Справа № 826/16444/13-а
Суддя: Бужак Н.П.
Дата ухвалення: 2014-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
у 1-й інстанції: Шейко Т.І.
Суддя-доповідач: Бужак Н.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді: Бужак Н.П.,

Суддів: Костюк Л.О., Троян Н.М.,

при секретарі: Савін І.В.

розглянувши у судовому засіданні
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 15 листопада 2013 року у справі
за адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Державного реєстратора прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у м. Києві
Тамаєвої Валентини Русланівни;
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві, третя
особа: ОСОБА_6 про визнання
протиправним та скасування рішення,
визнання недійсним витягу та
зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернулась до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до Державного реєстратора прав
на нерухоме майно Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у м. Києві
Тамаєвої Валентини Русланівни,
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві, в якому
просила визнати протиправним та
скасувати рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень від 27
березня 2013 року, прийнятого державним
реєстратором прав на нерухоме майно
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві Тамаєвою
Валентиною Русланівною, визнати
недійсним витяг з Державного реєстру
прав на нерухоме майно про реєстрацію
права власності на квартиру АДРЕСА_1 за
індексним номером 1685427 від 27 березня 2013
року; зобов'язати Реєстраційну службу
Головного управління юстиції у м. Києві
скасувати державну реєстрацію права
власності на квартиру АДРЕСА_1 за
ОСОБА_6.

Постановою Окружного
адміністративного суду від 15 листопада
2013 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просив скасувати постанову суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши осіб, які з'явилися у судове
засідання, дослідивши матеріали справи
та доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як вбачається із матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, 08
червня 2010 року між ОСОБА_6
(позикодавець) та ОСОБА_2 (позичальник)
було укладено договір позики,
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу та зареєстровано в реєстрі за
№1444.

Відповідно до пунктів 1 та 2 договору
позики від 08 червня 2010 року
позикодавець передав, а позичальник
прийняв у власність 248 000 грн., що
еквівалентно 31 000 доларів США.
Зазначену суму грошей позичальник
зобов'язався повернути позикодавцеві
готівкою в строк до 08 грудня 2010 року.

Згідно з вимогами пункту 8 договору
позики, якщо позичальник своєчасно не
поверне суму позики, він зобов'язаний
сплатити на вимогу позикодавця суму
боргу у гривнях, з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення, а також 3% річних від
простроченої суми.

На забезпечення виконання
позичальником зобов'язань за даним
договором, позичальник передає в
іпотеку однокімнатну квартиру під
АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2 на
підставі договору дарування квартири,
посвідченого приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу 09 липня 2004 року за реєстровим
№5155, право власності за яким
зареєстровано у Комунальному
підприємстві «Київське міське бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна» 15 липня 2004 року у
реєстровій книзі № д.1120-28 за реєстровим
№585 (пункт 9 договору позики від 08
червня 2010 року).

08 червня 2010 року між ОСОБА_6
(іпотекодержатель) та ОСОБА_2
(іпотекодавець) укладено договір
іпотеки, посвідчений приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу за реєстровим
№1445.

Відповідно до пункту 1.1 договору
іпотеки іпотекодавець передає в
іпотеку наступне нерухоме майно, а
саме: квартиру під АДРЕСА_1.

07 грудня 2010 року сторонами укладено
договір про внесення змін та доповнень
до договору позики, посвідченого
ОСОБА_7, приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу 08 червня 2010 року за реєстровим
№1444, який, в свою чергу, було посвідчено
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу за
реєстровим №5351.

Відповідно до пункту 2 договору від 07
грудня 2010 року позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві суму грошей (248 000 грн., що
еквівалентно 31 000 доларів США) готівкою
у гривнях за комерційним курсом на день
повернення в строк до 07 червня 2011 року.

Пункт 8 договору позики від 08 червня 2010
року викладений в новій редакції,
згідно якої якщо позичальник своєчасно
не поверне суму позики, він
зобов'язаний сплатити на вимогу
позикодавця суму боргу у гривнях, з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, пеню
в розмірі 0,25 % від суми несвоєчасно
виконаного зобов'язання, за кожний день
прострочення, включаючи день оплати, а
також 3% річних від простроченої суми.

07 грудня 2010 року сторонами також було
укладено договір про внесення змін та
доповнень до договору іпотеки,
посвідченого ОСОБА_7, приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу 08 червня 2010 року
за реєстровим №1445, посвідчений
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу за
реєстровим №5352.

Зміни стосувались викладення в новій
редакції абзацу Преамбули договору -
«Основне зобов'язання». Інші умови
договору іпотеки залишились
незмінними, і сторони підтверджують по
ньому свої зобов'язання (пункт 2
договору від 07 грудня 2010 року).

