Справа № 815/2024/13-а
Суддя: Золотніков О.С.
Дата ухвалення: 2014-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

29 січня 2014 р.м.ОдесаСправа № 815/2024/13-а

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції:
Аракелян М. М.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії:

головуючого Золотнікова О.С.,

суддів: Скрипченка В.О. та Федусика А.Г.,

при секретарі Василенко І.Ю.,

за участю представника позивача
Лісниченка Л.О. та представника
відповідача Груня С.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі апеляційну
скаргу Державної податкової інспекції
у Приморському районі м. Одеси Одеської
області Державної податкової служби на
постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 21 травня 2013
року по справі за адміністративним
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «ІВ-Іммобільє» до
Державної податкової інспекції у
Приморському районі м. Одеси Головного
управління Міндоходів в Одеській
області (правонаступник Державної
податкової інспекції у Приморському
районі м. Одеси Одеської області
Державної податкової служби) про
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2013 року товариство з
обмеженою відповідальністю
«ІВ-Іммобільє» (далі ТОВ
«ІВ-Іммобільє») звернулось до суду з
позовом до Державної податкової
інспекції у Приморському районі м.
Одеси Одеської області Державної
податкової служби (далі ДПІ у
Приморському районі м. Одеси Одеської
області ДПС) про скасування
податкового повідомлення-рішення від 01
листопада 2012 року № та
податкового повідомлення-рішення від 01
листопада 2012 року № із змінами,
внесеними рішенням про результати
розгляду первинної скарги від 14 січня
2013 року № 89/10/10-2007.

В обґрунтування позову зазначалось, що
з 28 вересня по 18 жовтня 2012 року
посадовими особами ДПІ у Приморському
районі м. Одеси Одеської області ДПС
проведено позапланову виїзну
документальну перевірку позивача щодо
документального підтвердження
господарських відносин з платником
податків ТОВ «Протрейдерс» за період з
01 лютого по 31 липня 2012 року. За
результатами перевірки складено акт
від 18 жовтня 2012 року за № 6320/22-5/36435543, в
якому зазначено про порушення
позивачем пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198
та п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу
України, що призвело до завищення
податкового кредиту з податку на
додану вартість на 221333 грн. 34 коп.. Крім
того, в акті перевірки зазначено про
порушення позивачем п. п. 20.1.8 п. 20.1 ст. 20
ПК України. На підставі акта перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення від 01 листопада
2012 року № , яким до позивача
застосовано штрафні (фінансові)
санкції у розмірі 510 грн., та податкове
повідомлення-рішення від 01 листопада
2012 року № , яким позивачу
визначено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість у розмірі
221333 грн. 34 коп. за основним платежем та
застосовано штрафні (фінансові)
санкції у розмірі 101500 грн. 03 коп.. За
результатами адміністративного
оскарження податкове
повідомлення-рішення від 01 листопада
2012 року № скасовано в частині
визначення позивачу податкового
зобов'язання у розмірі 1972 грн. та
штрафних (фінансових) санкцій у розмірі
46659 грн. 69 коп.. На думку позивача,
висновки акта перевірки не
відповідають вимогам Податкового
кодексу України, а тому прийняті
відповідачем на його підставі
податкові повідомлення-рішення
підлягають скасуванню.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 21 травня 2013
року позовні вимоги ТОВ «ІВ-Іммобільє»
задоволено. Скасовано податкові
повідомлення-рішення ДПІ у
Приморському районі м. Одеси Одеської
області ДПС від 01 листопада 2012 року №
в частині, що залишена без змін
рішенням ДПС в Одеській області від 14
січня 2013 року № 89/10/10-2007, та від 01
листопада 2012 року № .

Не погоджуючись з постановленим по
справі судовим рішенням, представник
ДПІ у Приморському районі м. Одеси
Одеської області ДПС в апеляційній
скарзі зазначає, що судом першої
інстанції порушено норми
матеріального та процесуального права.
Так, судом не прийнято до уваги вимоги
пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 та п. 201.10
ст. 201 Податкового кодексу України, ст.
ст. 2, 3, 8 та 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Мінфіну України від 24 травня 1995
року № 88, та Правил перевезень вантажів
автомобільним транспортом в Україні,
затверджених наказом Мінтрансу
України від 14 жовтня 1997 року № 363, щодо
належного підтвердження позивачем
права на податковий кредит. У зв'язку з
викладеним в апеляційній скарзі
ставиться питання про скасування
постановленого по справі судового
рішення з винесенням нової постанови
про відмову у задоволенні позовних
вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, виступи
представника відповідача в підтримку
апеляційної скарги, а також
представника позивача про залишення
постанови суду першої інстанції без
змін, розглянувши матеріали справи та
перевіривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд приходить до висновку
про відсутність підстав для її
задоволення.

