Справа № 2а-1092/11/2670
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2013-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" грудня 2013 р. м. Київ
К/9991/7437/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

секретар судового засідання Гончарук
І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1

на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
17 березня 2011 року

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 13 грудня 2011
року

у справі № 2а-1092/11/2670

за позовом ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у
Деснянському районі міста Києва

про скасування рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до
суду з позовом до Державної податкової
інспекції у Деснянському районі міста
Києва (далі - відповідач) скасування
податкових повідомлень-рішень від 08
грудня 2010 року № /0, № /0 та
рішення про застосування штрафних
(фінансових) санкцій від 08 грудня 2010
року №.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
17 березня 2011 року позов задоволено
частково. Скасовано рішення ДПІ у
Деснянському районі м. Києва №
від 08 грудня 2010 року про застосування
штрафних (фінансових) санкцій в частині
застосування штрафних (фінансових)
санкцій у розмірі 996833,90 грн. У
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено. Стягнуто з Державного
бюджету України на користь ОСОБА_1
витрати зі сплати судового збору у
розмірі 1,13 грн.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 13 грудня 2011
року постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
17 березня 2011 року залишено без змін.

В касаційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
17 березня 2011 року в частині відмови у
задоволенні позовних вимог та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 13 грудня 2011
року і ухвалити нове судове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги в цій
частині.

З урахуванням неприбуття у судове
засідання жодної з осіб, які беруть
участь у справі, та які були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, колегія суддів
дійшла висновку про можливість
розгляду справи за наявними у справі
матеріалами за відсутності сторін.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступне.

ДПІ у Деснянському районі м. Києва була
проведена документальна планова
виїзна перевірка дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства суб'єктом
підприємницької діяльності - фізичною
особою ОСОБА_1 за період з 01 жовтня 2007
року по 30 червня 2010 року, за
результатами якої складений акт №
7625/17-05/від 24 листопада 2010 року.

За висновками акта перевірки,
позивачем були порушені вимоги:
підпункту «а» пункту 19.1 статті 19 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб», статті 13 Декрету
Кабінету Міністрів України «Про
прибутковий податок з громадян»,
внаслідок чого донараховано податку з
доходів фізичних осіб від
підприємницької діяльності за період,
який перевірявся, у сумі 43232,26 грн.;
підпункту 2.3.1 пункту 2.3 статті 2, пункту
3.1 статті 3, підпункту 7.3.1 пункту 7.3
статті 7, підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7
Закону України «Про податок на додану
вартість», які полягали у невключенні
за період з серпня 2009 року по червень 2010
року до податкових зобов'язань податку
на додану вартість у загальній сумі
68719,00 грн.; вимоги пунктів 1, 10, 13 статті 3
Закону України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг», які полягали у
незабезпеченні відповідності сум
готівкових коштів на місці проведення
розрахунків сумі коштів, яка зазначена
у денному звіті реєстратора
розрахункових операцій, проведенні
розрахункових операцій у готівковій
формі без застосування реєстратора
розрахункових операцій, а також
відсутності контрольних стрічок.

