Справа № 815/6040/13-а
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2014-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2014 р.м.ОдесаСправа № 815/6040/13-а

Категорія: 9.5 Головуючий в 1 інстанції:
Бутенко А. В.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Золотнікова О.С., Скрипченка
В.О.,

при секретарі Лопушанській В.В.,

за участю представників позивача та 3-ї
особи ОСОБА_1 і ОСОБА_2, представників
відповідача ОСОБА_3 і ОСОБА_4,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Одесі апеляційну скаргу
Комунального підприємства «Агентство
програм розвитку Одеси» на постанову
Одеського окружного адміністративного
суду від 19 вересня 2013 року по справі за
адміністративним позовом Комунального
підприємства «Агентство програм
розвитку Одеси» до Державної
фінансової інспекції в Одеській
області та 3-ї особи Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Акваспецстрой» про визнання
протиправним та часткового скасування
вимоги щодо усунення виявлених
ревізією порушень законодавства,-

В С Т А Н О В И В:

21.08.2013р. КП «Агентство програм розвитку
Одеси» звернулося до Одеського
окружного адміністративного суду із
позовом до Державної фінансової
інспекції в Одеській області та 3-ї
особи на стороні позивача - ТОВ
«Акваспецстрой», в якому просило
визнати протиправним та скасувати п.2
Вимоги №15-06-23-14/6951 від 16.07.2013 року щодо
усунення виявленого ревізією
порушення вимог ст.ст.3,4,9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»,
ст.ст.173,175 ГК України та п.13
«Страхування» Контракту від 28.03.2012р.,
пов'язаного з безпідставним завищенням
вартості страхування на суму 968 903,79
грн., що, в свою, чергу, призвело до
збитків на зазначену суму.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що ДФІ в Одеській області
була проведена ревізія КП «Агентство
програм розвитку Одеси» за 2010-2012р.р. і
за 1-й квартал 2013 року, якою встановлено
ряд порушень, які були викладені в акті
ревізії №06-76/10 від 04.07.2013 року. З
висновками зазначеного акту та з п.2
Вимоги позивач не згоден, оскільки
таких фінансових порушень не вчиняв.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 19 вересня
2013 року в задоволенні
адміністративного позову КП
«Агентство програм розвитку Одеси» -
відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з вищезазначеною
постановою суду 1-ї інстанції, 11.10.2013р.
представник КП «Агентство програм
розвитку Одеси» подав апеляційну
скаргу, в якій зазначив, що судом, при
винесенні оскаржуваної постанови
порушено норми процесуального та
матеріального права та просить
скасувати постанову Одеського
окружного адміністративного суду від
19.09.2013 року, прийняти нову постанову,
якою задовольнити позовні вимоги в
повному обсязі.

Заслухавши суддю - доповідача, виступи
сторін, перевіривши матеріали справи і
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів приходить до висновку про
наявність підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені
наступні обставини справи.

Позивач - КП «Агентство програм
розвитку Одеси» було створено на
підставі рішення Одеської міськради
№5321-ІУ від 06.03.2006р. та зареєстровано
виконкомом ОМР 18.05.2006р.

Засновником позивача - КП «Агентство
програм розвитку Одеси» є Одеська
міська рада.

Відповідно до Статуту, КП «Агентство
програм розвитку Одеси» створене для
задоволення потреб Одеської
територіальної громади шляхом
залучення національних та іноземних
інвестицій в економіку міста Одеси з
метою отримання прибутку.

В липні 2013 року, у відповідності до
п.1.2.4.3 «Плану контрольно-ревізійної
роботи ДФІ в Одеській області на І-й
квартал 2013 року», посадовими особами
ДФІ в Одеській області проведено
ревізію фінансово-господарської
діяльності Комунального підприємства
«Агентство програм розвитку Одеси» за
2010, 2011, 2012 роки та І-й квартал 2013 року.

