Справа № 803/771/13-а
Суддя: Довгополов О.М.
Дата ухвалення: 2014-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2014 р.

Справа № 876/7795/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова
О.М.,

суддів Ільчишин Н.В., Шинкар Т.І.,

з участю секретаря судового засідання
Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України у Горохівському районі
Волинської області на постанову
Волинського окружного
адміністративного суду від 25 квітня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України у
Горохівському районі Волинської
області, Управління Державної
казначейської служби України у
Горохівському районі Волинської
області про визнання дій
неправомірними та стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до
Управління Пенсійного фонду України у
Горохівському районі Волинської
області, Управління Державної
казначейської служби України у
Горохівському районі Волинської
області, яким просив визнати
протиправними дії Управління
Пенсійного фонду України в
Горохівському районі Волинської
області щодо відмови у поверненні йому
помилково сплаченого збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування при придбанні легкових
автомобілів у сумі 14504,20 грн. та
стягнути з Державного бюджету України
на його користь 14504,20 грн. помилково
сплаченого збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування при
придбанні легкових автомобілів Volksvagen
Passat, державні номери НОМЕР_4 і НОМЕР_3 -
7475,00 грн. та 7029,20 грн. відповідно.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 25 квітня 2013
року позов задоволено повністю.

Постанова мотивована тим, що п. 7 ст. 1
Закону України «Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування», якою
визначено вичерпний перелік осіб -
платників збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування,
передбачено, що платниками збору є
юридичні та фізичні особи при
відчуженні легкових автомобілів, крім
легкових автомобілів, якими
забезпечуються інваліди, та тих
автомобілів, які переходять у
власність спадкоємцям за законом.
Натомість, відповідно до п. 12 Порядку
платниками збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування з
операцій з відчуження легкових
автомобілів є підприємства, установи
та організації всіх форм власності, а
також фізичні особи, які набувають
право власності на такі автомобілі,
зокрема, шляхом їх купівлі, у тому числі
у виробників або торгівельних
організацій (крім випадків
забезпечення автомобілями інвалідів
згідно із законодавством). Отже, на час
виникнення спору положення даного
Порядку суперечили вимогам
зазначеного Закону в частині
регулювання правовідносин зі сплати
збору на обов'язкове державне пенсійне
страхування з операцій з відчуження
легкових автомобілів, а відповідно до
ч. 4 ст. 9 Кодексу адміністративного
судочинства України у разі
невідповідності нормативно-правового
акта Конституції України, закону
України, міжнародному договору, згода
на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України, або іншому
правовому акту суд застосовує правовий
акт, який має вищу юридичну силу. Суд
також зазначив, що позивач був
позбавлений можливості добровільно
відмовитися від сплати
вищезазначеного збору, оскільки
відповідно до п. 14 зазначеного вище
Порядку органи Державтоінспекції
здійснюють реєстрацію легкових
автомобілів лише за умови сплати
такого збору, що підтверджується
документом про його перерахування.
Таким чином, оскільки позивач при
купівлі легкових автомобілів
помилково сплатив збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування у
загальній сумі 14 504,20 грн., суд дійшов
висновку, що зазначена сума коштів
підлягає поверненню позивачу у повному
обсязі як помилково сплачена.
Управління Пенсійного фонду України в
Горохівському районі Волинської
області не довело правомірність дій
щодо відмови позивачу у поверненні
коштів, тому сплачені ним кошти
підлягають поверненню з Державного
бюджету України в повному обсязі.

Постанову в апеляційному порядку
оскаржив відповідач Управління
Пенсійного фонду України у
Горохівському районі Волинської
області, вважає її незаконною та
необґрунтованою, прийнятою з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, а
обставини справи, які суд вважав
встановленими, є недоведеними. Просить
постанову скасувати і прийняти нову,
якою дії Управління визнати законними.