Судом встановлено, що з 28 вересня по 18
жовтня 2012 року посадовими особами ДПІ у
Приморському районі м. Одеси Одеської
області ДПС проведено позапланову
виїзну документальну перевірку
позивача щодо документального
підтвердження господарських відносин
з платником податків ТОВ «Протрейдерс»
за період з 01 лютого по 31 липня 2012 року.

За результатами перевірки складено акт
від 18 жовтня 2012 року за № 6320/22-5/36435543, в
якому зазначено про порушення
позивачем пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198
та п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу
України, що призвело до завищення
податкового кредиту з податку на
додану вартість на 221333 грн. 34 коп..

Крім того, в акті перевірки зазначено
про порушення позивачем п. п. 20.1.8 п. 20.1
ст. 20 ПК України.

На підставі акта перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення від 01 листопада
2012 року № , яким до позивача
застосовано штрафні (фінансові)
санкції у розмірі 510 грн., та податкове
повідомлення-рішення від 01 листопада
2012 року № , яким позивачу
визначено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість у розмірі
221333 грн. 34 коп. та застосовано штрафні
(фінансові) санкції у розмірі 101500 грн. 03
коп..

За результатами адміністративного
оскарження податкове
повідомлення-рішення відповідача від 01
листопада 2012 року № скасовано в
частині визначення позивачу
податкового зобов'язання у розмірі 1972
грн. та штрафних (фінансових) санкцій у
розмірі 46659 грн. 69 коп..

Вирішуючи справу, суд першої інстанції
обґрунтовано виходив з того, що
відповідачем не доведено порушення
підприємством норм податкового
законодавства під час віднесення до
складу податкового кредиту сум податку
на додану вартість, сплачених у складі
вартості товарів, отриманих від ТОВ
«Протрейдерс» в період з лютого по
червень 2012 року.

Так, відповідно до п. п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Згідно п. 198.2 ст. 198 ПК України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Пунктом 198.3 ст. 198 названого Кодексу
встановлено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

На підставі пункту 198.6 статті 198 ПК
України не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог статті
201 цього Кодексу) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу.

Як встановлено матеріалами справи,
податковий кредит за лютий - червень 2012
року позивач формував на підставі
податкових накладних, виданих його
контрагентом ТОВ «Протрейдерс».

При цьому позивачем укладено договір
поставки з ТОВ «Протрейдерс» від 01
лютого 2012 року № 01/02-8, згідного якого
постачальник (ТОВ «Протрейдерс»)
зобов'язується поставляти та
передавати у власність покупця товар,
разом з усіма документами, що
стосується товару, в асортименті,
кількості та за цінами, зазначеними у
Специфікації, а покупець (позивач)
зобов'язується прийняти товар і
оплатити його на умовах цього Договору
(а. с. 57-60).

Згідно п. 4.2 названого Договору
поставка товару здійснюється на умовах
його самовивозу покупцем зі складу
постачальника.

Витрати по договору поставки
безпосередньо пов'язані з основною
статутною діяльністю позивача (надання
в оренду й експлуатацію власного чи
орендованого нерухомого майна) та
підтверджуються наявними в матеріалах
справи первинними документами.

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 ПК України
платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою (за
наявності) податкову накладну,
складену за вибором покупця
(отримувача) в один з таких способів: а)
у паперовому вигляді; б) в електронній
формі з дотриманням умови щодо
реєстрації у порядку, визначеному
законодавством, електронного підпису
уповноваженої платником особи та умови
реєстрації податкової накладної у
Єдиному реєстрі податкових накладних.
У такому разі складання податкової
накладної у паперовому вигляді не є
обов'язковим.

