб'єкта владних
повноважень - рішення відповідача про
відмову в призначенні пенсії за
вислугу років як працівнику освіти
відповідно до п. «е» ст. 55 Закону
України «Про пенсійне забезпечення» та
п.2р. XV Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та зобов'язати
відповідача призначити та виплачувати
пенсію позивачу за вислугу років як
працівнику освіти відповідно до п. «е»
ст. 55 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» та п.2р. XV Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» починаючи з
29.07.2013 року.

Постановою Київського районного суду
м. Харкова від 12.12.2013 року зазначений
адміністративний позов було
задоволено.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, відповідачем подано
апеляційну скаргу, в якій він просить
скасувати оскаржувану постанову та
прийняти нову, якою в задоволенні
позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги відповідач посилається на
порушення судом першої інстанції, при
прийнятті постанови, норм
матеріального права, неповне
з'ясування обставин, які мають значення
для справи. На підтвердження заявлених
вимог відповідач вказує, що позивачка
не має необхідного для призначення
пенсії за вислугою років,
передбаченого Законом України "Про
пенсійне забезпечення" спеціального
стажу роботи за Переліком,
затвердженим Кабінетом Міністрів
України від 04.11.1993 року №909, з обставин і
обґрунтувань, викладених в апеляційній
скарзі.

Позивач подав заперечення на
апеляційну скаргу, в яких він,
наполягаючи на законності та
обґрунтованості постанови суду першої
інстанції, просив залишити апеляційну
скаргу без задоволення, а оскаржувану
постанову без змін.

В судове засідання апеляційної
інстанції сторони не прибули, були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового засідання.

Враховуючи неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, колегія суддів на
підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними в справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши рішення
суду та доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено у суді апеляційної
інстанції, що відповідно до трудової
книжки ОСОБА_1 (до зміни прізвища
ОСОБА_1) 01.09.1986 року прийнята на посаду
піонервожатої, 03.09.1990 р. залишилась
ставка старшої піонервожатої, 01.10.1991 р.
перейменована посада «старшої
піонервожатої» на посаду
«педагог-організатор» , 01.09.1993р.
залишено 0,5 ставки
педагога-організатора та дозволено
вести уроки географії, 01.09.1994р.
звільнено від посади
«педагог-організатор», залишено ставку
географії (а.с. 5-6)

Відповідно до карток-довідки за період
1986-1991 рр. ОСОБА_1 знаходилась на посаді
старшої піонервожатої. (а.с. 9-14).

Відповідно до архівної довідки від
14.08.2013 р. №136, виданою Управлінням
освіти Виконавчого комітету
Адміністрації Київського р-ну ХМР,
ОСОБА_1 дійсно працювала в СШ №37
Київського району м. Харкова на посаді
старшої піонервожатої з 01.09.1986 року. В
трудовій книжці зроблена помилка.
Згідно наказу Міністерства освіти СРСР
від 31.12.1986р. №264 у типових штатах посада
піонервожатої не значиться. (а.с. 15).

Згідно протоколу №112 від 09.07.2013 р.
позивачці було відмовлено в
призначенні пенсії за вислугу років як
працівнику освіти відповідно до п. «е»
ст.. 55 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» та п.2р. XV Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування»(а.с. 16).

Згідно рішення Київського районного
суду м. Харкова від 06.11.2013 року,
провадження в справі за заявою ОСОБА_1 ,
заінт. особа - УПФУ в Київському районі
м. Харкова про встановлення юридичного
факту закрито, оскільки вбачається
спір про право.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги, виходив з того, що
позивачка має спеціальний стаж для
реалізації права на призначення пенсії
за вислугою років на підставі п. "е" ст. 55
Закону України "Про пенсійне
забезпечення".

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції, з
огляду на наступне.

Питання призначення пенсії за вислугою
років працівникам освіти врегульовано
Законом України "Про пенсійне
забезпечення" 5 листопада 1991 року
№1788-XII.

Відповідно до ст. 51 Закону України "Про
пенсійне забезпечення", передбачені
підстави пенсійного забезпечення за
вислугу років, згідно яких пенсії за
вислугу років встановлюються окремим
категоріям громадян, зайнятих на
роботах, виконання яких призводить до
втрати професійної працездатності або
придатності до настання віку, що дає
право на пенсію за віком.

Статтею ст. 51 Закону України "Про
пенсійне забезпечення" визначено, що
право на пенсію за вислугу років мають
працівники освіти, охорони здоров'я, а
також соціального забезпечення, які в
будинках-інтернатах для престарілих та
інвалідів і спеціальних службах
безпосередньо зайняті обслуговуванням
пенсіонерів та інвалідів, відповідно
до пункту "е" статті 55.

Згідно з п. "е" ст. 55 вказаного Закону
передбачено, що право на пенсію за
вислугу років мають працівники освіти,
охорони здоров'я та соціального
забезпечення при наявності
спеціального стажу роботи від 25 до 30
років за переліком, що затверджується у
порядку, який визначається Кабінетом
Міністрів України, незалежно від віку.