За результатами ревізії складено акт
№06-76/10 від 04.07.2013р., в якому зроблено
висновок про порушення підприємством
вимог ст.ст.3,4,9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», ст.ст.173,175 ГК
України та п.13 «Страхування» Контракту
від 28.03.2012р.

Так, ревізорами було встановлено, що
згідно з актом №2 приймання-передачі
робіт від 31.01.2013 року, на виконання
Контракту від 28.03.2012р. №OdUIP-W-B1, ТОВ
«Акваспецстрой» ОСОБА_5 здано,
менеджером проекту ОСОБА_6 прийнято та
головним інженером ОСОБА_7
проконтрольовано і здійснено нагляд за
здійсненням робіт, що мають
найменування: «страхування робіт,
обладнання матеріалів (від всіх
ризиків)» вартістю 390000 грн. (без
урахування ПДВ); «страхування від
збитків внаслідок пошкодження або
втрати устаткування підрядника»
вартістю 390000 грн. (без урахування ПДВ)
та «страхування відповідальності
перед третіми сторонами» вартістю 225000
грн. (без урахування ПДВ).

Далі, в ході зустрічної звірки (довідка
від 10.06.2013р. №06-799-3), проведеної у ТОВ
«Акваспецстрой» перевіряючими було
встановлено, що загальна сума
понесених останнім витрат, згідно з
наданими до звірки укладеним
генеральним договором від 15.01.2013р.
№СМР12-001 та договорами добровільного
страхування укладеними з ПАТ «Одеська
регіональна страхова компанія» (для
цілей вищезазначених контрактів),
складає лише 130080 грн., що відповідає
загальній вартості страхових платежів
за всіма укладеними ТОВ
«Акваспецстрой» договорами
страхування.

Таким чином, ДФІ було фактично
встановлено безпідставне завищення
позивачем вартості відшкодування
понесених витрат на страхування на
суму 968903,79 грн. з урахуванням ПДВ та без
урахування 5% утримання згідно з п. 45
«Утримання» Контракту від 28.03.2012р.

16.07.2013 року на підставі вищезазначеного
акту ревізії було складено Вимогу
№15-06-23-14/6951 (з 4-х пунктів) щодо усунення
підприємством позивача виявлених
порушень законодавства.

Не погоджуючись з вказаними вище діями
та п.2 Вимоги ДФІ, позивач оскаржив їх до
суду.

Вирішуючи справу по суті, суд 1-ї
інстанції виходив з необґрунтованості
позовних вимог та з того, що дії та
оскаржувана вимога відповідача є
правомірною та відповідаючою діючому
законодавству України, в зв'язку із чим,
відповідно, позовні вимоги не
підлягають задоволенню.

Однак, колегія суддів апеляційного
суду, уважно дослідивши матеріали
справи та надані сторонами докази, не
може погодитися з такими висновками
суду 1-ї інстанції і вважає їх
необґрунтованими та не заснованими на
законі, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
України та законами України.

Як слідує з ч.2 ст.2 Закону України «Про
основні засади здійснення державного
фінансового контролю в Україні»,
державний фінансовий контроль
реалізується Державною фінансовою
інспекцією через проведення
державного фінансового аудиту,
перевірки державних закупівель та
інспектування, а у відповідності до ч.5
ст.2 цього Закону, інспектування
здійснюється у формі ревізії та
полягає у документальній та фактичній
перевірці певного комплексу або
окремих питань
фінансово-господарської діяльності
підконтрольної установи.

Крім того, згідно із ч.5 ст.8 вказаного
Закону, Державні фінансові інспекції в
областях також здійснюють і контроль
за усуненням недоліків і порушень,
виявлених під час проведення
фінансового контролю.

Так, як встановлено судовою колегією з
матеріалів справи, зазначений Контракт
№OdUIP-W-B1 від 28.03.2012р. «З будівництва
напірного колектору від КНС 7А до КНС
6А», укладений між КП «Агентство
програм розвитку Одеси» і ТОВ
«Акваспецстрой» у консорціумі з ТОВ
«Екоклар» на загальну суму 68 000 908 грн.,
фактично було укладено в розвиток та на
виконання Угодипро позику (Проект
розвитку міської інфраструктури) між
Україною та Міжнародним банком
реконструкції та розвитку №4869-IIА від
26.05.2008 року, яка була ратифікована
Законом України від 24.09.2008 року №592-УІ.