Зокрема, в акті перевірки було вказано,
що: при перевірці правильності
відображення суб'єктом
підприємницької діяльності ОСОБА_1
валового доходу були встановлені
розбіжності між показниками,
задекларованими суб'єктом
господарювання, та даними перевірки, а
саме: за 2009 рік - задекларований
платником податку валовий дохід
становив 391100,07 грн., а фактичний - 645201,39
грн. (валовий дохід сформовано по
надходженню коштів у готівковій формі
від діяльності у сфері роздрібної
торгівлі алкогольними напоями (пивом),
тютюновими виробами та продуктами
харчування, а також безалкогольними
напоями згідно книги обліку
розрахункових операцій, Z-звітів); за 1
півріччя 2010 року - задекларований
платником податку валовий дохід
становив 164272,88 грн., а фактичний - 197043,87
грн. (валовий дохід сформовано по
надходженню коштів у готівковій формі
від діяльності у сфері роздрібної
торгівлі алкогольними напоями (пивом),
тютюновими виробами та продуктами
харчування, а також безалкогольними
напоями згідно книг обліку
розрахункових операцій, Z-звітів), з
огляду на що підприємцем був занижений
оподатковуваний дохід; книг обліку
розрахункових операцій, Z-звітів
розрахунки суб'єктом підприємницької
діяльності ОСОБА_1 проводились у
готівковій формі у сфері роздрібної
торгівлі та валовий дохід підприємця
протягом останніх дванадцяти
календарних місяців сукупно перевищив
300000,00 грн. у липні 2009 року та склав 319993,45
грн., з огляду на що ОСОБА_1 з серпня 2009
року повинна була зареєструватись
платником податку на додану вартість
та включити у період з серпня 2009 року по
червень 2010 року включно до складу
податкових зобов'язань податок на
додану вартість на загальну суму 68719,00
грн.; в ході перевірки було здійснено
вихід на об'єкт, де здійснюється
господарська діяльність розрахунки
суб'єктом підприємницької діяльності
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1), за результатами якого
було складено довідку від 03 листопада
2010 року № 141/17-05, в які було вказано, що:
перевіряючими встановлено
невідповідність сум готівкових коштів
на місці проведення розрахунків (у
розмірі 587,70 грн.) сумі коштів, яка
зазначена у денному звіті реєстратора
розрахункових операцій (587,70 грн.),
невідповідність склала 50,00 грн.,
суб'єктом підприємницької діяльності
ОСОБА_1 не було проведено через
реєстратор розрахункових операцій
суми отриманого валового доходу у 4
кварталі 2008 року - у сумі 1014,12 грн., в 3
кварталі 2009 року - в сумі 198325,66 грн., а
також підприємцем не було надано до
перевірки контрольні стрічки.

08 грудня 2010 року ДПІ у Деснянському
районі м. Києва на підставі вказаного
акту перевірки прийняла податкове
повідомлення-рішення № /0, яким
згідно з підпунктом «г» підпункту 4.2.2
пункту 4.2 статті 4 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами»
визначила ОСОБА_1 суму податкового
зобов'язання за платежем: податок з
доходів фізичних осіб у розмірі 43232,26
грн. - за основним платежем.

08 грудня 2010 року ДПІ у Деснянському
районі м. Києва на підставі вказаного
акту перевірки прийняла податкове
повідомлення-рішення № /0, яким
згідно з підпунктом «б» підпункту 4.2.2
пункту 4.2 статті 4, підпунктом 17.1.3
пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами»
визначила ОСОБА_1 суму податкового
зобов'язання (з урахуванням штрафних
(фінансових) санкцій) за платежем:
податок на додану вартість у розмірі
103074,50 грн., у тому числі: 68716,00 грн. - за
основним платежем, 34358,50 грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями.

08 грудня 2010 року ДПІ у Деснянському
районі м. Києва на підставі вказаного
акту перевірки прийняла рішення №
, яким згідно з пунктами 1, 3, 5
статті 17 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» застосувала до ОСОБА_1 штрафні
(фінансові) санкції у сумі 997253,90 грн.

Суд першої інстанції, відмовляючи у
задоволенні позовних вимог в частині
скасування податкових
повідомлень-рішень від 08 грудня 2010 року
№ /0, № /0 та рішення від 08
грудня 2010 року № в частині
застосування штрафних (фінансових)
санкцій у сумі 420,00 грн., з висновками
якого погодився суд апеляційної
інстанції, виходив з того, що: Книгою
обліку розрахункових операцій №
НОМЕР_2 та відповідними Z-звітами було
підтверджено заниження позивачем
валового доходу за 2009 рік та за 1
півріччя 2010 року на загальну суму 286872,31
грн.; обсяг виручки, отриманий
позивачем у період з січня 2009 року по ом
пень 2009 року, склав 319993,45 грн., з огляду
на що позивач повинен був з серпня 2009
року зареєструватись платником
податку на додану вартість та
декларувати і сплачувати до бюджету
податкові зобов'язання з податку на
додану вартість; при проведенні
перевірки позивачем не було надано
перевіряючим контрольні стрічки, а
сума невідповідності готівкових
коштів на місці проведення розрахунків
склала 50,00 грн. Задовольняючи позовні
вимоги щодо скасування рішення від 08
грудня 2010 року № в частині
застосування штрафних (фінансових)
санкцій у сумі 996833,90 грн. суд виходив з
того, що податковим органом був
пропущений строк для застосування
адміністративно-господарських
санкцій, встановлений статтею 250
Господарського кодексу України.

Однак, повністю погодитись з такими
висновками судів попередніх інстанцій
колегія суддів не може, з огляду на
наступне.