Відповідно до ст. 62 Закону України "Про
пенсійне забезпечення" передбачено, що
основним документом, який підтверджує
стаж роботи, є трудова книжка.

У відповідності до п.1 Порядку
підтвердження наявного трудового
стажу для призначення пенсій за
відсутності трудової книжки або
відповідних записів у ній від 12.08.1993
року, №637 основним документом, що
підтверджує стаж роботи, є трудова
книжка.

Відповідно до трудової книжки ОСОБА_1
(до зміни прізвища ОСОБА_1) 01.09.1986 року
прийнята на посаду піонервожатої,
03.09.1990 р. залишилась ставка старшої
піонервожатої, 01.10.1991 р. перейменована
посада «старшої піонервожатої» на
посаду «педагог-організатор» , 01.09.1993р.
залишено 0,5 ставки
педагога-організатора та дозволено
вести уроки географії, 01.09.1994р.
звільнено від посади
«педагог-організатор», залишено ставку
географії (а.с. 5-6)

На виконання норми п. "е" ст. 55 Закону
України "Про пенсійне забезпечення"
Кабінетом Міністрів України
затверджено Перелік закладів і установ
освіти, охорони здоров'я та соціального
захисту і посад, робота на яких дає
право на пенсію за вислугу років
(постанова Кабінету Міністрів України
від 4 листопада 1993 р. № 909).

Відповідно до вказаного Переліку,
користуються правом на призначення
пенсії за вислугу років особи, які
працювати в загальноосвітніх
навчальних закладах на посадах
учителів, логопедів, вчителів -
логопедів, вчителів-дефектологів,
викладачів, навчальних сурдопедагогів,
тифлопедагогів, вихователів,
завідуючих та інструкторів слухових
кабінетів, директорів, завідуючих. їх
заступників з навчально-виховної
(навчальної, виховної), навчально-
виробничої частини або роботи з
виробничого навчання, завідуючі
навчальною і навчально- виховною
частиною, соціальні педагоги
(організатори позакласної та
позашкільної виховної роботи з дітьми),
практичні психологи, педагоги
організатори, майстри виробничого
навчання, керівники гуртків, секцій,
студій та інших форм гурткової роботи.

При цьому п. 3 Примітки до постанова
Кабінету Міністрів України від 4
листопада 1993 р. № 909 вказує, що робота за
спеціальністю в закладах, установах і
на посадах до 1 січня 1992 року, яка давала
право на пенсію за вислугу років
відповідно до раніше діючого
законодавства, в тому числі на посаді
старшої піонервожатої зараховується
до стажу для призначення пенсії за
вислугу років.

Слід також відзначити, що
законодавством часів СРСР у
загальноосвітніх школах була
передбачена посада старшого
піонервожатого. Рішенням колегії
Міністерства праці УРСР від 29 березня
1991 р. № 25 «Про умови оплати праці та
розміри ставок заробітної плати й
посадових окладів працівників
народної освіти в Українській PCP» були
затверджені нові умови оплати праці
працівників освіти. Зазначеною
постановою в загальноосвітніх
навчальних закладах замість посади
старшого піонервожатого з 1 квітня 1991
року вводилась посада
педагога-організатора, тому всі старші
піонервожаті з 1 квітня 1991 року мали
бути переведені на посади педагогів -
організаторів.

В трудовій книжці позивачки зроблено
запис, що 01.09.1986 року вона призначена на
посаду старшої піонервожатої.

Колегія суддів зазначає, що з
урахування норм Закону України "Про
пенсійне забезпечення" , на час
звернення до Управління Пенсійного
фонду України в Київському районі м.
Харкова за призначенням пенсії
позивачка мала стаж працівника освіти,
який у розумінні п. "е" ст. 55 вказаного
Закону вважається спеціальним та є
підставою для призначення пенсії за
вислугою років.

Статтею 19 Конституції України
встановлено обов'язок органів
державної влади та органів місцевого
самоврядування, їх посадових осіб
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

З огляду на зазначене, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції щодо неправомірної відмови
Управління Пенсійного фонду України в
Київському районі м. Харкова позивачці
у призначенні пенсії за вислугою років
відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України
"Про пенсійне забезпечення".

Отже, колегія суддів переглянувши
рішення суду першої інстанції, вважає,
що при його прийнятті суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги з наведених
підстав висновків суду не
спростовують.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини
справи, колегія суддів дійшла висновку,
що постанова Київського районного суду
м. Харкова від 12.12.2013 року по справі №
640/20594/13-а прийнята з дотриманням норм
чинного процесуального та
матеріального права і підстав для її
скасування не виявлено.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 197, 198, 200, п. 1 ч.
1 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Київському
районі м. Харкова залишити без
задоволення.

Постанову Київського районного суду м.
Харкова від 12.12.2013р. по справі №
640/20594/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Калиновський
В.А.Судді(підпис) (підпис) Водолажська
Н.С. Бенедик А.П.