Зазначена Угода, згідно із ст.9
Конституції України, є міжнародним
договором України і, відповідно,
частиною національного законодавства
України.

При цьому, у відповідності до змісту
приписів ч.2 ст.19 Закону України «Про
міжнародні договори України», у разі,
якщо міжнародним договором України,
який набрав чинності в установленому
порядку, встановлено інші правила, ніж
ті, що передбачені у відповідному акті
законодавства України, то необхідно
застосовувати акти міжнародного
договору.

Зазначена позиція також
підтверджується і наявними в
матеріалах справи листом Міністерства
фінансів України вих.№31-25020-02-5/1540 від
20.01.2011 року, а також листом 1-го
заступника Міністра Міністерства
регіонального розвитку, будівництва та
ЖКГ від 22.08.2012 року вих.№37/52-13704, в якому,
в свою чергу, більш докладно розписані
і особливості виконання зазначеного
Контракту.

Таким чином, з огляду на вищевказане,
Контракт №OdUIP-W-B1 від 28.03.2012р. «З
будівництва напірного колектору від
КНС 7А до КНС 6А», в свою чергу, теж
регулюється не тільки нормами
національного законодавства України,
оскільки він укладений на виконання
зобов'язань України, що взяті на себе
міжнародним договором.

Так, як зазначається в листі 1-го
заступника Міністра Мінрегіонбуду, у
відповідності до п. «А» розділу І
«Загальні положення» доповнення 4 до
Угоди,закупівля усіх товарів, робіт та
послуг (за винятком послуг
консультантів) здійснюється
відповідно до положень розділу І
«Настанов з питань закупівель у рамках
позик МБРР та кредитів МАР», датованих
травнем 2004 року (Настанови з питань
закупівель), та згідно із положеннями
цього доповнення.

Згідно п.п.«і» пункту «е» «Тендерна
документація» розділу II «Особливі
методи закупівель товарів, робіт та
послуг (за винятком послуг
консультантів)» зазначеного
доповнення 4 до Угоди,організації, що
здійснюють закупівлі, використовують
належну типову тендерну документацію
Банку.

А у відповідності до п.2.12 «Настанов з
питань закупівель у рамках позик МБРР
та кредитів МАР», «позичальники»
зобов'язані використовувати
відповідні Типові документи
конкурсних торгів (ТДКТ), розроблені
банком, при цьому, з урахуванням
специфіки проекту, в документи
вносяться погоджені з Банком
мінімальні зміни.

Типова форма кошторису витрат є
складовою частиною типового документу
конкурсних торгів, що розроблений
Світовим банком, і заповнюється
Позичальником під час підготовки
тендерної документації, тобто
адаптується для конкретного контракту
та затверджується Банком.

Крім того, в цьому листі заступника
Міністра Мінрегіонбуду також
наголошено й на тому, що ст.14.1 розділу 1
«Інструкцій учасникам тендеру»
стандартної тендерної документації
«Закупівля робіт - малі контракти»
визначено, що Контракт укладається на
весь обсяг робіт та на підставі
розцінених детальних специфікацій (Bill
of Quantities).

Іншими словами, при поданні тендерної
документації та визначенні переможця,
Світовий банк визначає загальну ціну
контракту, яка складається з суми
вартостей детальних специфікацій
робіт. При чому, визначена загальна
ціна контракту може бути змінена лише у
випадку, встановленому контрактом,
зокрема, ці випадки встановлені в п.36.1
Загальних умов Контракту №OdUIP-W-B1 від
28.03.2012р.

