Справа № 826/15493/13-а
Суддя: Василенко Я.М.
Дата ухвалення: 2014-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Клочкова
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

28 січня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого
Василенка Я.М.,

суддів
Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі
Зубрицькому Д.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Дарницькому
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 14.11.2013 у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Державної податкової інспекції у
Дарницькому районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду першої
інстанції із позовом, в якому просив
визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення від
22.04.2013 № про визначення суми
податкового зобов'язання з земельного
податку фізичних осіб в сумі 2 340, 00 грн.,
прийнятого ДПІ у Дарницькому районі ГУ
Міндоходів у м. Києві.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
14.11.2013 позов задоволено.

Не погоджуючись з зазначеним вище
судовим рішенням відповідач звернувся
із апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати оскаржувану постанову, як
таку, що ухвалена із порушенням норм
матеріального і процесуального права,
та ухвалити нову, якою у задоволенні
позовних вимог відмовити.

В судове засідання сторони не
з'явились, про день, час та місце
розгляду справи повідомлені належним
чином, у зв'язку із чим, колегія суддів,
на підставі ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 196
КАС України розглядає справу за їх
відсутності без фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що зазначена апеляційна скарга
не підлягає задоволенню, виходячи з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи
ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2)
є фізичною особою-підприємцем, що
підтверджується свідоцтвом про
державну реєстрацію № НОМЕР_3 від
13.11.1995, з 01.01.2012 обрав ставку єдиного
податку 20% від доходу, що підтверджено
свідоцтвом платника єдиного податку
серія НОМЕР_4 від 22.05.2012 (т. 1, а.с. 5). У
пункті 7 зазначеного свідоцтва
платника єдиного податку вказано про
види діяльності позивача, зокрема,
надання в оренду й експлуатацію
власного чи орендованого нерухомого
майна.

Відповідно до свідоцтва про право
власності на нежиле приміщення серія
НП № 68324 від 16.05.2002 (т. 1, а.с. 6) ОСОБА_2 є
власником нежилого приміщення АДРЕСА_1

Відповідачем прийнято ППР № від
22.04.2013, яким позивачу визначено суму
податкового зобов'язання за платежем:
земельний податок з фізичних осіб в
сумі 2 340,00 грн.

Суд першої інстанції мотивував своє
рішення тим, що позивач є платником
єдиного податку та фактично здійснює
такий вид підприємницької діяльності
як здавання в оренду власного
нерухомого майна, а тому відповідно до
п.п. 4 п. 297.1. ст. 297 Податкового кодексу
України звільнений від сплати
земельного податку, в силу чого у
відповідача не було підстав для
прийняття оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що
земельний податок за земельні ділянки
під приміщеннями (його частинами), по
яких не було оформлене право власності
в установленому чинним законодавством
порядку, саме для здійснення
підприємницької діяльності та
використовується фізичною особою або
фізичною особою-підприємцем у
комерційних цілях, зокрема, при
здаванні в оренду власного нерухомого
майна, повинен сплачуватися на
загальних підставах відповідно до норм
ст. 274 Податкового кодексу України, в
силу чого, оскаржуване податкове
повідомлення-рішення є обґрунтованим
та правомірним.

Колегія суддів погоджується з рішенням
суду першої інстанції та вважає доводи
апелянта безпідставними, враховуючи
наступне.

Відповідно до п.п. 14.1.72 п. 14.1 ст. 14 ПК
України, земельний податок -
обов'язковий платіж, що справляється з
власників земельних ділянок та
земельних часток (паїв), а також
постійних землекористувачів.

Згідно з п. 269.1 ст. 269 ПК України
передбачено, що платниками податку є:
власники земельних ділянок, земельних
часток (паїв); землекористувачі.

Відповідно до ст. 270 ПК України
об'єктами оподаткування є: - земельні
ділянки, які перебувають у власності
або користуванні; - земельні частки
(паї), які перебувають у власності.

