Справа № 821/120/14
Суддя: Циганій С.І.
Дата ухвалення: 2014-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" січня 2014 р.Справа № 821/120/14

Херсонський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді: Циганій С.І.,

при секретарі: Чернієнко М.В.,

за участю позивача - ОСОБА_1,
представника відповідача - Ростальної
І.В., розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Херсонської митниці
Міндоходів про скасування наказу про
звільнення та поновлення на посаді,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1)
звернувся до Херсонського окружного
адміністративного суду з позовом до
Херсонської митниці Міндоходів (далі -
відповідач), у якому просить скасувати
наказ від 08.01.2014р. № 03-о "Про звільнення
з роботи" та поновити його на посаді
головного державного інспектора
митного поста "Херсон-Порт" Херсонської
митниці Міндоходів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідачем, при звільненні позивача,
не врахована заява останнього про
відкликання заяви про звільнення.

В судовому засіданні позивач підтримав
позовні вимоги та просив їх
задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечував проти позову та
просив відмовити у його задоволенні
посилаючись на те, що на момент
відкликання позивачем заяви про
звільнення, вже був виданий
оскаржуваний наказ.

Дослідивши надані сторонами документи,
заслухавши в судовому засіданні
пояснення представників сторін,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини справи, на яких
ґрунтуються позовні вимоги та
заперечення сторін, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду спору по суті,
проаналізувавши норми законодавства
які регулюють спірні відносини та їх
застосування сторонами, суд приходить
до висновку про наявність підстав для
задоволення позовних вимог.

Судом встановлено, що ОСОБА_1
безперервно працював в митних органах
з 06.02.2002р. на посадах різних ділянок
митного контролю, про що свідчить
наявна в матеріалах справи копія
трудової книжки.

На посаду головного державного
інспектора митного поста "Херсон-Порт"
Херсонської митниці Міндоходів
призначений з 01.11.2013р.

08.01.2014р. позивачем було написано заяву
про звільнення за власним бажанням
відповідно до ст.38 Кодексу законів про
працю України (далі - КЗпП України).

В цей же день позивачем подано заяву
про відкликання заяви про звільнення
від 08.01.2014р. у зв'язку з бажанням
продовжити працювати в Херсонській
митниці Міндоходів на посаді головного
державного інспектора митного поста
"Херсон-Порт" Херсонської митниці
Міндоходів.

Не беручи до уваги заяву позивача про
відкликання заяви про звільнення,
відповідачем винесено наказ від
08.01.2014р. за № 03-о "Про звільнення з
роботи", яким звільнено ОСОБА_1 з посади
головного державного інспектора
митного поста "Херсон-Порт" Херсонської
митниці Міндоходів 08.01.2014р. за власним
бажанням відповідно до положень ст.38
КЗпП України.

Не погоджуючись з прийнятим наказом
про звільнення позивач звернувся до
суду за захистом порушених прав та
охоронюваних законом інтересів.

У судовому засіданні судом, за
клопотання позивача, долучено до
матеріалів справи копію листа
непрацездатності Серії АГМ № 453380. Як
вбачається з вказаного листа
непрацездатності, позивач з 08.01.2014р. по
17.01.2014р. перебував на лікарняному.

Даючи правову оцінку спірним
правовідносинам, суд враховує наступні
норми чинного законодавства.

Відповідно до п.15 ч.1 ст.3 КАС України
публічна служба - це діяльність на
державних політичних посадах,
професійна діяльність суддів,
прокурорів, військова служба,
альтернативна (невійськова) служба,
дипломатична служба, інша державна
служба, служба в органах влади
Автономної Республіки Крим, органах
місцевого самоврядування.

Статтею 30 Закону України "Про державну
службу" визначено підстави припинення
державної служби.

Крім того, Законом України "Про
державну службу" передбачено, що
звільнення з державної служби може
бути також проведено і з підстав,
передбачених трудовим законодавством
у встановленому порядку.

Статтею 5-1 КЗпП України передбачено, що
держава гарантує працездатним
громадянам, які постійно проживають на
території України, правовий захист від
незаконного звільнення.

Згідно з ч.1 ст.21 КЗпП України, трудовий
договір є угода між працівником і
власником підприємства, установи,
організації або уповноваженим ним
органом чи фізичною особою, за якою
працівник зобов'язується виконувати
роботу, визначену цією угодою, з
підляганням внутрішньому трудовому
розпорядкові, а власник підприємства,
установи, організації або
уповноважений ним орган чи фізична
особа зобов'язується виплачувати
працівникові заробітну плату і
забезпечувати умови праці, необхідні
для виконання роботи, передбачені
законодавством про працю, колективним
договором і угодою сторін.

