Справа № 559/2233/13-а
Суддя: Майор Г.І.
Дата ухвалення: 2014-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Ходак
Суддя-доповідач:ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

іменем України

"28" січня 2014 р.
Справа № 559/2233/13-а

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Майора Г.І.

суддів:
Бучик А.Ю.

ОСОБА_2,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Дубенської міської ради Рівненської
області на постанову Дубенського
міськрайонного суду Рівненської
області від "18" листопада 2013 р. у справі
за позовом ОСОБА_3 до Дубенської
міської ради Рівненської області про
зобов'язання суб'єкта владних
повноважень прийняти рішення,

ВСТАНОВИВ:

22 липня 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
Дубенського міськрайонного суду
Рівненської області з позовом в якому
просив зобов'язати Дубенську міську
раду прийняти законне рішення стосовно
користування ним земельною ділянкою
для обслуговування будинку АДРЕСА_1 в
розмірі 0,0808 га та передати її у
власність. Також просив стягнути з
Дубенської міської ради моральну шкоду
в розмірі 20000,00 грн.

Постановою Дубенського міськрайонного
суду Рівненської області від 18
листопада 2013 року позов ОСОБА_3
задоволено частково.

Зобов'язано Дубенську міську раду
прийняти рішення по заявах ОСОБА_3
стосовно земельної ділянки площею
0,0808га для обслуговування будинку
АДРЕСА_1

Стягнуто з Дубенської міської ради на
користь ОСОБА_3 моральну шкоду в
розмірі 500,00 гривень.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
Дубенська міська рада звернулася до
суду з апеляційною скаргою, в якій
просить скасувати вищевказане рішення
та прийняти нове, яким закрити
провадження у справі. Посилається на
те, що справу не належить розглядати в
порядку адміністративного
судочинства. Зазначає, що суд першої
інстанції прийшов до необгрунтованого
висновку, що міською радою не прийнято
рішення по заяві позивача від 01 жовтня
2012 року.

Позивач надав суду письмові
заперечення на апеляційну скаргу.

Позивач та відповідач не скористалися
своїм правом на участь в судовому
засіданні: повноважних представників в
засідання суду не направили, про
причини неявки суд не повідомили, хоча
про час та місце розгляду справи були
повідомлені належним чином.

За таких підстав, з врахуванням
приписів ч.4 ст.196 КАС України, п.2 ч.1 ст.197
КАС України розгляд апеляційної скарги
здійснюється судової колегією за
відсутності позивача та представника
відповідача, в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши матеріали справи,
дослідивши доводи апеляційної скарги
та правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального законодавства, колегія
суддів уважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 158 Земельного
кодексу України ( в редакції чинній на
час виникнення спірних відносин)
земельні спори вирішуються судами,
органами місцевого самоврядування та
органами виконавчої влади з питань
земельних ресурсів. Представницькими
органами місцевого самоврядування є
відповідні сільські, селищні, міські
ради (ст. 10 Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні"). Дубенська
міська рада в межах наданих їй
повноважень рішенням № 67 від 15.12.2010
внесла зміни в рішення № 1158 від 31.03.2005
затвердивши новий склад комісії з
розгляду та вирішення земельних
спорів.

Частиною 1 статті 159 Земельного кодексу
України (в редакції на час виникнення
спірних відносин) передбачено, що
земельні спори розглядаються органами
виконавчої влади з питань земельних
ресурсів та органами місцевого
самоврядування на підставі заяви
однієї із сторін у місячний термін з
дня подання заяви.

З матеріалів справи убачається, що
ОСОБА_3 неодноразово звертався до
комісії з розгляду та вирішення
земельних спорів Дубенської міської
ради з метою вирішення земельного
спору між ним та його сусідами.

Так, 29 лютого 2012 року ОСОБА_3 звернувся
до комісії з розгляду та вирішення
земельних спорів з заявою в якій просив
вирішити земельний спір з сусідкою
ОСОБА_5. За результатами розгляду цієї
заяви комісією з розгляду та вирішення
земельних спорів 20.03.2012 було прийнято
рішення № 150 котрим погоджено
громадянці ОСОБА_5 межі земельної
ділянки по АДРЕСА_2 площею 0,1000 га, та
ОСОБА_3 межі земельної ділянки по
АДРЕСА_1 площею 0,0600 га для будівництва
та обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд.
Підставою для прийняття такого рішення
було те, що міська рада своїм рішенням
№ 2517 від 29 січня 2010 року надала ОСОБА_5
дозвіл на виготовлення технічної
документації зі складання державного
акту на право власності на земельну
ділянку площею 0,1000 га, яка на момент
розгляду спору вже була виготовлена.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
комісії, 24 травня 2012 року ОСОБА_3
повторно подав заяву про погодження
меж суміжного користування. Комісія з
розгляду та вирішення земельних
спорів своїм рішенням №151 від 19 вересня
2012 року відмовила ОСОБА_3 у погодженні
меж земельної ділянки для будівництва
та обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд
площею 0.0774 га в АДРЕСА_1, та
рекомендувала керуватись рішенням
комісії з розгляду та вирішення
земельних спорів №150 від 20.03.2012 року,
яким позивачу погоджено межі земельної
ділянки по АДРЕСА_1 площею 0,0600 га (а.с. 14).

Однак, 1 жовтня 2012 року ОСОБА_3 знову
звернувся з заявою до комісії з
розгляду та вирішення земельних спорів
з проханням повторно розглянути
питання про встановлення меж земельної
ділянки, оскільки він незгідний з її
рішенням № 151 від 19.09.2012.

Листом № 03/05-1072/2 від 17.10.2012 міська рада
повідомила ОСОБА_3 що він має право
оскаржити рішення комісії з розгляду
та вирішення земельних спорів в суді,
як це передбачено Земельним кодексом
України, оскільки останній не
передбачає повторний розгляд одного й
того самого земельного спору. Тому
висновок суду першої інстанції, що
міською радою всупереч нормам
Земельного кодексу України не прийнято
рішення за заявою позивача від 01.10.2012 не
грунтується на матеріалах справи.

Відповідно до ч.3 ст.158 Земельного
кодексу України (в редакції на час
виникнення спірних відносин) органи
місцевого самоврядування вирішують
земельні спори у межах населених
пунктів щодо меж земельних ділянок, що
перебувають у власності і користуванні
громадян, та додержання громадянами
правил добросусідства, а також спори
щодо розмежування меж районів у містах.

Згідно з ч.5 ст.158 Земельного кодексу
України у разі незгоди власників землі
або землекористувачів з рішенням
органів місцевого самоврядування,
органу виконавчої влади з питань
земельних ресурсів спір вирішуєтьтся
судом.

Дана норма кореспондує зі ст. 160
Земельного кодексу України згідно
якої сторони, які беруть участь у
земельному спорі, мають право
знайомитися з матеріалами щодо цього
спору, робити з них виписки, брати
участь у розгляді земельного спору,
подавати документи та інші докази,
порушувати клопотання, давати усні і
письмові пояснення, заперечувати проти
клопотань та доказів іншої сторони,
одержувати копію рішення щодо
земельного спору, і, у разі незгоди з
цим рішенням, оскаржувати його.

Таким чином, ОСОБА_3 мав право оскаржити
рішення комісії з розгляду та
вирішення земельних спорів в судовому
порядку. Однак, 1 жовтня 2012 року він
знову звернувся з заявою до комісії з
розгляду та вирішення земельних спорів
з проханням повторно розглянути
питання про встановлення меж земельної
ділянки, оскільки був незгідний з її
рішенням № 151 від 19.09.2012.

Листом № 03/05-1072/2 від 17.10.2012 міська рада
повідомила ОСОБА_3, що він має право
оскаржити рішення комісії з розгляду
та вирішення земельних спорів в суді,
як це передбачено Земельним кодексом
України, оскільки останній не
передбачає повторний розгляд одного й
того самого земельного спору. Тому
висновок суду першої інстанції, що
міською радою всупереч нормам
Земельного кодексу України не прийнято
рішення за заявою позивача від 01.10.2012 не
грунтуються на матеріалах справи.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання
відповідача про передачу земельної
ділянки у власність.

Відповідно до пунктів "а" і "б" ст.12
Земельного кодексу України до
повноважень сільських, селищних,
міських рад у галузі земельних
відносин на території сіл, селищ, міст
належить розпорядження землями
територіальних громад і передача
земельних ділянок комунальної
власності у власність громадян та
юридичних осіб відповідно до цього
Кодексу.

З урахуванням наведеного суд не
наділений повноваженнями щодо
зобов'язання міську раду приймати
рішення про передачу земельної ділянки
у власніть. Це питання належить до
поноважень (компетенції) відповідача.

Щодо стягнення з відповідача на
користь позивача моральної шкоди в
розмірі 2500 грн. колегія суддів зазначає
таке.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного
Суду України №4 від 31.03.1995 року "Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди визначено, що під моральною
шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства
моральна шкода може полягати, зокрема:
у приниженні честі, гідності, престижу
або ділової репутації, моральних
переживаннях у зв'язку з ушкодженням
здоров'я, у порушенні права власності (в
тому числі інтелектуальної), прав,
наданих споживачам, інших цивільних
прав, у зв'язку з незаконним
перебуванням під слідством і судом, у
порушенні нормальних життєвих зв'язків
через неможливість продовження
активного громадського життя,
порушенні стосунків з оточуючими
людьми, при настанні інших негативних
наслідків.

Таким чином, не підлягають задоволенню
позовні вимоги в частині стягнення
моральної шкоди, оскільки позивач не
надав суду обґрунтувань та доказів
спричинення йому моральної шкоди
відповідачем, а лише вказав її розмір.

Крім того, у матеріалах справи відсутні
докази вини відповідача у спричиненні
позивачеві моральної шкоди.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 17
Кодексу адміністративного судочинства
України юрисдикція адміністративних
судів поширюється на спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності.

З аналізу норм статті 26 Закону України
від 21 травня1997 року № 280/97-ВР "Про
місцеве самоврядування в Україні,"
частини першої статті 116 Земельного
кодексу України від 25 жовтня 2001 року №
2768-III випливає, що управління та
розпорядження державним і комунальним
майном є організаційно-правовою
діяльністю суб'єктів владних
повноважень - органів державної влади
та органів місцевого самоврядування,
які здійснюють її шляхом прийняття
актів з дотриманням встановленої
процедури.

Відповідно до положень статей 13, 14
Конституції України, статей 177, 181, 324,
глави 30 Цивільного кодексу України від
16 січня 2003 року № 435-IV, статті 148
Господарського кодексу України від 16
січня 2003 року № 436-IV власниками землі є
держава, Автономна Республіка Крим та
територіальні громади. Конституційний
Суд України в Рішенні від 1 квітня 2010
року № 10-рп/2010 у справі за
конституційним поданням Вищого
адміністративного суду України щодо
офіційного тлумачення положень
частини першої статті 143 Конституції
України, пунктів "а", "б", "в", "г" статті 12
Земельного кодексу України, пункту 1
частини першої статті 17 КАС України
вирішив, що органи місцевого
самоврядування у земельних відносинах
з громадянами та юридичними особами, в
тому числі щодо вирішення питань
розпорядження, передачі у власність, у
користування земельних ділянок, а
також їх вилучення, виступають
виключно як суб'єкти владних
повноважень.

Враховуючи наведене земельні спори
фізичних чи юридичних осіб з органом
місцевого самоврядування як суб'єктом
владних повноважень, пов'язані з
оскарженням його рішень, дій чи
бездіяльності, належать до
публічно-правових спорів, на які
поширюється юрисдикція
адміністративних судів.

Таким чином, помилковим є посилання
Дубенської міської ради на те, що цей
спір є приватноправовим, а тому не
підлягає розгляду в порядку
адміністративного судочинства.
Правові підстави для закриття
провадження у даній справі відсутні.

Згідно з п.3 ч.1 ст.198 КАС України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право скасувати її та прийняти нову
постанову.

Відповідно до ст. 202 КАС України
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є: неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд першої інстанції вважає
встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення норм матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи або
питання.

За таких підстав апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню, а
постанова суду першої інстанції
скасуванню з прийняттям нової
постанови про відмову у задоволенні
позову повністю.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дубенської міської
ради Рівненської області
задовольнити частково.

Постанову Дубенського міськрайонного
суду Рівненської області від "18"
листопада 2013 р. скасувати та прийняти
нову постанову.

У задоволені позовних вимог ОСОБА_3
відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)
Г.І. Майор

судді: (підпис)
ОСОБА_7

(підпис)
ОСОБА_2

З оригіналом згідно: суддя
________________________________ Г.І. Майор

Роздруковано та надіслано: р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3 АДРЕСА_1

3- відповідачу/відповідачам: Дубенська
міська рада Рівненської області
вул.Замкова,4, м.Дубно, Дубенський район,
Рівненська область, 35600