Справа № 2а-15541/10/4/0170
Суддя: Голубєва Г.К.
Дата ухвалення: 2014-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2014 року м.
Київ К/9991/96219/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача
Голубєвої Г.К.

Суддів
Рибченка А.О.

Федорова М.О.

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Сакської
об'єднаної державної податкової
інспекції Автономної Республіки Крим
на ухвалу Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 01.11.2011 року та постанову Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 20.12.2010 року по
справі № 2а-15541/10/4/0170 за позовом
Комунального підприємства с. Геройське
до Сакської об'єднаної державної
податкової інспекції Автономної
Республіки Крим про визнання
необґрунтованим та скасування
податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство с. Геройське
звернулось до суду з позовною заявою до
Сакської об'єднаної державної
податкової інспекції Автономної
Республіки Крим про визнання
необґрунтованим та скасування
податкового повідомлення-рішення від
26.11.2010 року №/0 про визначення
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість за штрафними
(фінансовими) санкціями у сумі 830,11 грн.

Постановою Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 20.12.2010 року,
залишеною без змін ухвалою
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 01.11.2011 року
у даній справі позов задоволено з
огляду на правомірність заявлених
вимог.

Не погоджуючись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, відповідач подав
касаційну скаргу, в якій просить їх
скасувати та прийняти нове рішення,
яким повністю відмовити позивачу в
задоволенні позовних вимог, оскільки
вважає, що постанову та ухвалу було
прийнято з порушенням норм
матеріального права та без належного
врахування всіх обставин справи.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що посадовою особою
відповідача проведено невиїзну
документальну перевірку з питань
сплати позивачем податку на додану
вартість за червень 2010 року, за
наслідками якої встановлено порушення
позивачем вимог пп. 5.3.1 п. 5.3 ст. 5 Закону
України від 21.12.2000 року №2181-III «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» (далі -
Закон №2181-III) щодо термінів сплати
узгодженої суми податкового
зобов'язання за червень 2010 року.

За результатами перевірки прийнято
спірне податкове повідомлення-рішення.

Задовольняючи позов, суди виходили з
наступних мотивів, з чим погоджується
суд касаційної інстанції.

Згідно пункту 1.2 статті 1 Закону №2181-III
податкове зобов'язання - зобов'язання
платника податків сплатити до бюджетів
або державних цільових фондів
відповідну суму коштів у порядку та у
строки, визначені цим Законом або
іншими законами України. Відповідно до
пункту 1.3 статті 1 цього Закону
податковий борг (недоїмка) - податкове
зобов'язання (з урахуванням штрафних
санкцій за їх наявності), самостійно
узгоджене платником податків або
узгоджене в адміністративному чи
судовому порядку, але не сплачене у
встановлений строк, а також пеня,
нарахована на суму такого податкового
зобов'язання.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 9 Закону №2181-III
платник податків зобов'язаний
самостійно сплатити суму податкового
зобов'язання з податків. Джерелами
самостійної сплати податкових
зобов'язань платника податків, згідно
пп. 7.1.1 п. 7.1 ст. 7 Закону №2181-III,
визнаються будь-які власні кошти та
інші активи. Обов'язок юридичної особи
щодо сплати податків і зборів
(обов'язкових платежів) припиняється із
сплатою податку (ч. 3 ст. 9 Закону України
«Про систему оподаткування»). Податок,
збір (обов'язковий платіж) вважається
зарахованим в дохід державного бюджету
лише з моменту зарахування на єдиний
казначейський рахунок державного
бюджету (ч.5 ст.50 Бюджетного кодексу
України).

З врахуванням зазначеного, є підстави
для висновку, що з поданням позивачем
до установи банку платіжних доручень
на перерахування вищевказаних сум ПДВ
його обов'язок щодо сплати податку в
цих сумах припинився.

Як на підставу здійснення відповідачем
самостійного перерозподілу
(зарахування) сплачених позивачем сум у
погашення податкового боргу за інші
податкові періоди ніж ті, що визначив
платник у платіжних документах,
податковий орган, посилається на пп.7.7
ст.7 Закону №2181-III.

Колегія суддів погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій,
що зазначена норма не визначає коло
осіб, на яких розповсюджується її дія,
чи то контролюючі органи, чи платники
податків. У будь-якому випадку ця норма
не встановлює право чи обов'язок саме
контролюючого органу якимось чином
змінювати податкові зобов'язання, в
рахунок сплати яких платник податків
самостійно у відповідності до
вищенаведених вимог Законів України
спрямував власні кошти. Не передбачено
таке право податкового органу і
будь-якими іншими нормами Закону
№2181-III, або іншими законами з питань
оподаткування на момент здійснення
спірних правовідносин.

За таких обставин та з урахуванням
вимог ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 71 КАС України, суди
дійшли обґрунтованого висновку щодо
наявності підстав для задоволення
позову.

Відповідно до п. 3 ст. 2201 КАС
України суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Отже, колегія суддів вважає, що в
межах касаційної скарги порушень
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено.
Правова оцінка обставин у справі дана
вірно, а тому касаційну скаргу слід
відхилити, а оскаржувані судові
рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Сакської
об'єднаної державної податкової
інспекції Автономної Республіки Крим
відхилити.

Ухвалу Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 01.11.2011 року та постанову Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 20.12.2010 року по
справі № 2а-15541/10/4/0170 залишити без змін.

Справу повернути до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили та
може бути переглянута Верховним Судом
України в порядку передбаченому ст. ст.
235 - 239, ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий підписГолубєва Г.К.Судді
підписРибченко А.О. підписФедоров М.О.