На обґрунтування вимог апеляційної
скарги зазначає, що Закон України «Про
збір на обов'язкове державне пенсійне
страхування» встановлює правочини
відчуження та обов'язок сплати збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування з них, а Порядок сплати
збору на обов'язкове державне пенсійне
страхування з окремих видів
господарських операцій, затверджений
постановою Кабінету Міністрів України
від 03.11.1998 року № 1740, конкретизує та
уточнює механізм та порядок сплати
збору на обов'язкове державне пенсійне
страхування, а саме вказує особу, яка
повинна сплатити цей збір, перелік
операцій з відчуження легкових
автомобілів з набуття права власності
(купівля легкових автомобілів, у тому
числі у виробних або торговельних
організацій), тобто вказує, що
платниками є підприємства, установи та
організації незалежно від форми
власності, фізичні особи, які набувають
право власності на легкові автомобілі,
що підлягають державній реєстрації
(перереєстрації) в підрозділах
Державної автомобільної інспекції
Міністерства внутрішніх справ України.
З цих підстав позивачу відмовлено в
поверненні коштів з Державного
бюджету, сплачених 13.10.2011 року та 03.12.2011
pоку як збір на обов'язкове державне
пенсійне страхування при купівлі
автомобілів.

Фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється
відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу
адміністративного судочинства України
у зв'язку з неявкою у судове засідання
всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційну
скаргу слід залишити без задоволення з
наступних підстав.

Як встановив суд, 06.10.2011 року та 16.11.2011
року ОСОБА_2 (покупець) та ТзОВ «Алекс
Со» (продавець) уклали два договори
купівлі-продажу № 11306 та № 11393 легкових
автомобілів марки Volksvagen Passat Limousine B7, 2011
року випуску.

13.10.2011 року ОСОБА_2 зареєстрував
автомобіль марки Volksvagen Passat 2011 року
випуску, кузов № НОМЕР_1, державний
номерний знак НОМЕР_5, а 03.12.2011 року
автомобіль марки Volksvagen Passat 2011 року
випуску, кузов № НОМЕР_2, державний
номерний знак НОМЕР_3, що
підтверджується довідкою Відділу
реєстраційно-екзаменаційної роботи
Державної автомобільної інспекції з
обслуговування міста Горохів,
Горохівського та Локачинського району
Волинської області від 24.04.2013 року № 569.

При проведенні реєстрації зазначених
транспортних засобів позивач сплатив
збір на обов'язкове державне пенсійне
страхування при відчуженні легкового
автомобіля, а саме 13.10.2011 року в розмірі
7029,20 грн., а 03.12.2011 року в розмірі 7475,00
грн., всього 14504,20 грн., що
підтверджується виписками ТВБВ № 10002/028
філії № 10002 Волинського обласного
управління ВАТ «Ощадбанк».

20.03.2013 року ОСОБА_2 звернувся до
Управління Пенсійного фонду України в
Горохівському районі Волинської
області із заявою про повернення йому
зазначених коштів як помилково
сплачених.

Листом від 22.03.2013 року № 61/П-01
Управління Пенсійного фонду України в
Горохівському районі Волинської
області відмовило позивачу у
поверненні цих коштів, мотивуючи
відмову тим, що дана сплата
здійснювалася відповідно до вимог
законодавства, яке діяло на момент
сплати коштів, а саме Порядком сплати
збору на обов'язкове державне пенсійне
страхування з окремих видів
господарських операцій, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 03.11.1998 року № 1740, який конкретизує
та уточнює порядок сплати збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, визначений Законом
України «Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування».

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інтенції про
протиправність даної відмови
Управління Пенсійного фонду України в
Горохівському районі Волинської
області з таких підстав.

Пунктом 7 ст. 1 Закону України «Про збір
на обов'язкове державне пенсійне
страхування» (тут і далі в редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин) визначено вичерпний
перелік осіб - платників збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування.

Даною нормою передбачено, зокрема, що
платниками збору є юридичні та фізичні
особи при відчуженні легкових
автомобілів, крім легкових
автомобілів, якими забезпечуються
інваліди, та тих автомобілів, які
переходять у власність спадкоємцям за
законом.

Згідно з п. 6 ст. 2 даного Закону об'єктом
оподаткування для платників збору,
визначених пунктом 7 статті 1 цього
Закону, є вартість легкового
автомобіля.

Відповідно до ст. 4 цього Закону для
платників збору, визначених пунктом 7
статті 1 цього Закону, на обов'язкове
державне пенсійне страхування
встановлюється ставка збору у розмірі 3
відсотків від об'єкта оподаткування,
визначеного пунктом 6 статті 2 цього
Закону.

Згідно з ст. 3 цього Закону збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування платники збору сплачують
до Пенсійного фонду України у порядку,
визначеному законодавством України.

На виконання вимог даної статті
постановою Кабінету Міністрів України
від 03.11.1998 року № 1740 був затверджений
Порядок сплати збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування з
окремих видів господарських операцій,
який регулює питання сплати збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування з окремих видів
господарських операцій згідно із
Законом України «Про збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування».

