Справа № 520/10104/13-а
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2014-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2014 р.Справа № 520/10104/13-а

Категорія: 11.1 Головуючий в 1 інстанції:
Літвінова І.А.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії:

доповідача - судді Стас Л.В.

суддів - Турецької І.О., Косцової І.П.,

розглянувши у порядку письмового
провадження справу за апеляційною
скаргою управління Пенсійного фонду
України у Київському районі м. Одеси на
постанову Київського районного суду м.
Одеси від 24 вересня 2013 року по справі за
позовом ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України у Київському
районі м. Одеси про оскарження дій та
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень, зобов'язання здійснити
перерахунок раніше призначеного
щомісячного довічного грошового
утримання та зобов'язання суб'єкта
владних повноважень вчинити певні
дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернулась до суду з
адміністративним позовом до
управління Пенсійного фонду України у
Київському районі м. Одеси, в якому
просила зобов'язати управління
Пенсійного фонду України у Київському
районі м. Одеси, з урахуванням уточнень
до позовної заяви, здійснити
перерахунок її щомісячного довічного
грошового утримання, починаючи з 01
січня 2013 року і проводити обрахування в
майбутньому у разі зміни розміру
грошового утримання працюючих суддів
місцевих господарських судів.

Постановою Київського районного суду
м. Одеси від 24 вересня 2013 року
адміністративний позов ОСОБА_1 -
задоволено.

Зобов'язано управління Пенсійного
фонду України у Київському районі
міста Одеси перерахувати щомісячне
довічне грошове утримання ОСОБА_1,
починаючи з 01 січня 2013 року і проводити
обрахування в майбутньому у разі зміни
розміру грошового утримання працюючих
суддів місцевих господарських судів.
Допущено негайне виконання постанови
суду у межах суми платежу за один
місяць.

В апеляційній скарзі, начальник
управління Пенсійного фонду України у
Київському районі м. Одеси, посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального права, просить
постанову Київського районного суду м.
Одеси від 24 вересня 2013 року - скасувати
та з винести нову про залишення
позовних вимог ОСОБА_1 без задоволення
в повному обсязі.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 197 КАС України
суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі відсутності клопотань
від усіх осіб, які беруть участь у
справі, про розгляд справи за їх участю.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість судового
рішення в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_1 є суддею у відставці, зі стажем
роботи на відповідній посаді понад 30
років, перебуваючи на посаді судді
Господарського суду Одеської області
до 21.06.2001 року.

Судом також встановлено, що позивачка,
ОСОБА_1 перебуває на обліку в
управління Пенсійного фонду України у
Київському районі м. Одеси та отримує
щомісячне довічне грошове утримання.

Позивач у червні 2013 року звернулася до
управління із заявою про перерахунок
розміру щомісячного довічного
грошового утримання відповідно до
наданої довідки Господарського суду
Одеської області від 11 червня 2013 року.
Проте листом від 21 червня 2013 року № 2810
відповідач повідомив ОСОБА_1 про
відсутність законних підстав для
перерахунку щомісячного довічного
грошового утримання судді у відставці
та відмовив у здійсненні вказаного
перерахунку (а.с. 7).

Вирішуючи справу та задовольняючи
позовні вимоги, суд першої інстанції
обґрунтовано виходив з того, що відмова
відповідача у перерахунку позивачу
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці суперечить
вимогам Конституції та законодавства
України.

Колегія суддів частково погоджується з
вище зазначеним висновком суду першої
інстанції та вважає, що при винесенні
постанови та задоволенні позову, суд
правильно застосував норми
матеріального права, виходячи з
наступного.

Так, однією з гарантій забезпечення
незалежності суддів, закріплених у
статті 126 Конституції України, є
надання їм за рахунок держави
матеріального і соціального захисту
(заробітна плата, пенсія, щомісячне
довічне грошове утримання, тощо),
надання їм у майбутньому статусу судді
у відставці, право якого на пенсійне
забезпечення та щомісячне довічне
грошове утримання є гарантією
незалежності працюючих суддів.