Згідно положень пункту 22.10 статті 22
Прикінцевих положень Закону України
«Про податок з доходів фізичних осіб»
(в редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин), до набрання
чинності спеціальним законом з питань
оподаткування фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької дальності, діє розділ
IV Декрету Кабінету Міністрів України
«Про прибутковий податок з громадян»,
який застосовується з урахуванням
положень пункту 9.12 статті 9 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб».

Відповідно до підпункту 9.12.1 пункту 9.12
статті 9 Закону України «Про податок з
доходів фізичних осіб» (в редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин) оподаткування доходів,
отриманих фізичною особою від продажу
нею товарів (надання послуг, виконання
робіт) у межах її підприємницької
діяльності без створення юридичної
особи, а також фізичною особою, яка
сплачує ринковий збір, здійснюється за
правилами, встановленими спеціальним
законодавством з цих питань, з
урахуванням норм цього пункту.

Положеннями частини 1 статті 13 Декрету
Кабінету Міністрів України «Про
прибутковий податок з громадян» (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин) встановлено, що
оподаткуванню підлягають доходи
громадян, одержані протягом
календарного року від здійснення
підприємницької діяльності без
створення юридичної особи, а також інші
доходи громадян, не передбачені як
об'єкти оподаткування у розділах II та III
цього Декрету.

Відповідно до частини 2 статті 13
Декрету Кабінету Міністрів України
«Про прибутковий податок з громадян» (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин)
оподатковуваним доходом вважається
сукупний чистий доход, тобто різниця
між валовим доходом (виручки у грошовій
та натуральній формі) i документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу. Якщо ці витрати не можуть бути
підтверджені документально, то вони
враховуються податковими органами при
проведенні остаточних розрахунків за
нормами, визначеними Головною
державною податковою інспекцією
України за погодженням з Міністерством
економіки України та Державним
комітетом України по сприянню малим
підприємствам та підприємництву.

За приписами абзацу 1 пункту 5 Положення
(стандарту) бухгалтерського обліку 15
«Дохід», затвердженого наказом
Міністерства фінансів України від 29
листопада 1999 року №290 (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин), дохід визнається під
час збільшення активу або зменшення
зобов'язання, що зумовлює зростання
власного капіталу (за винятком
зростання капіталу за рахунок внесків
учасників підприємства), за умови, що
оцінка доходу може бути достовірно
визначена.

Пунктом 8 Положення (стандарту)
бухгалтерського обліку 15 «Дохід»,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 29 листопада 1999
року №290 (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин),
встановлено, що дохід (виручка) від
реалізації продукції (товарів, інших
активів) визнається в разі наявності
всіх наведених нижче умов: покупцеві
передані ризики й вигоди, пов'язані з
правом власності на продукцію (товар,
інший актив); підприємство не здійснює
надалі управління та контроль за
реалізованою продукцією (товарами,
іншими активами); сума доходу (виручка)
може бути достовірно визначена; є
впевненість, що в результаті операції
відбудеться збільшення економічних
вигод підприємства, а витрати,
пов'язані з цією операцією, можуть бути
достовірно визначені.

Відповідно до підпункту 2.3.1 пункту 2.3
статті 2 Закону України «Про податок на
додану вартість» (в редакції, чинній на
час виникнення спірних правовідносин)
особа підлягає обов'язковій реєстрації
як платник податку у разі коли загальна
сума від здійснення операцій з
поставки товарів (послуг), у тому числі
з використанням локальної або
глобальної комп'ютерної мережі, що
підлягають оподаткуванню згідно з цим
Законом, нарахована (сплачена, надана)
такій особі або в рахунок зобов'язань
третім особам, протягом останніх
дванадцяти календарних місяців
сукупно перевищує 300000 гривень (без
урахування податку на додану вартість).

Згідно з абзацом 2 пункту 9.4 статті 9
Закону України «Про податок на додану
вартість» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин) якщо
обсяг оподатковуваних операцій особи
протягом звітного податкового періоду
перевищує суму, визначену підпунктом
2.3.1 пункту 2.3 статті 2 цього Закону, не
більше ніж у два рази, така особа
зобов'язана надіслати податковому
органу заяву про реєстрацію протягом
двадцяти календарних днів, наступних
за таким звітним податковим періодом.