Так, як видно з положень п.36.1 Зу
Контракту, коригування ціни контракту
може мати місце лише в тому випадку,
коли обсяг виконаних робіт
відрізняється від обсягу робіт в
кошторисі витрат за певною позицією
більше, ніж на 25% за умови, що початкова
ціна Контракту змінюється при цьому
більше, ніж на 1%. Тобто, в разі, якщо
контрактом було передбачено прокладку
1000 метрів труб (обсяг робіт в кошторисі
витрат (Bill of Quantities), а було фактично
прокладено внаслідок профілю поверхні
лише 700 метрів (обсяг виконаних робіт),
то відхилення становить 30% і загальна
ціна контракту підлягає відповідному
зменшенню, але і при цьому, лише в тому
випадку, якщо загальна ціна контракту
змінюється більше ніж на 1%.

Отже, за змістом цієї норми Контракту
вбачається, що коригування загальної
ціни контракту в 68 млн. грн. може мати
місце лише у випадку відхилення
фактичних обсягів робіт від тих
обсягів, що заплановані в кошторисах, а
не у випадку, якщо підрядник понесе
менші витрати на виконання тих чи інших
робіт.

При цьому, судова колегія звертає увагу
на те, що ні тендерною документацією, ні
умовами Контракту від 28.03.2012р., взагалі
не обумовлюються розміри витрат
підрядника. Тобто, розмір цих витрат не
закладається ні в тендерній
документації та не прописується в
тексті договору. В жодному з
документів, що створюють в своїй
сукупності Контракт, сторони не
погоджували між собою вартість
матеріальних ресурсів, робіт або
послуг, за якою підрядник повинен
закуповувати ці ресурси, роботи або
послуги.

Крім того, вказаним Контрактом не
передбачено з боку Замовника і
контролю розміру витрат підрядника,
які останній фактично поніс на
виконання тих чи інших обсягів робіт, і
тим більше, не передбачено коригування
загальної ціни контракту в залежності
від розміру понесених підрядником
витрат або досягнутої ним економії.

Але, не зважаючи на зазначені
обставини, відповідач, в даному
випадку, в п.2 своєї Вимоги, фактично
зобов'язує позивача здійснити
коригування загальної ціни Контракту з
тієї підстави, що підрядник фактично
витратив на страхування
відповідальності за цим Контрактом
меншу суму коштів, ніж йому було
реально сплачено згідно цього розділу
Контракту, в той час як, таке
коригування ціни контракту з цих
підстав не передбачено п.36 ЗУ
Контракту.

Проте, на дану обставину, суд 1-ї
інстанції достатньої уваги не звернув,
а лише обмежився посиланням на те, що
ТОВ «Акваспецстрой» вніс до акту №2
відомості про страхування на суму 1 050 000
грн., що не відповідає сумам фактично
проведених страхових платежів, в той
час як розмір фактично проведених
страхових платежів не має ніякого
значення для визначення суми коштів, що
мають бути сплачені за цим актом ТОВу
«Акваспецстрой».

До того ж, крім помилкового надання
правового значення розмірам сум
витрат, які поніс підрядник на
страхування, суд 1-ї інстанції, на думку
судової колегії, також невірно оцінив і
зміст Акту №2 приймання-передачі робіт
від 31.01.2013 року, в якому, в свою чергу,
зазначені не тільки оціночна вартість
спірних робіт по страхуванню на суму 1
050 000 грн., але й оціночна вартість інших
підготовчих робіт, а всього на загальну
суму 1 778 400 грн. (з урахуванням ПДВ).

Як вбачається з цього Акту, в ньому
відсутні відомості про фактично
понесені витрати підрядника, оскільки
ці відомості формою акту взагалі не
передбачені, так як розмір цих витрат
не контролюється замовником.

Також, в даному Акті зазначені
найменування видів підготовчих робіт
та їх оціночна вартість, яка була
визначена у відповідному детальному
кошторисі (специфікації, Bill of Quantities).