Правові засади організації судової
влади, система і загальний порядок
забезпечення діяльності судів та інші
питання судоустрою і статусу суддів
врегульовані Законом України «Про
судоустрій і статус суддів».

Призначення та нарахування пенсії або
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці
проводиться згідно вимог статті 138
названого Закону.

Відповідно до ч. 3 та ч. 5 ст. 138 Закону (в
редакції зі змінами, внесеними Законом
України «Про заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи» від 08 липня 2011 року № 3668-VI)
щомісячне довічне грошове утримання
виплачується судді у розмірі 80
відсотків грошового утримання судді, з
якого було сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а до 1 січня 2011
року - страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, який працює на
відповідній посаді. Максимальний
розмір щомісячного довічного
грошового утримання суддів у відставці
(з урахуванням надбавок, підвищень,
додаткової пенсії, цільової грошової
допомоги, пенсії за особливі заслуги
перед Україною, індексації та інших
доплат до пенсії, встановлених
законодавством, крім доплати до
надбавок окремим категоріям осіб, які
мають особливі заслуги перед
Батьківщиною) не може перевищувати
десяти прожиткових мінімумів,
установлених для осіб, які втратили
працездатність. Довічне грошове
утримання суддям виплачується
органами Пенсійного фонду України за
рахунок коштів Державного бюджету
України.

Згідно ч. 1 ст. 138 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» (у
редакції, чинній до 03 червня 2013 року)
судді, який вийшов у відставку, при
досягненні пенсійного віку
виплачується пенсія на умовах,
передбачених статтею 37 Закону України
«Про державну службу» або, за його
вибором, щомісячне довічне грошове
утримання.

В силу частини першої статті 37 та
статті 37-1 Закону України «Про державну
службу» пенсія державним службовцям
призначається в розмірі 80 відсотків
суми їх заробітної плати, з якої було
сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а до 1 січня 2011
року - страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування. У разі підвищення розміру
заробітної плати працюючим державним
службовцям, а також у зв'язку із
набуттям особою права на пенсійне
забезпечення державного службовця за
цим Законом відповідно здійснюється
перерахунок раніше призначених пенсій.

Перерахунок пенсії здійснюється
виходячи із сум заробітної плати, на
які нараховуються страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування працюючого державного
службовця відповідної посади та рангу
на момент виникнення права на
перерахунок пенсії.

Частиною четвертою статті 138 Закону
України «Про судоустрій і статус
суддів» передбачено, що у разі зміни
розміру грошового утримання діючих
суддів Конституційного Суду України,
відповідно здійснюється перерахунок
раніше призначеного щомісячного
довічного грошового утримання.
Перерахунок щомісячного довічного
грошового утримання здійснюється з
усієї суми заробітної плати діючих
суддів Конституційного Суду України з
дня виникнення права на відповідний
перерахунок.

Відтак, розмір щомісячного довічного
грошового утримання судді у відставці
і розмір пенсії колишнього державного
службовця залежать від суми грошового
утримання діючого судді (заробітної
плати працюючого на відповідній посаді
державного службовця), з якої було
сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, та, виходячи з
принципу єдності статусу суддів, у разі
підвищення розміру грошового
утримання діючого судді має
здійснюватись перерахунок раніше
призначеного щомісячного довічного
грошового утримання судді у відставці.

Крім того, перерахунок щомісячного
довічного грошового утримання
передбачений на рівні підзаконного
нормативно-правового регулювання.
Зокрема, пунктами 3 і 4 Положення про
Пенсійний фонд України, затвердженого
Указом Президента України від 06 квітня
2011 року № 384/2011, пунктами 2.1 і 2.2
Положення про управління Пенсійного
фонду України в районах, містах і
районах у містах, затвердженого
постановою правління Пенсійного фонду
України від 30 квітня 2002 року № 8-2 (у
редакції постанови правління
Пенсійного фонду України від 25 лютого
2008 року № 5-5), серед основних завдань і
функцій Пенсійного фонду України та
його органів на місцях є призначення
(перерахунок) пенсій, щомісячного
довічного грошового утримання суддям у
відставці та підготовка документів для
їх виплати.

