Справа № 2а-7557/10/1570
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2014-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" лютого 2014 р. м. Київ
К/9991/85614/11

Вищий адміністративний суд України у
складі: суддя Костенко М.І. - головуючий,
судді Бухтіярова І.О., Приходько І.В.,

розглянув у письмовому провадженні
касаційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю "Веста
Сервіс" (далі - Товариство)

на постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 13.12.2010

та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 10.11.2011

у справі № 2а-7557/10/1570

за позовом Товариства

до державної податкової інспекції у
Овідіопольському районі Одеської
області (далі - ДПІ)

та державної податкової адміністрації
в Одеській області (далі - ДПА)

про визнання дій протиправними та
скасування рішень.

За результатами розгляду касаційної
скарги Вищий адміністративний суд
України

ВСТАНОВИВ:

У липні 2010 Товариство звернулося до
Одеського окружного адміністративного
суду з позовом, в якому просило визнати
протиправними дії ДПА з організації та
проведення перевірки належної
позивачеві АЗС № 18 щодо контролю за
здійсненням розрахункових операцій у
сфері готівкового та безготівкового
обігу суб'єктами підприємницької
діяльності та щодо оформлення її
результатів актом від 18.03.2008, а також
скасувати рішення ДПІ про застосування
штрафних (фінансових) санкцій від 28.03.2008
№ , прийнятого за наслідками цієї
перевірки.

Постановою названого суду від 13.12.2010,
залишеною без змін ухвалою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 10.11.2011, у позові відмовлено з
посиланням на пропуск позивачем строку
звернення до адміністративного суду з
даним позовом.

У касаційній скарзі до Вищого
адміністративного суду України
Товариство просить скасувати ухвалені
у справі судові акти та задовольнити
позов, посилаючись на неправильне
застосування суми норм статті 100
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі - КАС) та на нез'ясування
судами обставин, що входять до предмету
доказування у справі.

Перевіривши повноту правильність
застосування судами попередніх
інстанцій норм процесуального права,
Вищий адміністративний суд України
вважає за необхідне частково
задовольнити касаційні вимоги
Товариства з урахуванням такого.

Судовими інстанціями у розгляді справи
встановлено, що 18.03.2008 працівниками ДПА
було проведено перевірку належної
позивачеві АЗС № 18 щодо контролю за
здійсненням розрахункових операцій у
сфері готівкового та безготівкового
обігу суб'єктами підприємницької
діяльності. Під час цієї перевірки
податковим органом було виявлено
порушення позивачем вимог пунктів 1, 13
статті 3 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» шляхом відпуску
нафтопродуктів по талоном без
використання РРО, а також внаслідок
незабезпечення відповідності суми
готівкових коштів у місці здійснення
розрахунків сумі, зазначеній у денному
звіті РРО. Наведені обставини стали
підставою для застосування до позивача
20767,80 грн. штрафу згідно з оспорюваним
рішенням.

Відповідно до частини першої статті 58
Конституції України закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Як випливає з Рішення Конституційного
Суду України від 09.02.1999 № 1/99-рп, частину
першу статті 58 Конституції України
щодо дії нормативно-правового акта в
часі треба розуміти так, що вона
починається з моменту набрання цим
актом чинності і припиняється з
втратою ним чинності, тобто до події,
факту застосовується той закон або
інший нормативно-правовий акт, під час
дії якого вони настали або мали місце.

Отже, зміст суб'єктивного права особи, у
тому числі права особи на звернення до
суду, слід визначати із застосуванням
законодавства, яке діяло на момент
виникнення відповідного права.

Водночас неприпустимість зворотної
дії нормативно-правового акта полягає
в тому, що запроваджені ним нові норми
не можуть застосовуватися до
правовідносин, які існували до
набрання ним чинності. Отже, приписи
нового нормативно-правового акта не
можуть змінити обсяг прав, який було
встановлено попередніми
нормативно-правовими актами.

З огляду на викладене тривалість і
правила обчислення строку звернення
особи до суду визначаються за тими
правилами, які були чинними на момент
початку перебігу відповідного строку,
та не змінюється в разі подальших змін
законодавства, яке регулює відповідні
відносини. Тому строк звернення до суду
розпочинається і закінчується з
урахуванням тієї тривалості, яка
передбачалася на момент початку
перебігу відповідного строку. При
цьому тривалість строку звернення до
суду не змінюється залежно від того,
коли було реалізоване право на позов.

На час проведення спірної перевірки
(18.03.2008) та прийняття оспорюваного
рішення про застосування штрафних
(фінансових) санкцій (28.3.2008) загальний
строк звернення до адміністративного
суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи визначався частиною
другою статті 99 КАС та становив один
рік з дня, коли особа дізналася або
повинна була дізнатися про порушення
своїх прав, свобод чи інтересів.

А відтак подання Товариством позову
про оскарження дій з призначення та
проведення цієї перевірки та
оскарження зазначеного рішення у липні
2010 року було цілком об'єктивно визнано
судами несвоєчасно вчиненою
процесуальною дією.

У той же час частиною другою статті 5
КАС передбачено, що провадження в
адміністративних справах здійснюється
відповідно до закону, чинного на час
вчинення окремої процесуальної дії,
розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами першою, другою
статті 100 КАС (у редакції, що діяла на
час прийняття оскаржуваних у справі
судових рішень) адміністративний
позов, поданий після закінчення
строків, установлених законом,
залишається без розгляду, якщо суд на
підставі позовної заяви та доданих до
неї матеріалів не знайде підстав для
визнання причин пропуску строку
звернення до адміністративного суду
поважними, про що постановляється
ухвала.

Позовна заява може бути залишена без
розгляду як на стадії вирішення
питання про відкриття провадження в
адміністративній справі без
проведення судового засідання, так і в
ході підготовчого провадження чи
судового розгляду справи.

Таким чином, у розглядуваному випадку
процесуальним наслідком пропуску
позивачем строку при зверненні з цим
позовом є залишення позову без
розгляду.

З урахуванням викладеного, керуючись
статтями 220, 222, 228, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю "Веста
Сервіс" задовольнити частково.

2. Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 13.12.2010 та
ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 10.11.2011 у
справі № 2а-7557/10/1570 скасувати.

Позов залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова І.В. Приходько