В силу положень абзацу 2 пункту 1.3,
пункту 1.7 Порядку оформлення
результатів невиїзних документальних,
виїзних планових та позапланових
перевірок з питань дотримання
податкового, валютного та іншого
законодавства, затвердженого наказом
ДПА України від 10 серпня 2005 року № 327 (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин), акт - це
службовий документ, який стверджує
факт проведення невиїзної
документальної або виїзної планової чи
позапланової перевірки
фінансово-господарської діяльності
суб'єкта господарювання і є носієм
доказової інформації про виявлені
порушення вимог податкового, валютного
та іншого законодавства суб'єктами
господарювання. Факти виявлених
порушень податкового, валютного та
іншого законодавства викладаються в
акті невиїзної документальної, виїзної
планової чи позапланової перевірок
чітко, об'єктивно та в повній мірі, із
посиланням на первинні або інші
документи, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку,
що підтверджують наявність зазначених
фактів.

Як вбачається з пунктів 1.4, 1.6, 1.15.1 акту
перевірки, у періоді, який перевірявся,
ОСОБА_1 здійснювала діяльність на
загальній системі оподаткування, не
була зареєстрована як платник податку
на додану вартість та здійснювала
такий вид діяльності як роздрібна
торгівля алкогольними напоями (пивом),
тютюновими виробами, продуктами
харчування, а також безалкогольними
напоями, на що мала відповідні
ліцензії.

Також, в пункті 1.12 акту перевірки
вказано, що при перевірці було
використано (суцільним порядком) такі
документи, зокрема: банківські
(платіжні) документи, чеки, накладні;
договори на постачання товару; книги
обліку розрахункових операцій;
декларації про доходи; інші документи,
які стосуються
фінансово-господарської діяльності
суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_1.

Разом з цим, пункт 2.2.1 «Валовий дохід»
акту перевірки не містить посилань на
первинні бухгалтерські документи, які
б підтверджували факт заниження
позивачем валового доходу та за
показниками яких сума доходу (виручка)
може бути достовірно визначена, при
цьому в пункті 2.2.2 «Валові витрати»
акту перевірки вказано, що при
перевірці валових витрат,
безпосередньо пов'язаних з отриманням
доходу, а саме - придбання товару для
подальшої реалізації, розбіжностей не
встановлено.

Таким чином, суди першої та апеляційної
інстанцій, відмовляючи у задоволенні
позовних вимог в частині скасування
податкових повідомлень-рішень від 08
грудня 2010 року №/0, № /0, з
підстав заниження позивачем валового
доходу з огляду на показники книги
обліку розрахункових операцій, не
встановили, чи підтверджуються
зазначені факти первинними
бухгалтерськими документами та не
надали належної правової оцінки
доводам позивача, викладеним у
додаткових поясненнях, із доданням
первинних бухгалтерських документів
(арк. справи 54-130).

Згідно з пунктами 10, 13 статті 3 Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» (в редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин) суб'єкти
підприємницької діяльності, які
здійснюють розрахункові операції в
готівковій та/або в безготівковій
формі (із застосуванням платіжних
карток, платіжних чеків, жетонів тощо)
при продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані:
друкувати на реєстраторах
розрахункових операцій (за виключенням
автоматів з продажу товарів (послуг)
контрольні стрічки і забезпечувати їх
зберігання протягом трьох років;
забезпечувати відповідність сум
готівкових коштів на місці проведення
розрахунків сумі коштів, яка зазначена
в денному звіті реєстратора
розрахункових операцій, а у випадку
використання розрахункової книжки -
загальній сумі продажу за
розрахунковими квитанціями, виданими з
початку робочого дня.

Відповідно до абзаців 1-4 пункту 1.4
Порядку оформлення результатів
невиїзних документальних, виїзних
планових та позапланових перевірок з
питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства,
затвердженого наказом ДПА України від
10 серпня 2005 року № 327 (в редакції, чинній
на час виникнення спірних
правовідносин), при проведенні
планової виїзної перевірки
складається один зведений акт планової
перевірки. Зведений акт - це службовий
документ, який стверджує факт
проведення планової виїзної перевірки
з усіх питань за сукупними показниками
фінансово-господарської діяльності
суб'єкта господарювання і є носієм
доказової інформації про виявлені
порушення вимог податкового, валютного
та іншого законодавства суб'єктами
господарювання. Складовими частинами
зведеного акта планової виїзної
перевірки можуть бути довідки з
окремих питань, які за необхідності
складаються посадовими особами
податкового органу як з окремого
питання плану перевірки, так і з
декількох питань плану перевірки.
Довідка з окремих питань - службовий
документ, який складається за рішенням
керівника перевірки в ході проведення
планової виїзної перевірки
фінансово-господарської діяльності
суб'єкта господарювання і є носієм
доказової інформації про виявлені (не
виявлені) порушення вимог податкового,
валютного та іншого законодавства
суб'єктами господарювання з окремих
питань плану перевірки.