Також додатком № 2 до Порядку подання
документів для призначення і виплати
щомісячного довічного грошового
утримання суддям у відставці органами
Пенсійного фонду України,
затвердженого постановою правління
Пенсійного фонду України від 25 січня 2008
року № 3-1, встановлена форма довідки
про заробітну плату для обчислення
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці, в якій
зазначаються відомості про заробітну
плату судді, яка враховується при
призначенні (перерахунку) щомісячного
довічного грошового утримання суддям у
відставці.

З огляду на викладене, відповідач
безпідставно відмовив позивачу в
перерахунку розміру щомісячного
довічного грошового утримання судді у
відставці з урахуванням змін розмірів
щомісячної заробітної плати
працюючого на відповідній посаді
судді, на підставі довідки
Господарського суду Одеської області
від 11 червня 2013 року.

При цьому, як зазначено вище, на
підставі ч. 5 ст. 138 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» (в редакції
зі змінами, внесеними Законом України
«Про заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи» від 08 липня 2011 року № 3668-VI)
максимальний розмір щомісячного
довічного грошового утримання суддів у
відставці (з урахуванням надбавок,
підвищень, додаткової пенсії, цільової
грошової допомоги, пенсії за особливі
заслуги перед Україною, індексації та
інших доплат до пенсії, встановлених
законодавством, крім доплати до
надбавок окремим категоріям осіб, які
мають особливі заслуги перед
Батьківщиною) в період до 02 червня 2013
року не може перевищувати десяти
прожиткових мінімумів, установлених
для осіб, які втратили працездатність.

Разом з цим, Рішенням Конституційного
Суду України від 03 червня 2012 року №
3-рп/2013 частину третю, перше, друге,
третє речення частини п'ятої статті 138
Закону України «Про судоустрій і
статус суддів» від 07 липня 2010 року №
2453-VI у редакції Закону України «Про
заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи» від 08 липня 2011 року № 3668-VI
визнано такими, що не відповідають
Конституції України (є
неконституційними).

Відповідно до ст. 152 Конституції
України закони, інші правові акти або
їх окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Таким чином, з 03 червня 2013 року правове
регулювання спірних правовідносин
здійснюється відповідно до частини 3
статті 138 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» в редакції
до змін, внесених Законом України «Про
заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи» від 08 липня 2011 року № 3668-VI.

Так, згідно ч. 3 ст. 138 Закону України
«Про судоустрій і статус суддів» (у
зазначеній вище редакції) щомісячне
довічне грошове утримання
виплачується судді у розмірі 80
відсотків грошового утримання судді,
який працює на відповідній посаді. За
кожний повний рік роботи на посаді
судді понад 20 років розмір щомісячного
довічного грошового утримання
збільшується на два відсотки
заробітку, але не більше ніж 90
відсотків заробітної плати судді, без
обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач, ОСОБА_1 є суддею у відставці, зі
стажем роботи на відповідній посаді
понад 30 років, перебуваючи на посаді
судді Господарського суду Одеської
області до 21.06.2001 року.

З матеріалів справи також вбачається,
що 12 червня 2013 року ОСОБА_1 звернулась
до відповідача із заявою про
перерахунок щомісячного довічного
грошового утримання відповідно до ст.
138 Закону України «Про судоустрій і
статус суддів» на підставі довідки
Господарського суду Одеської області.
Проте, рішенням Управління ПФУ у
Київському районі м. Одеси від 21 червня
2013 року № 2810 позивачці відмовлено в
перерахунку довічного грошового
утримання судді у відставці.