Відповідно до ст.38 КЗпП України,
працівник має право розірвати трудовий
договір, укладений на невизначений
строк, попередивши про це власника або
уповноважений ним орган письмово за
два тижні. У разі, коли заява працівника
про звільнення з роботи за власним
бажанням зумовлена неможливістю
продовжувати роботу (переїзд на нове
місце проживання; переведення чоловіка
або дружини на роботу в іншу
місцевість; вступ до навчального
закладу; неможливість проживання у
даній місцевості, підтверджена
медичним висновком; вагітність; догляд
за дитиною до досягнення нею
чотирнадцятирічного віку або
дитиною-інвалідом; догляд за хворим
членом сім'ї відповідно до медичного
висновку або інвалідом I групи; вихід на
пенсію; прийняття на роботу за
конкурсом, а також з інших поважних
причин), власник або уповноважений ним
орган повинен розірвати трудовий
договір у строк, про який просить
працівник. Якщо працівник після
закінчення строку попередження про
звільнення не залишив роботи і не
вимагає розірвання трудового договору,
власник або уповноважений ним орган не
вправі звільнити його за поданою
раніше заявою, крім випадків, коли на
його місце запрошено іншого
працівника, якому відповідно до
законодавства не може бути відмовлено
в укладенні трудового договору.

Слід звернути увагу, що в заяві
позивача про звільнення не вказані
причини звільнення, які зумовлюють
неможливість продовжувати роботу на
посаді до закінчення двотижневого
терміну попередження про звільнення,
які визначені ч.1 ст.38 КЗпП України.

Водночас працівникові дається право
відкликати раніше подану заяву про
звільнення за власним бажанням. Це -
безумовне право працівника.

Також, слід зазначити, що Пленум
Верховного Суду України в п.12 постанови
від 06.11.1992 №9 "Про практику розгляду
судами трудових спорів" роз'яснив, що
працівник, який попередив власника або
уповноважений ним орган про розірвання
трудового договору, укладеного на
невизначений строк, вправі до
закінчення строку попередження
відкликати свою заяву і звільнення в
цьому випадку не проводиться, якщо на
його місце не запрошена особа в порядку
переведення з іншого підприємства,
установи, організації (ч.4 ст.24 КЗпП).

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач скористався своїм правом
відкликати раніше подану заяву про
звільнення.

Завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичної особи у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади (ст.2 КАС України).

При прийнятті оскаржуваного наказу
відповідачем не врахована заява
позивача про відкликання попередньо
поданої заяви про звільнення, що
безумовно є порушенням права позивача.

Згідно зі ст.235 КЗпП України у разі
звільнення без законної підстави або
незаконного переведення на іншу роботу
працівник повинен бути поновлений на
попередній роботі органом, який
розглядає трудовий спір.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

У відповідності до вимог ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З огляду на наведене, суд приходить до
висновку, що оскаржуваний наказ
прийнятий відповідачем
необґрунтовано, тобто без урахування
всіх обставин, що мають значення для
прийняття такого наказу, а тому позовні
вимоги про скасування наказу від
08.01.2014р. № 03-о "Про звільнення з
роботи" та поновлення позивача на
посаді головного державного
інспектора митного поста "Херсон-Порт"
Херсонської митниці Міндоходів є
доведеними, обґрунтованими та такими,
що підлягають задоволенню.

Згідно із п.3 ч.1 ст.256 КАС України,
негайно виконуються постанови суду про
поновлення на посаді у відносинах
публічної служби.

Керуючись ст.ст. 8, 9, 12, 19, 71, 158-163, 167, 256 КАС
України, суд -

постановив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Скасувати наказ Херсонської митниці
Міндоходів №03-0 від 08.01.2014р. "Про
звільнення з роботи" та поновити ОСОБА_1
на посаді головного державного
інспектора митного поста "Херсон-Порт"
Херсонської митниці Міндоходів з
08.01.2014р.

Постанова підлягає негайному
виконанню.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Одеського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня її проголошення, а в разі
складення постанови у повному обсязі
відповідно до ст. 160 КАС України чи
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлений строк. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після закінчення апеляційного
розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та
підписаний 05 лютого 2014 р.

Суддя

Циганій С.І.

кат. 12.3