Слід вказати, що це повністю відповідає
умовам Контракту, оскільки акт
приймання-передачі складається для
здійснення платежу Підряднику за
виконані ним роботи, а тому, в ньому
зазначається лише та ціна робіт, яку
Замовник має виплатити Підряднику, а не
ціна, яку Підрядник фактично виплатив
своїм контрагентам.

Оціночна вартість відповідних робіт
повністю співпадає з тендерною
документацією, зокрема, з детальним
кошторисом №1: Bill of Quantities №1: Preliminaries.

При чому, слід зазначити, що такий зміст
Акту повністю відповідає і умовам
укладеного Контракту, в останньому
реченні п.35 Зу якого встановлено, що
підрядник отримуватиме плату за
виконаний обсяг робіт згідно з
розцінками в кошторисі витрат, а не
згідно з фактичними понесеними своїми
витратами на виконання певних робіт.

Таким чином, оскільки роботи зі
страхування віднесено Контрактом до
«підготовчих робіт», то вони і мають
бути оплачені за розцінками кошторису
витрат, а не у формі відшкодування
фактично понесених підрядником витрат,
як це помилково зазначив відповідач, з
яким, в свою чергу, погодився і суд 1-ї
інстанції.

Так, як видно з оскаржуваної постанови,
суд 1-ї інстанції зазначив, що згідно
п.39.1 Зу Контракту, підрядник має
подавати менеджеру проекту акт
приймання-передачі виконаних робіт, в
якому вказана оціночна вартість
виконаних робіт та вказав, що згідно з
цією умовою ТОВ «Акваспецстрой» може
включити до актів приймання-передачі
робіт лише вартість фактично понесених
витрат на оплату відповідних послуг.

Але, разом з тим, судова колегія вважає,
що окружний суд, в даному випадку, не
врахував всього змісту контракту в
сукупності з його умовами та фактично
надав невірне тлумачення одному з його
термінів.

Як слідує зі змісту п.39.4 «а» Зу
Контракту, в цьому пункті прямо
вказано, що вартість виконаних робіт
включає вартість виконаних робіт
згідно з розцінками кошторису витрат, а
не згідно фактично понесених витрат, як
це помилково зазначив суд 1-ї інстанції,
не розібравшись в складних
формулюваннях модельного Контракту
Світового банку.

Так, суть цього договору підряду
полягає саме в тому, щоб підрядник за
обумовлені кошти в розмірі 68 млн. грн.
виконав обумовлений обсяг робіт з
реконструкції колектору.

Крім того, як вже зазначалося вище, зі
змісту контракту вбачається, що в
жодній з його умов взагалі не
вживається такий термін, як
«відшкодування фактичних витрат», а
навпаки, в п.35.1, 39.4 «а» Зу Контракту
прямо вказано, що плата буде
отримуватись згідно з розцінками в
кошторисі витрат, не більше, але і не
менше.

При цьому, коригування загальної ціни
Контракту можливе, але лише у випадку
наявності підстав, встановлених п.36 ЗУ
Контракту, і ці підстави не містять в
собі жодних посилань на розміри витрат
підрядника, а лише апелюють до обсягів
робіт.

Що ж стосується спірного пункту Вимоги
стосовно того, що кошти в розмірі 968903,79
грн. мають бути стягнуті з підрядника,
оскільки укладені ним договори
страхування не містять інформації про
страхування втрати або пошкодження
майна (за виключенням споруд,
обладнання, матеріалів і устаткування)
у зв'язку з виконанням Контракту, то це
також спростовуються п.п.1.1.1,1.1.2
Генерального договору страхування
будівельно-монтажних робіт №СМР/12-001
від 15.01.2013 року, укладеного між
«Підрядником» та ПАТ «Одеська
регіональна страхова компанія», згідно
з яким, за цим договором було
застраховано «відшкодування шкоди,
нанесеної Страхувальником в процесі
виконання робіт, передбачених
договором підряду, в тому числі і
Замовнику», а також майнові інтереси
Страхувальника, що пов'язані з
володінням, користуванням та
розпорядженням майном, що задіяне у
виконанні робіт згідно Договору
підряду.