Як вбачається з акту перевірки,
податковий орган в обґрунтування
правомірності застосування до
позивача штрафних (фінансових) санкцій
у розмірі 420,00 грн. послався на факти
порушення позивачем вимог пунктів 10, 13
статті 3 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг», зафіксовані у довідці від 03
листопада 2010 року № 141/17-05.

Разом з цим, матеріали справи не
містять вказаної довідки, а також
документів, які б підтверджували такі
порушення та дату вчинення таких
порушень, з огляду на що, суди
попередніх інстанцій дійшли
передчасного та необґрунтованого
висновку про наявність підстав для
застосування до позивача штрафних
(фінансових) санкцій у розмірі 420,00 грн.
оспорюваним рішенням.

При цьому, суд касаційної інстанції
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій, що штрафні
(фінансові) санкції, передбачені
статтею 17 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг», є
адміністративно-господарськими
санкціями, а тому їх застосування
регулюється нормами глави 27
Господарського кодексу України (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин).

Згідно частини 1 статті 238, частини 1
статті 250 Господарського кодексу
України (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин) за
порушення встановлених законодавчими
актами правил здійснення
господарської діяльності до суб'єктів
господарювання можуть бути
застосовані уповноваженими органами
державної влади або органами місцевого
самоврядування
адміністративно-господарські санкції,
тобто заходи організаційно-правового
або майнового характеру, спрямовані на
припинення правопорушення суб'єкта
господарювання та ліквідацію його
наслідків;
адміністративно-господарські санкції
можуть бути застосовані до суб'єкта
господарювання протягом шести місяців
з дня виявлення порушення, але не
пізніш як через один рік з дня
порушення цим суб'єктом встановлених
законодавчими актами правил
здійснення господарської діяльності,
крім випадків, передбачених законом.

Виходячи з аналізу наведених вище
правових норм, судам попередніх
інстанцій необхідно встановити факти
наявності (відсутності) порушень
позивачем вимог пунктів 10, 13 статті 3
Закону України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг», зафіксованих у
довідці від 03 листопада 2010 року №141/17-05,
та у випадку наявності таких порушень -
дату їх вчинення.

При цьому, колегія суддів погоджується
з висновками судів попередніх
інстанцій про неправомірність
застосування до позивача штрафних
(фінансових) санкцій у розмірі 996833,90
грн. згідно оспорюваного рішення від 08
грудня 2010 року №, з огляду на
порушення податковим органом строків,
встановлених статтею 250 Господарського
кодексу України (в редакції, чинній на
час виникнення спірних правовідносин).

Отже, суд касаційної інстанції не може
визнати законними і обґрунтованими
судові рішення попередніх інстанцій,
оскільки останні ухвалені без повного
та всебічного з'ясування обставин,
якими сторони обґрунтовують свої
вимоги і заперечення, та інших
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи.

Відповідно до положень статті 159
Кодексу адміністративного судочинства
України судове рішення повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, ухвалене судом відповідно до
норм матеріального права при
дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Враховуючи те, що суд касаційної
інстанції не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, а порушення судами
першої та апеляційної інстанцій норм
процесуального права могли призвести
до неправильного вирішення справи і не
можуть бути усунені судом касаційної
інстанції, постанова Окружного
адміністративного суду міста Києва від
17 березня 2011 року та ухвала Київського
апеляційного адміністративного суду
від 13 грудня 2011 року підлягають
скасуванню, а справа направленню на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду
першої інстанції необхідно врахувати
викладене, всебічно і повно з'ясувати і
перевірити всі фактичні обставини
справи, об'єктивно оцінити докази, що
мають юридичне значення для її
розгляду та вирішення спору по суті, і в
залежності від встановленого
правильного визначити норми
матеріального права, що підлягають
застосуванню до спірних правовідносин,
та прийняте обґрунтоване і законне
судове рішення.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 221, 223, ч. 2, ч.
4 ст. 227, ст. ст. 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1
задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 17 березня 2011 року
та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 13 грудня 2011
року скасувати, а справу направити на
новий судовий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий: _____________________ Л.І.
Бившева

Судді:
_____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна