Справа № 826/14202/13-а
Суддя: Шурко О.І.
Дата ухвалення: 2014-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
інстанції: Аблов Є.В.
Суддя-доповідач: Шурко О.І.
У Х В А Л А

Іменем України

23 січня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого
Шурка О.І.,

суддів
Василенка Я.М., Степанюка А.Г.,

при секретарі
Киричуку Р.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, без фіксування його за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу згідно до ч. 1 ст. 41
КАС України, апеляційну скаргу ОСОБА_2
на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 23
жовтня 2013 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Міністерства внутрішніх справ України
про стягнення суми середньомісячного
заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 23
жовтня 2013 року в задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим
рішенням, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить апеляційну
інстанцію скасувати незаконну, на його
думку, постанову суду першої інстанції
та постановити нову про задоволення
позовних вимог.

Апелянт посилається на незаконність,
необ'єктивність та необґрунтованість
оскаржуваного рішення,
невідповідність висновків суду
дійсним обставинам справи, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, що є на його
переконання підставою для скасування
судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, позивач працював на посаді
заступника начальника Департаменту
матеріального забезпечення -
начальника управління ресурсного
забезпечення.

31.10.2011 р., позивач подав заяву про
звільнення за власним бажанням, проте
04.11.2011 р. позивач подав через канцелярію
МВС України заяву на заяву про
відкликання поданої заяви про
звільнення за власним бажанням.

Наказом Міністра внутрішніх справ
Могильова А.В. від 07.11.2011р. позивача було
звільнено з посади за власним бажанням.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
позивач звернувся до суду про
поновлення на державній службі та
стягнення середньомісячного заробітку
за час вимушеного прогулу.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
28.03.2012р., по справі №17737/12/2670 залишеною
без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 11.10.2012р. та ухвалою Вищого
адміністративного суду України від
14.05.2013р. позовні вимоги задоволено
частково. Визнано протиправним та
скасовано наказ від 07.11.2011 р. № 1176 о/с
про звільнення з посади заступника
начальника Департаменту матеріального
забезпечення - начальника управління
ресурсного забезпечення. Зобов'язано
стягнути з МВС України
середньомісячний заробіток за час
вимушеного прогулу з 07.11.2011 р. по 28.03.2012р.
включно з урахуванням виплат, які було
здійснено відповідачем щодо оплати
листка непрацездатності від 04.11.2010 р.
серія АБТ № 433835.

На виконання Постанови Окружного
адміністративного суду міста Києва від
28.03.2012р. та ухвали Київського
апеляційного адміністративного суду
від 11.10.2012р. Міністерством внутрішніх
справ України видано наказ від 08.01.2013р.
№6 о/с про скасування наказу МВС
України від 07.11.2011р. №1176 о/с про
звільнення з посади заступника
начальника Департаменту матеріального
забезпечення - начальника управління
ресурсного забезпечення та виплачено
середньомісячний заробіток за час
вимушеного прогулу з 07.11.2011 р. по 28.03.2012
р.

Однак, у зв'язку з тим, що позивача було
звільнено лише 08.01.2013 року, останній
звернувся до суду із адміністративним
позовом, в якому просив стягнути з
відповідача середньомісячний
заробіток за час вимушеного прогулу за
період з 29.03.2012 року по 08.01.2013 року.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції мотивував
своє рішення тим, що позивачем порушено
порядок стягнення середньомісячного
заробітку за час вимушеного прогулу,
оскільки останній не звертався до
органів Казначейства з заявою про
виконання рішення суду та до суду за
виконавчим листом по справі №2а-17737/12/2670
також не звертався.

Колегія суддів погоджується із таким
висновком суду першої інстанції, з
огляду на наступне.

Так, умови і порядок виконання рішень
судів та інших органів (посадових осіб),
що відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку, визначає Закон України «Про
виконавче провадження» від 21.04.1999,
№606-XIV.

Примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.

Відповідно до ст.17 вказаного Закону,
примусове виконання рішень
здійснюється державною виконавчою
службою на підставі виконавчих
документів, визначених цим Законом.

Згідно ст.3 Закону України «Про
виконавче провадження», рішення судів
та інших органів щодо стягнення коштів
виконуються органами доходів і зборів,
банками та іншими фінансовими
установами.

Рішення про стягнення коштів з
державного та місцевих бюджетів або
бюджетних установ виконуються
органами Державного казначейства
України в установленому Кабінетом
Міністрів України порядку.

Механізм виконання рішень про
стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів або боржників (далі -
рішення про стягнення коштів),
прийнятих судами, а також іншими
державними органами (посадовими
особами), які відповідно до закону
мають право приймати такі рішення,
визначається Порядком виконання
рішень про стягнення коштів державного
та місцевих бюджетів або боржників,
затвердженого постановою КМ України
від 03.08.2011, № 845 (далі Порядок).

Відповідно до п. 3 Порядку, рішення про
стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів або боржників
виконуються на підставі виконавчих
документів виключно органами
Казначейства у порядку черговості
надходження таких документів (про
стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів - з попереднім
інформуванням Мінфіну, про стягнення
коштів боржників - у межах відповідних
бюджетних призначень, наданих
бюджетних асигнувань (залишків коштів
на рахунках підприємств, установ,
організацій).

Згідно п.6 Порядку, у разі прийняття
рішення про стягнення коштів, стягувач
подає органові Казначейства в
установлений зазначеним органом
спосіб: заяву про виконання такого
рішення із зазначенням реквізитів
банківського рахунка, на який слід
перерахувати кошти, або даних про
перерахування коштів у готівковій
формі через банки або підприємства
поштового зв'язку, якщо зазначений
рахунок відсутній; оригінал
виконавчого документа; судові рішення
про стягнення коштів (у разі наявності);
оригінал або копію розрахункового
документа (платіжного доручення,
квитанції тощо), який підтверджує
перерахування коштів до відповідного
бюджету.

До заяви можуть додаватися інші
документи, які містять відомості, що
сприятимуть виконанню рішення про
стягнення коштів (довідки та листи
органів, що контролюють справляння
надходжень бюджету, або органів
місцевого самоврядування, рішення
органів досудового розслідування та
прокуратури тощо).

Таким чином, колегія суддів
погоджується із висновком суду першої
інстанції щодо відмови в задоволенні
позовних вимог, оскільки позивач не
звертався до органів Казначейства з
заявою про виконання рішення суду та до
суду за виконавчим листом по справі
№2а-17737/12/2670 також не звертався.

Доводи апеляційної скарги
спростовуються встановленими судом
першої інстанції обставинами, наявними
в матеріалах справи доказами та
нормами права, зазначеними в
мотивувальній частині оскаржуваного
рішення суду.

Отже, колегія суддів вирішила згідно
ст. 200 КАС України залишити апеляційну
скаргу без задоволення, а постанову
суду - без змін, з урахуванням того, що
суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206
КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 23
жовтня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України в порядок і строки, визначені
ст. 212 КАС України.

Головуючий:

Судді:

Головуючий суддя
Шурко О.І.

Судді:
Василенко Я.М.

Степанюк А.Г.