Як вбачається з вказаного вище
формулювання Генерального договору
№СМР/12-00, то воно, на думку судової
колегії, повністю охоплює собою в т.ч. і
усі ризики заподіяння шкоди, яка може
мати місце від втрати або пошкодження
будь-якого майна, в тому числі і майна
Замовника.

При цьому, також ще необхідно
зазначити, що у відповідності до п.23 Зу
Контракту та розділу «А» його
спеціальних умов, розгляд будь-якого
спору між позивачем та його
підрядником буде вирішуватись
виключно третейським Арбітром, який
призначається Лондонським
Королівським інститутом арбітрів, а
подальший рух такого спору - це Комісія
ООН з прав міжнародної торгівлі
(ЮНСІТРАЛ), які, в свою чергу, не можуть
бути пов'язані рішеннями будь-якого
українського суду при вирішенні спору.

Окрім того, судова колегія, при
прийнятті остаточного рішення по даній
справі, вважає за необхідне зазначити
та звернути увагу на те, що Світовий
банк вже перевіряв (моніторив) спірний
платіж (по акту №2 від 31.01.2013р.) і жодних
фінансових порушень чи будь-яких
претензій до сторін цього міжнародного
договору або Контракту не висловив, а
також ще й той факт, що станом на 20.12.2013
року вказаний вище Контракт №OdUIP-W-B1 від
28.03.2012р., укладений на загальну суму 68
млн. грн., вже повністю виконаний
сторонами, при чому, позивачем, за
рахунок зменшення обсягу робіт, було
зекономлено близько 16 млн. грн., тобто
ніяких збитків жодна сторона (в т.ч. і
засновник позивача - Одеська міська
рада) не понесла.

До того ж, відповідно до приписів
ст.ст.11,71 КАС України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення, а
суд, згідно ст.86 цього ж Кодексу, оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

А у відповідності до ч.2 ст.71 КАС
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень, обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову, що, в свою чергу, не було
зроблено представниками відповідача
при розгляді справи в суді 2-ї
інстанції.

Отже, на підставі вищезазначеного,
приймаючи до уваги конкретні обставини
справи та оцінивши наявні в матеріалах
справи докази в їх сукупності,
апеляційний суд приходить до висновку
про обґрунтованість позовних вимог та,
відповідно, помилковість і
протиправність спірного 2-го пункту
Вимоги ДФІ.

За таких обставин, судова колегія
вважає, що судом першої інстанції, в
даному випадку, було порушено норми
матеріального і процесуального права,
що, в свою чергу, призвело до
неправильного вирішення справи, до
того ж, висновки суду не відповідають
обставинам справи та ґрунтуються на
невірному тлумаченні норм діючого у
цій сфері законодавства.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.198 КАС України,
суд апеляційної інстанції за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції має право скасувати її та
прийняти нову постанову суду.

Таким чином, виходячи з вищенаведеного,
колегія суддів, діючи виключно в межах
позовних вимог та доводів апеляційної
скарги, відповідно до ч.2 ст.11 та ст.202
КАС України, приходить до висновку про
наявність усіх законних підстав для
скасування постанови суду 1-ї інстанції
та прийняття нової постанови про
задоволення адміністративного позову.

Керуючись ст.ст.195,196,198,202,205,207,254 КАС
України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Комунального
підприємства «Агентство програм
розвитку Одеси» - задовольнити.

Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 19 вересня
2013 року - скасувати та прийняти нову
постанову, якою позовні вимоги
Комунального підприємства «Агентство
програм розвитку Одеси» - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати п.2
вимоги Державної фінансової інспекції
в Одеській області №15-06-23-14/6951 від 16.07.2013
року щодо усунення виявлених ревізією
порушень законодавства.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого Адміністративного
Суду України протягом двадцяти днів з
дня набрання законної сили судовим
рішенням апеляційного суду.

Головуючий:
Ю.В. Осіпов

Судді:
О.С. Золотніков

В.О. Скрипченко