Справа № 2а-12633/09/1570
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2014 року м.
Київ К/9991/23860/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Рибченка А.О.

суддів:
Голубєвої Г.К.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3

на постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 01 березня
2011 року

у справі № 2а-12633/09/1570

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3

до Саратської міжрайонної державної
податкової інспекції в Одеській
області

про визнання нечинним рішення про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 07 червня
2009 року адміністративний позов
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3
(позивач) до Саратської міжрайонної
державної податкової інспекції в
Одеській області (відповідач)
задоволено в повному обсязі. Визнано
нечинним рішення № від 31 липня 2009
року про застосування штрафних
(фінансових) санкцій. Стягнуто з
Державного бюджету України на користь
ФОП ОСОБА_3 судовий збір у
розмірі 3,40 грн.

Задовольняючи адміністративний позов
в повному обсязі, суд першої інстанції
виходив з того, що невидання
розрахункової квитанції на суму в
розмірі 29,80 грн. в розглядуваній
ситуації обумовлено тим, що посадові
особи податкового органу її не
вимагали, а факт порушення позивачем
пункту 13 статті 3 Закону України від
06 липня 1995 року № 265/95-ВР «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин; далі
- Закон № 265/95-ВР) відповідачем, на думку
суду, належними та допустимими
доказами не доведено.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, відповідач оскаржив його в
апеляційному порядку.

Постановою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 01 березня 2011 року
апеляційну скаргу Саратської МДПІ в
Одеській області задоволено. Постанову
Одеського окружного адміністративного
суду від 07 червня 2009 року скасовано.
Прийнято нову постанову, якою
відмовлено в задоволенні
адміністративного позову.

Не погоджуючись із зазначеним
судовим рішенням у справі, позивач
оскаржив його в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі, з
посиланням на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права
ставиться питання про скасування
постанови Одеського апеляційного
адміністративного суду від 01 березня
2011 року та залишення без змін
постанови Одеського окружного
адміністративного суду від 07 червня 2009
року.

Крім того, Саратською МДПІ в Одеській
області заявлено клопотання про заміну
відповідача у справі - Саратської МДПІ
в Одеській області на Саратську
об'єднану державну податкову інспекцію
Головного управління Міндоходів в
Одеській області у зв'язку з
реорганізацією.

Згідно із статтею 55 Кодексу
адміністративного судочинства України
зазначене клопотання підлягає
задоволенню.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що касаційну скаргу слід
відхилити, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що посадовими особами
Саратської МДПІ в Одеській області
проведено перевірку крамниці, що
належить позивачу, з питань дотримання
суб'єктами господарювання порядку
проведення розрахунків за товари
(послуги), вимог з регулювання обігу
готівки, наявності торгових патентів і
ліцензій, за результатами якої
складено акт №
893/15/27/23/НОМЕР_2 від 20 липня 2009 року.

На підставі зазначеного акту перевірки
відповідачем прийнято рішення
№ від 31 липня 2009 року, яким до
позивача застосовано суму штрафних
(фінансових) санкцій в розмірі 838,00 грн.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем пунктів 1, 13 статті 3 Закону
№ 265/95-ВР у зв'язку з проведенням
розрахункової операції на суму в
розмірі 29,80 грн. без
використання розрахункової книжки, а
також невідповідністю суми готівкових
коштів на місці проведення розрахунків
загальній сумі продажу за
розрахунковими квитанціями, виданими з
початку робочого дня, на суму в розмірі
137,80 грн.

Відмовляючи в задоволенні
адміністративного позову, суд
апеляційної інстанції виходив з
наступних мотивів, з якими
погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті
11 Закону України від 04 грудня
1990 року № 509-XII «Про державну податкову
службу в Україні» (в редакції, чинній на
час виникнення спірних правовідносин;
далі - Закон № 509-XII) органи державної
податкової служби у випадках, в межах
компетенції та у порядку, встановлених
законами України, мають право
здійснювати планові та позапланові
виїзні перевірки своєчасності,
достовірності, повноти нарахування і
сплати податків та зборів (обов'язкових
платежів), додержання валютного
законодавства фізичними особами, які
мають статус суб'єктів підприємницької
діяльності чи не мають такого статусу,
на яких згідно із законами України
покладено обов'язок утримувати та/або
сплачувати податки і збори (обов'язкові
платежі).