Порядок обчислення плати за землю
визначено статтею 286 вказаного кодексу.

Відповідачем не доведено суду факт
внесення позивача до Державного
земельного кадастру в статусі власника
чи землекористувача земельної ділянки,
на якій розташовані нежитлові будівлі
(майстерня енергодільниці УММ і гаражу)
бази БМУ-2, право власності на які
належить позивачу.

Та обставина, що земельна ділянка
загальною площею 7667,78 кв.м. є землею
комерційного використання
підтверджується витягом з технічної
документації Головного управління
земельних ресурсів Київської міської
держадміністрації за № Н-01158/2012 від
13.03.2012 за № 51.

Згідно до п. 269.2 ст. 269 Податкового
кодексу України особливості
справляння податку суб'єктами
господарювання, які застосовують
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності, встановлюються главою 1
розділу XIV цього Кодексу.

Пунктом 291.2 ст. 291 Податкового кодексу
України передбачено, що спрощена
система оподаткування, обліку та
звітності - особливий механізм
справляння податків і зборів, що
встановлює заміну сплати окремих
податків і зборів, встановлених п. 297.1.
ст. 297 цього Кодексу, на сплату єдиного
податку в порядку та на умовах,
визначених цією главою ( гл. 1 розділу XIV
цього Кодексу), з одночасним веденням
спрощеного обліку та звітності.

Колегія суддів звертає увагу на те, що
згідно з п.п. 297.1.4 п. 297.1 ст. 297 ПК України
платники єдиного податку звільняються
від обов'язку нарахування, сплати та
подання податкової звітності із
земельного податку, крім земельного
податку за земельні ділянки, що не
використовуються ними для провадження
господарської діяльності.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Указу Президента
України від 03.07.98 № 727/98 «Про спрощену
систему оподаткування, обліку і
звітності суб'єктів підприємницької
діяльності» - суб'єкт малого
підприємництва, який сплачує єдиний
податок, не є платником плати (податку)
за землю.

Відповідно до п. 6 постанови Кабінету
Міністрів України від 16.03.2000 № 507 «Про
роз'яснення Указу Президента України
від 03.07.98 № 727/98» суб'єкт малого
підприємництва, який згідно абз. 5 ч. 1
ст. 6 не є платником плати (податку) за
землю, звільняється від плати (податку)
за землю лише за земельні ділянки, які
використовуються ним для провадження
підприємницької діяльності.

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідно до договору оренди
нежитлового приміщення від 01.02.2012 (т. 1,
арк. 7 - 8) позивач здає своє нерухоме
майно в оренду, що підтверджує
використання ним своєї приватної
власності саме в підприємницькій
діяльності.

Колегія суддів звертає увагу на те, що
позивач є платником єдиного податку і
здійснює підприємницьку діяльність,
здаючи в оренду належне йому нежитлове
приміщення, а тому у відповідача були
відсутні правові підстави для
нарахування позивачу земельного
податку в розмірі 2 340, 00 грн., оскільки
це суперечить вимогам Указу Президента
України від 03.07.1998 №727/98 «Про спрощену
систему оподаткування, обліку і
звітності суб'єктів підприємницької
діяльності», постанови Кабінету
Міністрів України від 16.03.2000 № 507 «Про
роз'яснення Указу Президента України
від 03.07.98 № 727/98» та п.п. 297.1.4 п. 297.1 ст. 297
ПК України.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що суд
першої інстанції ухвалив законне та
обґрунтоване рішення, з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Апелянт не надав до суду належних
доказів, що б підтверджували факт
протиправності оскаржуваної постанови
суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила
згідно ст. 200 КАС України залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, з урахуванням
того, що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206
КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Дарницькому
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
14.11.2013 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України в порядку та строки,
встановлені статтею 212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий:
Василенко Я.М.

Судді:
Кузьменко
В.В.

Шурко О.І.

.

Головуючий суддя
Василенко Я.М.

Судді:
Кузьменко В. В.

Шурко О.І.