Пунктом 12 цього Порядку передбачено, що
платниками збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування з
операцій з відчуження легкових
автомобілів є підприємства, установи
та організації всіх форм власності, а
також фізичні особи, які набувають
право власності на легкові автомобілі
шляхом: купівлі легкових автомобілів, у
тому числі у виробників або
торгівельних організацій (крім
випадків забезпечення автомобілями
інвалідів згідно із законодавством);
міни; дарування (безоплатної передачі);
успадкування (крім випадків
успадкування легкового автомобіля за
законом); з інших підстав, передбачених
законодавством.

Таким чином, на час реєстрації
позивачем зазначених вище автомобілів
існували два нормативно-правових акти,
які по-різному регулювали дані
правовідносини.

При цьому, як вбачається із змісту
наведених норм, положення Порядку
суперечили вимогам Закону України «Про
збір на обов'язкове державне пенсійне
страхування» в частині регулювання
правовідносин зі сплати збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування з операцій з відчуження
легкових автомобілів.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Враховуючи наведене вище, колегія
суддів дійшла висновку, що обов'язок
сплати збору на той час не міг бути
покладений на особу, яка набуває право
власності на легковий автомобіль
відповідно до Порядку, оскільки його
положення суперечать акту вищої
юридичної сили.

Також колегія суддів враховує, що таку
ж правову позицію висловив Верховний
Суд України у постанові від 26.02.2013 року
№ 21-29а13.

А відповідно до ч. 1 ст. 244-2 Кодексу
адміністративного судочинства України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Також колегія суддів бере до уваги та
вважає обґрунтованим висновок суду
першої інстанції про те, що позивач був
позбавлений можливості добровільно
відмовитися від сплати
вищезазначеного збору, оскільки
відповідно до п. 14 Порядку сплати збору
на обов'язкове державне пенсійне
страхування з окремих видів
господарських операцій органи
Державтоінспекції здійснюють
реєстрацію легкових автомобілів лише
за умови сплати такого збору, що
підтверджується документом про його
перерахування. Тобто для оперативного
оформлення і подальшого користування
на законних підставах придбаними
автомобілями позивач був зобов'язаний
сплатити спірні суми збору.

Таким чином, оскільки ОСОБА_2 при
купівлі легкових автомобілів
помилково (на підставі підзаконного
нормативно-правового акта, положення
кого суперечили нормативному акту
вищої юридичної сили - закону) сплатив
збір на обов'язкове державне пенсійне
страхування в загальному розмірі 14504,20
грн., колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції дійшов правильного
висновку, що зазначена сума коштів
підлягає поверненню позивачу у повному
обсязі як помилково сплачена.

Також колегія суддів враховує, що
відповідно до п. 15 зазначеного Порядку
суми збору на обов'язкове державне
пенсійне страхування з операцій з
відчуження легкових автомобілів
сплачуються платниками цього збору на
рахунки з обліку коштів спеціального
фонду державного бюджету, відкриті в
управліннях Державного казначейства в
Автономній Республіці Крим, областях,
м. Києві та Севастополі, за місцем
реєстрації легкового автомобіля.

А згідно з п. 16 цього Порядку виконання
рішень про стягнення коштів державного
та місцевих бюджетів або боржників,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 03.08.2011 року № 845,
органи Казначейства за судовими
рішеннями про стягнення надходжень
бюджету здійснюють безспірне списання
коштів державного та місцевих бюджетів
для повернення надмірно та/або
помилково сплачених податків і зборів.

Таким чином, як правильно зазначив суд
першої інстанції, сплачені ОСОБА_2
кошти у сумі 14504,20 грн. підлягають
стягненню на його користь з Державного
бюджету України.

За наведених обставин колегія суддів
дійшла висновку, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та прийняв постанову
з додержанням норм матеріального і
процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду, тому оскаржувану
постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198,
ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС
України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України у
Горохівському районі Волинської
області залишити без задоволення.

Постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 25 квітня 2013
року у справі № 803/771/13-а за позовом
ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду
України у Горохівському районі
Волинської області, Управління
Державної казначейської служби
України у Горохівському районі
Волинської області про визнання дій
неправомірними та стягнення коштів -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий
О.М. Довгополов

Судді
Н.В. Ільчишин

Т.І. Шинкар