Згідно з частинами 7, 8 статті 11-1 Закону
№ 509-XII позаплановими перевірками
вважаються перевірки в межах
повноважень податкових органів,
визначених Законами України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг», «Про державне регулювання
виробництва і обігу спирту етилового,
коньячного і плодового, алкогольних
напоїв та тютюнових виробів», а в інших
випадках - за рішенням суду.
Позапланова виїзна перевірка
здійснюється на підставі виникнення
обставин, викладених у цій статті, за
рішенням керівника податкового органу,
яке оформляється наказом.

Відповідно до статті 11-2 Закону № 509-XII
посадові особи податкового органу
вправі приступити до проведення як
планових так і позапланових перевірок,
за умови надання суб'єкту
господарської діяльності під розписку
направлення на перевірку та копії
наказу керівника податкового органу
про проведення позапланової перевірки.
Ненадання зазначених документів
суб'єкту господарської діяльності є
підставою для недопущення
перевіряючих до проведення перевірки.

Отже, у разі ненадання працівниками
контролюючого органу направлень та
наказу на проведення перевірки суб'єкт
господарювання має право не допустити
таких осіб до її проведення. Разом з
тим, недотримання податковим органом
вимог законодавства під час здійснення
такої перевірки не звільняє суб'єкта
господарювання від передбаченої
чинним законодавством
відповідальності за допущені ним
порушення вимог податкового та іншого
законодавства, що виявлені в ході її
проведення.

При цьому в розглядуваній ситуації
посадових осіб контролюючого органу до
проведення перевірки допущено, що
свідчить про фактичну згоду на її
проведення.

Згідно з пунктами 1, 13 статті 3 Закону №
265/95-ВР суб'єкти підприємницької
діяльності, які здійснюють
розрахункові операції в готівковій
та/або в безготівковій формі (із
застосуванням платіжних карток,
платіжних чеків, жетонів тощо) при
продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані
проводити розрахункові операції на
повну суму покупки (надання послуги)
через зареєстровані, опломбовані у
встановленому порядку та переведені у
фіскальний режим роботи реєстратори
розрахункових операцій з
роздрукуванням відповідних
розрахункових документів, що
підтверджують виконання розрахункових
операцій, або у випадках, передбачених
цим Законом, із застосуванням
зареєстрованих у встановленому
порядку розрахункових книжок;
забезпечувати відповідність сум
готівкових коштів на місці проведення
розрахунків сумі коштів, яка зазначена
в денному звіті реєстратора
розрахункових операцій, а у випадку
використання розрахункової книжки -
загальній сумі продажу за
розрахунковими квитанціями, виданими з
початку робочого дня.

Як встановлено судом апеляційної
інстанції, факт проведення
розрахункової операції на суму в
розмірі 29,80 грн. без використання
розрахункової книжки підтверджується
показаннями свідків - ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, а факт невідповідності суми
готівкових коштів на місці проведення
розрахунків загальній сумі продажу за
розрахунковими квитанціями, виданими з
початку робочого дня, - описом наявних
готівкових коштів, що знаходяться на
місці проведення розрахунків.

За наведених обставин та з
урахуванням викладеного, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України вважає постанову Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 01 березня 2011 року такою, що прийнята
з правильним застосуванням норм
матеріального та процесуального права,
а тому суд касаційної інстанції не
знаходить підстав, які могли б
призвести до її зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Замінити в даній справі
відповідача - Саратську міжрайонну
державну податкову інспекцію в
Одеській області її правонаступником -
Саратською об'єднаною державною
податковою інспекцією Головного
управління Міндоходів в Одеській
області.

Касаційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 відхилити, а
постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від
01 березня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав і в
порядку, встановленими главою 3
розділу IV Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий
Рибченко А.О.

Судді
Голубєва Г.К.

Цвіркун Ю.І.