Справа № 2а-1173/11/21/0170
Суддя: Борисенко І.В.
Дата ухвалення: 2014-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" лютого 2014 р. м. Київ
К/9991/69581/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:головуючого
суддіБорисенко І.В.суддів Кошіля
В.В. Моторного О.А.за участю
секретаряГончар Н.О.та представників
сторін: від позивача Карук О.О.від
відповідачане з'явився розглянувши у
відкритому судовому
засіданнікасаційну
скаргуСпеціалізованої державної
податкової інспекції по роботі з
великими платниками податків у м.
Сімферополі Автономної Республіки
Крим Державної податкової службина
постанову та ухвалуОкружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 25.04.2012
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 02.10.2012у
справі № 2а-0870/6100/11за
позовомПриватного акціонерного
товариства «Кримський ТИТАН»
доСпеціалізованої державної
податкової інспекції по роботі з
великими платниками податків у м.
Сімферополі Автономної Республіки
Крим Державної податкової службиза
участюПрокуратури Автономної
Республіки Кримпровизнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство
«Кримський ТИТАН» звернулося до суду з
адміністративним позовом до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з великими
платниками податків у м. Сімферополі
Автономної Республіки Крим Державної
податкової служби, в якому просило
визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення №
/0 від 20.12.2010, № /1 від 25.01.2011.

Постановою Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 25.04.2012, залишеною
без змін ухвалою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 02.10.2012, позов задоволено, визнано
протиправними та скасовано податкові
повідомлення-рішення Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
в м. Сімферополі АР Крим № /0 від
20.12.2010, № /1 від
25.01.2011.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями
судів попередніх інстанцій, відповідач
подав касаційну скаргу, в якій,
посилаючись на порушення судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить постанову Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 25.04.2012 та ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 02.10.2012
скасувати та прийняти нове рішення,
яким відмовити в задоволенні позову.

У письмовому заперечені на касаційну
скаргу позивач, посилаючись на те, що
вимоги касаційної скарги є
необґрунтованими, просить у
задоволенні касаційної скарги
відмовити, а оскаржувані судові
рішення залишити без змін.

Відповідачем було подано клопотання №
2812/10 від 01.03.2013 про заміну відповідача
(Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з великими
платниками податків у м. Сімферополі
Автономної Республіки Крим Державної
податкової служби) його
правонаступником - Красноперекопською
об'єднаною державною податковою
інспекцією Автономної Республіки Крим
Державної податкової служби.

Суд касаційної інстанції, розглянувши
заявлене клопотання, дійшов висновку
про його обґрунтованість та
необхідність його задоволення.

Переглянувши судові рішення в межах
касаційної скарги, заслухавши
пояснення представника позивача,
перевіривши повноту встановлення
судовими інстанціями фактичних
обставин справи та правильність
застосування ними норм матеріального
та процесуального права, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про відсутність підстав для
задоволення касаційної скарги,
виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступне:

- відповідачем проведена позапланова
виїзна перевірка позивача з питань
достовірності нарахування суми
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість на розрахунковий
рахунок в банку за жовтень 2010, яка
виникла внаслідок задекларованого у
вересні 2010 року від'ємного значення з
податку на додану вартість, за
результатами якої складено акт
№ 433/07-00/32785994 від 17.12.2010;

- перевіркою встановлено порушення
позивачем пп.7.7.2 п.7.7 ст.7 Закону України
«Про податок на додану вартість», а
саме - завищення суми бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість за жовтень 2010 на 1 406 539,29 грн.;

- за наслідками перевірки відповідачем
прийнято податкове
повідомлення-рішення № /0
від 20.12.2010, яким позивачу зменшено суму
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість на 1 406 539,29 грн.;

- за результатами адміністративного
оскарження скаргу позивача залишено
без задоволення, а оскаржуване
податкове повідомлення-рішення - без
змін, внаслідок чого відповідачем
прийнято податкове
повідомлення-рішення № /1 від
25.01.2011, яким зменшено позивачу суму
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість на 1 406 539,29 грн.

Висновки податкового органу про
завищення позивачем бюджетного
відшкодування у вересні 2010
обгрунтовані тим, що податкові
накладні, надані від певних
постачальників на користь позивача, не
можуть бути підтвердженням факту
придбання платником товару та не
можуть бути прийняті у підтвердження
права позивача на податковий кредит з
ПДВ, оскільки ці постачальники по
юридичній адресі, вказаній у
податковій накладній, не знаходяться. А
тому, позивачем неправомірно віднесена
до складу податкового кредиту вересня
2010 року сума ПДВ, яка сформована у
зв'язку із здійсненням господарських
операцій із цими контрагентами.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що, беручи до уваги
наявність податкових накладних,
проведення розрахунків платником
податків, отримання ним товару (послуг),
позивач мав право відносити до складу
податкового кредиту суми податку на
додану вартість, сплачені його
контрагентам у періоді, що перевірявся.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та вбачається з матеріалів
справи, на підтвердження реальності
здійснення господарських операцій та
факту проведення взаєморозрахунків
між контрагентами та позивачем,
останнім були надані відповідні
первинні бухгалтерські документи. Крім
того, встановлені обставини справи
підтверджуються висновком
судово-економічної експертизи № 51/11
від 16.02.2012, призначеної судом першої
інстанції в ході судового розгляду
справи, з якого вбачається, що
отримання та оплата за отримання
товарно-матеріальних цінностей
(послуг) від зазначених контрагентів
підтверджується документами
первинного бухгалтерського та
податкового обліку позивача.

Відповідно до п.1.8. ст.1 Закону України
«Про податок на додану вартість»
(чинного на момент спірних
правовідносин) бюджетне відшкодування
- це сума, що підлягає поверненню
платнику податку з бюджету у зв'язку з
надмірною сплатою податку у випадках,
визначених цим Законом.

Порядок визначення суми податку, що
підлягає сплаті до Державного бюджету
або відшкодуванню з Державного бюджету
(бюджетне відшкодування) та строки
проведення розрахунків передбачено у
п.7.7 ст.7 Закону України «Про податок на
додану вартість».

Згідно пп.7.7.1 п.7.7 ст.7 Закону України
«Про податок на додану вартість» сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
податкового періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
податкового періоду.

Таким чином, визначення суми
бюджетного відшкодування залежить від
правильності визначення платником
податку сум податкових зобов'язань та
податкового кредиту з податку на
додану вартість.

Відповідно до положень пп.7.4.1 п.7.4 ст.7
Закону України «Про податок на додану
вартість» податковий кредит звітного
періоду складається із сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п.6.1
ст.6 та ст.8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій в межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари (послуги) та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Датою виникнення права платника
податку на податковий кредит,
відповідно до пп.7.5.1 п.7.5 ст.7 названого
Закону, вважається дата здійснення
першої з подій: або дата списання
коштів з банківського рахунку платника
податку в оплату товарів (робіт,
послуг), дата виписки відповідного
рахунку (товарного чека) - в разі
розрахунків з використанням кредитних
дебетових карток або комерційних
чеків; або дата отримання податкової
накладної, що засвідчує факт придбання
платником податку товарів (робіт,
послуг).

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, перевіркою контролюючого
органу не було виявлено порушень
позивачем вимог податкового
законодавства, що регулює порядок
сплати податку на додану вартість та
його бюджетного відшкодування.

Крім того, судами попередніх інстанцій
встановлено, що факт нарахування
(сплати) такого податку підтверджений
позивачем належним чином та не
спростовувався відповідачем ані під
час проведення перевірки, ні під час
розгляду справи судом.

Підпунктом 7.7.4 п.7.7 ст.7 3акону України
«Про податок на додану вартість»
передбачено, що платник податку, який
має право на одержання бюджетного
відшкодування та прийняв рішення про
повернення повної суми бюджетного
відшкодування, подає відповідному
податковому органу податкову
декларацію та заяву про повернення
такої повної суми бюджетного
відшкодування, яка відображається у
податковій декларації.

Отже, попередні судові інстанції
дійшли правильного, не спростованого
доводами касаційної скарги висновку,
що позивачем у спірному податковому
періоді дотримано всі законодавчо
визначені умови при формуванні
податкового кредиту з ПДВ та
бюджетного відшкодування, у зв'язку з
чим колегія суддів касаційної
інстанції не вбачає передбачених
законом підстав для скасування
оскаржуваних судових рішень.

Суд касаційної інстанції не вбачає
порушень судами попередніх інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, на які посилається відповідач у
касаційній скарзі, та вважає, що суди
попередніх інстанцій повно встановили
обставини у справі та надали їм належну
правову оцінку на підставі
законодавства, що підлягало
застосуванню до спірних відносин.

Відповідно до ст. 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин та з урахуванням
викладеного, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України не
знаходить підстав, які могли б
призвести до скасування оскаржуваних
судових рішень.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 55, 160, 220, 221, 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Допустити заміну відповідача
(Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з великими
платниками податків у м. Сімферополі
Автономної Республіки Крим Державної
податкової служби) його
правонаступником - Красноперекопською
об'єднаною державною податковою
інспекцією Автономної Республіки Крим
Державної податкової служби.

2. Касаційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
у м. Сімферополі Автономної Республіки
Крим Державної податкової служби
залишити без задоволення.

3. Постанову Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 25.04.2012 та ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 02.10.2012
залишити без змін.

4. Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, передбачених статтею 237
Кодексу адміністративного судочинства
України, у порядку та в строки,
встановлені статтями 236 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
І.В. Борисенко

Судді
В.В. Кошіль

О.А. Моторний