Оскільки з 03 червня 2013 року правове
регулювання спірних правовідносин
здійснюється відповідно до частини 3
статті 138 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» в редакції
до змін, внесених Законом України від 08
липня 2011 року № 3668-VI, довічне грошове
утримання позивача, як судді у
відставці, повинно виплачуватись йому
відповідачем у розмірі 90% грошового
утримання працюючого судді та не
обмежується граничним розміром.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про
неправомірність дій відповідача щодо
відмови ОСОБА_1 у перерахунку розміру
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці з 01 червня
2013 року з урахуванням зміни розміру
щомісячної заробітної плати
працюючого на відповідній посаді судді
Господарського суду Одеської області.

Однак, на думку колегії суддів,
правильно вирішивши по суті справу,
судом першої інстанції при винесенні
рішення про задоволення
адміністративного позову було
допущено помилкове застосування норм
процесуального права.

Вирішуючи спірне питання та
задовольняючи позов, суд першої
інстанції зобов'язав управління
Пенсійного фонду України у Київському
районі м. Одеси проводити обрахування
щомісячного довічного грошового
утримання ОСОБА_1 в майбутньому у разі
зміни розміру грошового утримання
працюючих суддів місцевих
господарських судів.

Згідно ст. 162 КАС України при вирішенні
справи по суті суд може задовольнити
адміністративний позов повністю або
частково чи відмовити в його
задоволенні повністю або частково.

Колегія суддів важає, що задоволення
вимог в майбутньому не відповідає
змісту законодавства, оскільки суд має
право розглядати справу з приводу тих
правовідносин, що сталися, і не може
прогнозувати дій відповідача на
майбутнє.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Згідно п. 10.3 Постанови Пленуму Вищого
адміністративного суду України "Про
судове рішення в адміністративній
справі" від 20 травня 2013 року № 7 у разі
визнання судом неправомірними дій чи
бездіяльності відповідача суд може
зобов'язати його вчинити чи утриматися
від вчинення певних дій у спосіб,
визначений чинним законодавством, яким
може бути захищено/відновлено порушене
право.

Резолютивна частина рішення не повинна
містити приписів, що прогнозують
можливі порушення з боку відповідача
та зобов'язання його до вчинення чи
утримання від вчинення дій на майбутнє.

Отже, враховуючи те, що рішення суду не
може ґрунтуватись на припущеннях, у
тому числі, що стосується можливих
порушень, які будуть (або не будуть)
вчинені суб'єктом владних повноважень
у майбутньому, суд першої інстанції
дійшов помилкового висновку про
задоволення позову в частині
зобов'язання відповідача проводити
обрахування щомісячного довічного
грошового утримання ОСОБА_1 в
майбутньому у разі зміни розміру
грошового утримання працюючих суддів
місцевих господарських судів.

Щодо доводів апеляційної скарги, які
стосуються не конкретності
резолютивної частини постанови
Київського районного суду м. Одеси від
24 вересня 2013 року, колегія суддів
вважає за необхідне роз'яснити право
сторін на звернення до суду першої
інстанції із заявою про роз'яснення
судового рішення або встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення

Оскільки судом першої інстанції
правильно по суті вирішено справу, але
із помилковим застосуванням норм
процесуального права, постановлене по
справі судове рішення на підставі п. 1 ч.
1 ст. 201 КАС України підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 195, 196, п.2 ч.1 ст. 198; п. 1 ч.
1 ст. 201; ч.2 ст. 205; ст. 206; ч.5 ст. 254 КАС
України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України у Київському
районі м. Одеси - задовольнити частково.

Постанову Київського районного суду м.
Одеси від 24 вересня 2013 року по справі за
позовом ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України у Київському
районі м. Одеси про оскарження дій та
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень, зобов'язання здійснити
перерахунок раніше призначеного
щомісячного довічного грошового
утримання та зобов'язання суб'єкта
владних повноважень вчинити певні дії
- змінити.

Викласти другий абзац резолютивної
частини постанови у наступній
редакції: «Зобов'язати управління
Пенсійного фонду України у Київському
районі міста Одеси перерахувати
щомісячне довічне грошове утримання
ОСОБА_1, починаючи з 01 січня 2013 року.»

В іншій частині постанову залишити без
змін.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення копій особам, які беруть
участь у справі, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий:

Судді: