Справа № 437/12737/13-а
Суддя: Шальєва В. А.
Дата ухвалення: 2014-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Вінтоняк Н.Д.
Суддя-доповідач - Шальєва В. А.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2014 року
справа №437/12737/13-а
приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд в складі колегії
суддів:

головуючого - судді Шальєвої В.А.

суддів Бишова М.В., Васильєвої І.А.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в залі судового засідання
Донецького апеляційного
адміністративного суду за адресою: м.
Донецьк, б. Шевченка, 26, апеляційну
скаргу Департаменту з питань праці та
соціального захисту населення
Луганської міської ради на постанову
Ленінського районного суду м.
Луганська від 02.12.2013 р. в справі №
437/12737/13-а за позовом ОСОБА_2 до
Департаменту з питань праці та
соціального захисту населення
Луганської міської ради, третя особа на
стороні відповідача, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, -
Головне управління Державної
казначейської служби у Луганській
області, про визнання дій
протиправними, зобов'язання вчинити
певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулась до Ленінського
районного суду м. Луганська з позовом
до Департаменту з питань праці та
соціального захисту населення
Луганської міської ради (далі -
Департамент), третя особа на стороні
відповідача, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, -
Головне управління Державної
казначейської служби у Луганській
області, про визнання дій
протиправними, зобов'язання вчинити
певні дії, просила визнати
неправомірними дії відповідача щодо
відмови в перерахунку і виплаті
державної допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку, зобов'язати відповідача
здійснити перерахунок та виплату
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку в
розмірі прожиткового мінімуму для
дітей віком до 6 років за період з 01.07.2013
р. по день винесення судового рішення з
урахуванням фактично виплачених сум.

Постановою Ленінського районного
суду м. Луганська від 02.12.2013 р. позов
задоволено частково, визнані
протиправними дії Департаменту щодо
відмови в перерахунку та виплаті
позивачу допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку, виходячи з розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом для
дітей віком до 6 років, зобов'язано
відповідача здійснити позивачу
перерахунок та виплату допомоги по
догляду за дитиною до досягнення
трирічного віку, виходячи з розміру
прожиткового мінімуму, встановленого
законом для дітей віком до 6 років, з
01.07.2013 р. по 02.12.2013 р. з урахуванням
проведених виплат.

Відповідачем подана апеляційна скарга,
в якій з посиланням на порушення судом
першої інстанції норм матеріального
права апелянт просить скасувати
постанову, ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні позову, зазначає,
що в межах бюджетних асигнувань
управління правильно виплачувало
допомогу позивачу, виходячи з
розмірів, встановлених Порядком
призначення та виплати державної
допомоги сім'ям з дітьми, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
№1751 від 27.12.2001 р., оскільки позивач не є
застрахованою особою.

Особи, які беруть участь у справі, до
судового засідання не з'явились, про
дату, час і місце апеляційного розгляду
повідомлені належним чином, у зв'язку з
чим у відповідності до вимог ст. 197 КАС
України справа розглянута в порядку
письмового провадження.

Колегія суддів, перевіривши
доводи апеляційної скарги матеріалами
справи, вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції
встановлено, що ОСОБА_2 є матір'ю ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває у відпустці по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку, отримує грошову
допомогу як незастрахована особа в
розмірі 130 гр., виплату якої з 01.07.2013 р.
здійснює Департамент.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з
протиправності дій відповідача з
виплати державної допомоги по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку в розмірі, меншому ніж
встановлений законодавством.

Колегія суддів вважає такий
висновок необґрунтованим, з огляду на
наступне.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що позивач ОСОБА_2 є
матір'ю ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває
на обліку в Департаменту як отримувач
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку. Розмір
допомоги визначався відповідно до
Порядку призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України № 1751 від 27.12.2011 р., та
становить 130 грн. на місяць.

Позивач не є застрахованою особою
в системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування.

Відповідно до п. 1 ст. 15 Закону України
«Про державну допомогу сім'ям з дітьми»
в редакції, що діяла в 2007 році,
передбачалося отримання допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку у розмірі
встановленного законом прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6-ти років.

Пунктом 14 статті 71 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік» дію
частини 1 статті 15 Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми»
зупинено на 2007 рік.

Рішенням Конституційного Суду України
від 09.07.2007 року (справа №1-29-07 про
соціальні пільги громадян) визнано
такими, що не відповідають Конституції
України (є неконституційними)
положення Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік»
пункт 14 статті 71, яким зупинено на 2007
рік дію в частині визначення розміру
виплат допомоги по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку
відповідно до прожиткового мінімуму
для дітей віком до 6-ти років. Також
визнано неконституційним положення
абзацу третього частини другої статті
56 Закону України «Про Державний бюджет
на 2007 рік» щодо встановлення допомоги
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку, що визначається як
різниця між 50% прожиткового мінімуму,
встановленого для працездатних осіб,
та середньомісячним сукупним доходом
сім'ї в розрахунку на одну особу за
попередні шість місяців, але не меньш 90
гривень для незастрахованих осіб та не
меньше 23% прожиткового мінімуму,
встановленого для працездатних осіб,
для застрахованих осіб у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Пунктами 5,6 вказаного рішення
Конституційного суду України
визначено, що це рішення має
преюдиціальне значення для судів
загальної юрисдикції при розгляді ними
позовів у зв'язку з правовідносинами,
які виникли внаслідок дії положень
статтей зазначених законів, що визнані
неконституційними. Це рішення
Конституційного Суду України є
обов'язковим до виконання на теріторії
України.

Тому з 09.07.2007 року відновлено дію ч. 1 ст.
15 Закону України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми» в редакції,
відповідно до якої допомога по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку надається в розмірі
встановленого законом прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6 років.

Проте відповідно до п. 23 розділу ІІ
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік» ч. 1 ст. 15 Закону
України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми» викладена у редакції,
відповідно до якої допомога по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку з 01 січня 2008 року
надається у розмірі, що дорівнює
різниці між прожитковим мінімумом,
встановленим для працездатних осіб, та
середньомісячним сукупним доходом
сім'ї в розрахунку на одну особу за
попередні шість місяців, але не меньше
130 гривень.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22.05.2008 року (справа за
конституційним поданням Верховного
Суду щодо відповідності Конституції
окремих положень Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік») не
визнавалися неконституційними
положення п. 23 розділу ІІ Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік».

Порядок призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми був
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України 27 грудня 2001 року № 1751
(далі Порядок) саме на виконання Закону
України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми».

Відповідно до п.18 Порядку допомога по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку призначається з дня
звернення за її призначенням, але не
раніше ніж з дня, що настає після
закінчення відпустки у зв'язку з
вагітністю та пологами для непрацюючих
осіб та осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності, а для
працюючих осіб - з дня настання
відпустки по догляду за дитиною по день
її закінчення.

На підставі п. 19 Порядку виплата
допомоги в розмірі, що перевищує
мінімальний, здійснюється протягом
шести календарних місяців. Якщо особа,
якій призначена допомога, після
закінчення зазначеного строку не
підтвердила право на призначення
допомоги у розмірі, що перевищує
мінімальний, допомога виплачується у
мінімальному розмірі.

Згідно з п. 22 Порядку відповідно до
статті 15 Закону України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми» допомога по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку виплачується у
розмірі, що дорівнює різниці між: з 1
січня 2008 р. - 50 відсотками, з 1 січня 2009 р.
- 75 відсотками, з 1 січня 2010 р. - 100
відсотками прожиткового мінімуму,
встановленого для працездатних осіб,
та середньомісячним сукупним доходом
сім'ї в розрахунку на одну особу за
попередні шість місяців, але не менш як
130 гривень.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_2 отримувала допомогу по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку в розмірі, що
відповідає мінімальному на підставі п.
22 Порядку.

Оскільки позивач не є особою, яка
застрахована у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, тому на
правовідносини щодо виплати їй
допомоги не поширюються норми ст. 43
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням», як
наслідок, вимоги позивача про визнання
дій неправомірними та зобов'язання
відповідача нарахувати та виплатити
щомісячну допомогу по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку, виходячи з розміру прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6 років, є
необґрунтованими не задоволенню не
підлягають.

З урахуванням викладеного колегія
суддів прийшла до висновку, що судом
першої інстанції постанова прийнята з
порушенням норм матеріального права,
що є підставою для скасування рішення
суду першої інстанції та ухвалення
нового рішення.

Керуючись ст. ст. 8, 9, 10, 11, 159, 160, 195, 197, 198,
202, 205, 206 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту з
питань праці та соціального захисту
населення Луганської міської ради на
постанову Ленінського районного суду
м. Луганська від 02.12.2013 р. в справі №
437/12737/13-а задовольнити.

Постанову Ленінського районного
суду м. Луганська від 02.12.2013 р. в справі
№ 437/12737/13-а за позовом ОСОБА_2 до
Департаменту з питань праці та
соціального захисту населення
Луганської міської ради, третя особа на
стороні відповідача, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, -
Головне управління Державної
казначейської служби у Луганській
області, про визнання дій
протиправними, зобов'язання вчинити
певні дії скасувати.

Ухвалити в справі № 437/12737/13-а нову
постанову.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до
Департаменту з питань праці та
соціального захисту населення
Луганської міської ради, третя особа на
стороні відповідача, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, -
Головне управління Державної
казначейської служби у Луганській
області, про визнання дій
протиправними, зобов'язання вчинити
певні дії відмовити.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя:
Шальєва В.А.

Судді:
Бишов М.В.

Васильєва І.А.