На виконання вимог договору позики
ОСОБА_2 починаючи з 08.07.2010 року по 07.12.2011
року було повернуто ОСОБА_6 частину
боргу, а саме 18000 доларів США.

21 березня 2012 року ОСОБА_6 звернувся з
заявою до приватного нотаріуса
Київського міського нотаріального
округу, в якій просив приватного
нотаріуса Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_7 передати
ОСОБА_2 вимогу про усунення порушень,
щодо погашення боргу в повному обсязі.

Заборгованість позивачки станом на час
звернення третьої особи з зазначеною
заявою до нотаріуса (21.03.2012 року)
становила: основний борг 31000 доларів
США, що є еквівалентом суми 200000,00 грн.,
144000,00 грн. пені та 4734,75 грн. - 3% річних від
простроченої суми, що разом складає
348734,75 (триста сорок вісім тисяч сімсот
тридцять чотири) гривні 75 копійок, яку
ОСОБА_6 пропонував позивачці повернути
в тридцятиденний термін, в іншому
випадку застерігав про задоволення
своїх вимог за рахунок предмета
іпотеки шляхом реєстрації за собою
права власності на предмет іпотеки у
відповідності до Закону України «Про
іпотеку» та пункту 5.1 Договору іпотеки.

Відповідно до статті 84 Закону України
«Про нотаріат», повідомленням за вих.
№02-24 від 21 березня 2012 року на адресу
ОСОБА_2, зареєстрованим в реєстрі за
№703, приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу передав
заяву ОСОБА_6, у якій викладено текст
вимоги про усунення порушень.

Оскільки вимога ОСОБА_6, щодо
повернення боргу позивачкою виконана
не була, - 06 лютого 2013 року він звернувся
до Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві з заявою
про реєстрацію права власності за
собою на предмет іпотеки.

27 березня 2013 року державний реєстратор
прав на нерухоме майно Реєстраційної
служби Головного управління юстиції у
м. Києві рішенням №1175052 здійснив
державну реєстрацію права власності на
квартиру, що розташована в АДРЕСА_1 за
ОСОБА_6, податковий номер НОМЕР_1.

Колегія суддів апеляційної інстанції
погоджується з висновком суду першої
інстанції, щодо відмови в задоволені
позовних вимог виходячи з наступного.

Статтею 627 Цивільного кодексу України
встановлено, що сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності і справедливості.

Згідно положень статті 629 Цивільного
кодексу України договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Нормами статті 1049 Цивільного кодексу
України визначений обов'язок
позичальника повернути позикодавцеві
позику, а нормами статті 1050 Цивільного
кодексу України - наслідки порушення
договору позичальником.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не
встановлений договором.

Пунктом 8 Договору позики від 08 червня
2010 року з урахуванням змін, внесених
Договором від 07 грудня 2010 року про
внесення змін і доповнень до Договору
позики від 08 червня 2010 року, сторони
узгодили умови в разі своєчасного
неповернення коштів позичальником.

Умовами Договору позики від 08 червня 2010
року (пункт 6) та умовами Договору
іпотеки від 08 червня 2010 року (пункти 2.1.2,
4.2, 4.4., 4.6) сторони погодили можливість
звернення стягнення на предмет іпотеки
у разі невиконання іпотекодавцем своїх
зобов'язань за договором позики. Тобто
сторони узгодили можливість
позасудового врегулювання спору.

Статтею 36 Закону України «Про іпотеку»
встановлено, що сторони іпотечного
договору можуть вирішити питання про
звернення стягнення на предмет іпотеки
шляхом позасудового врегулювання на
підставі договору. Позасудове
врегулювання здійснюється згідно із
застереженням про задоволення вимог
іпотекодержателя, що міститься в
іпотечному договорі, або згідно з
окремим договором між іпотекодавцем і
іпотекодержателем про задоволення
вимог іпотекодержателя, що підлягає
нотаріальному посвідченню, який може
бути укладений одночасно з іпотечним
договором або в будь-який час до
набрання законної сили рішенням суду
про звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Договір про задоволення вимог
іпотекодержателя, яким також
вважається відповідне застереження в
іпотечному договорі, визначає можливий
спосіб звернення стягнення на предмет
іпотеки відповідно до цього Закону.

Відповідно до частини 1 статті 37 Закону
України «Про іпотеку»
іпотекодержатель може задовольнити
забезпечену іпотекою вимогу шляхом
набуття права власності на предмет
іпотеки. Правовою підставою для
реєстрації права власності
іпотекодержателя на нерухоме майно,
яке є предметом іпотеки, є договір про
задоволення вимог іпотекодержателя
або відповідне застереження в
іпотечному договорі, яке прирівнюється
до такого договору за своїми правовими
наслідками та передбачає передачу
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки в рахунок виконання
основного зобов'язання.

Відповідно до вимог статті 182
Цивільного кодексу України право
власності та інші речові права на
нерухомі речі, обтяження цих прав, їх
виникнення, перехід і припинення
підлягають державній реєстрації.

Державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно - офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно (стаття 2 Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень").

Відносини, пов'язані з державною
реєстрацією прав на нерухоме майно та
їх обтяжень регулюються Законом
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень".

Повноваження державного реєстратора
прав на нерухоме майно визначені
статтею 9 Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень".

Порядок проведення державної
реєстрації прав та їх обтяжень
визначений статтею 15 Закону.

Частиною 1 статті 15 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень"
встановлено, що державна реєстрація
прав та їх обтяжень проводиться в
такому порядку: 1) прийняття і перевірка
документів, що подаються для державної
реєстрації прав та їх обтяжень,
реєстрація заяви; 2) встановлення факту
відсутності підстав для відмови в
державній реєстрації прав та їх
обтяжень, зупинення розгляду заяви про
державну реєстрацію прав та/або їх
обтяжень; 3) прийняття рішення про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень, відмову в ній або зупинення
державної реєстрації; 4) внесення
записів до Державного реєстру прав; 5)
видача свідоцтва про право власності
на нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону; 6)
надання витягів з Державного реєстру
прав про зареєстровані права та/або їх
обтяження.

Відповідно до частини 2 статті 15 Закону
орган державної реєстрації прав,
державні реєстратори зобов'язані
надати до відома заявників інформацію
про необхідний перелік документів для
здійснення державної реєстрації прав.

Перелік документів для здійснення
державної реєстрації прав
визначається Кабінетом Міністрів
України у Порядку державної реєстрації
прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно з частиною 4 статті 15 Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень" державній реєстрації
підлягають виключно заявлені права та
їх обтяження за умови їх відповідності
законодавству і поданим документам.

Згідно з пунктом 26 постанови Кабінету
Міністрів України «Про затвердження
Порядку державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку
надання інформації з Державного
реєстру речових прав на нерухоме
майно» №703 від 22 червня 2011 року для
проведення державної реєстрації права
власності та інших речових прав на
нерухоме майно необхідними
документами є документи, що
підтверджують виникнення, перехід або
припинення права власності та інших
речових прав на нерухоме майно та інші
документи, визначені цим Порядком.

Згідно зі статтею 19 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
державна реєстрація прав проводиться
на підставі: договорів, укладених у
порядку, встановленому законом;
свідоцтв про право власності на
нерухоме майно, виданих відповідно до
вимог цього Закону; свідоцтв про право
власності, виданих органами
приватизації наймачам житлових
приміщень у державному та комунальному
житловому фонді; державних актів на
право власності або постійного
користування на земельну ділянку у
випадках, встановлених законом; рішень
судів, що набрали законної сили; інших
документів, що підтверджують
виникнення, перехід, припинення прав на
нерухоме майно, поданих органу
державної реєстрації прав разом із
заявою.

Колегія суддів не бере до уваги
зауваження апелянта з приводу того, що
позивачкою не укладався договір про
оцінку майна з вказаним у звіті
суб'єктом оціночної діяльності і
позивачка не погоджується з сумою, в
яку оцінено майно та буде оскаржувати
звіт про оцінку майна в судовому
порядку, а державний реєсторатор при
перевірці поданих документів мав
з'ясувати всі ці питання з позивачкою і
відмовити ОСОБА_6 у реєстрації за ним
права власності на іпотечне майно, -
оскільки повноваження державного
реєстратора чітко визначені чинним
законодавством у сфері державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, яким, в свою чергу, не
визначено обов'язку державного
реєстратора вчиняти дії, на
недотримання яких зауважує позивач.

Частиною 1 статті 24 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»
визначені умови, за яких у державній
реєстрації прав та їх обтяжень може
бути відмовлено.

Відповідно до частини 4 статті 24 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» відмова в державній
реєстрації прав та їх обтяжень з
підстав, не передбачених цим Законом,
заборонена.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що
постанова суду є законною і
обґрунтованою, ухвалена з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права, а тому підстав для її скасування
не має.

Викладені в апеляційній скарзі
апелянтом доводи, висновків суду
першої інстанції не спростовують.

Відповідно до ст. 198,200 КАС України, суд
апеляційної інстанції має право за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга
підлягає залишенню без задоволення, а
постанова суду першої інстанції - без
змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 160,197,198,200,205,206,212,254 КАС України,
колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
15 листопада 2013 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення, проте на неї
може бути подано касаційну скаргу до
Вищого адміністративного суду України
у порядку та в строки, визначені ст. 212
КАС України.

Головуючий суддя:
Бужак Н.П.

судді:
Костюк Л.О.

Троян Н.М.

Повний текст виготовлено: 12 лютого 2014
року.

Головуючий суддя
Бужак Н.П.

Судді:
Костюк Л.О.

Троян Н.М.