У податковій накладній зазначаються в
окремих рядках такі обов'язкові
реквізити: а) порядковий номер
податкової накладної; б) дата
виписування податкової накладної; в)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
продавця товарів/послуг; г) податковий
номер платника податку (продавця та
покупця); ґ) місцезнаходження юридичної
особи - продавця або податкова адреса
фізичної особи - продавця,
зареєстрованої як платник податку; д)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
покупця (отримувача) товарів/послуг; е)
опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг; є) ціна постачання
без урахування податку; ж) ставка
податку та відповідна сума податку в
цифровому значенні; з) загальна сума
коштів, що підлягають сплаті з
урахуванням податку; и) вид
цивільно-правового договору; і) код
товару згідно з УКТ ЗЕД (для
підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України).

Згідно п. 201.10 ст. 201 Кодексу податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Крім того, пунктом 1 Порядку заповнення
податкової накладної, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 01 листопада 2011 року № 1379
(зареєстровано в Міністерстві юстиції
України 22 листопада 2011 року за № 1333/20071)
податкову накладну заповнює особа, яка
зареєстрована як платник податку в
податковому органі та якій присвоєно
індивідуальний податковий номер
платника податку на додану вартість.

Податкова накладна вважається
недійсною у разі її заповнення іншою
особою, ніж зазначена у цьому пункті,
тобто якщо податкову накладну видано
особою, яка не зареєстрована як платник
податку в податковому органі і якій не
присвоєно індивідуальний податковий
номер платника податку на додану
вартість.

Підпунктом 6.2 Порядку визначено, що
податкова накладна є підставою для
віднесення до податкового кредиту
витрат зі сплати податку на додану
вартість у покупця, зареєстрованого як
платник податку.

Як встановлено матеріалами справи, всі
розрахунки позивача підтверджені
податковими накладними, оформленими у
відповідності до вимог п. 201.1 ст. 201
Податкового кодексу України та
складеними в порядку, передбаченому
наказом Міністерства фінансів України
від 01 листопада 2011 року № 1379.

Податкові накладні складено особою,
яка на момент їх оформлення була
зареєстрована як платник податку в
податковому органі і якій присвоєно
індивідуальний податковий номер
платника податку на додану вартість.

При цьому податковим органом не
доведено фактів безтоварності
операцій за спірними угодами та
обізнаності позивача щодо можливого
порушення податкового законодавства
його контрагентом.

Реальність виконання господарських
зобов'язань за укладеним позивачем
договором підтверджується наявними у
матеріалах справи первинними
документами, які були досліджені судом
першої інстанції та яким надано оцінку
в судовому рішенні.

Крім того, факт перевезення позивачем
отриманого від контрагента товару
підтверджується договором, укладеним
позивачем з фізичною особою ОСОБА_3 на
виконання робіт (надання послуг
водія-вантажника) №2 від 03 лютого 2012
року, договором оренди транспортного
засобу (KPA3 6322; 2006 р. в., д/н НОМЕР_3) з TOB
«Трансбуд-Авто» б/н від 01 березня 2012
року, а також подорожніми листами (а. с.
62-69, 187-194).

За таких обставин суми податку на
додану вартість у розмірі 219361 грн. 34
коп. за виписаними ТОВ «Протрейдерс»
податковими накладними правомірно
включені позивачем до складу
податкового кредиту за лютий-червень
2012 року.

Посилання апелянта на окремі недоліки
в оформленні актів прийому-передачі
товарів не спростовують факту
товарності операцій за укладеним
позивачем договором. При цьому вказані
недоліки обґрунтовані позивачем
поновленням ним раніше втрачених
документів (актів прийому-передачі
товарів).

На підставі частини 2 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З огляду на приписи наведеної норми
процесуального права, при розгляді
судом спору щодо правомірності рішення
органу державної податкової служби,
яким платнику податків донараховані
податкові зобов'язання чи відмовлено у
наданні податкових вигод, зокрема,
бюджетного відшкодування,
презумується добросовісність платника
податків, якщо зазначеним органом не
доведено інше.

Із врахуванням викладеного, суд
апеляційної інстанції знаходить
обґрунтованими висновки суду першої
інстанції, що позивачем було додержано
встановлений чинним законодавством
порядок формування податкового
кредиту за спірними господарськими
операціями. При цьому можливе
невиконання контрагентом свого
зобов'язання по сплаті податку до
бюджету є підставою для
відповідальності та тягне негативні
наслідки саме щодо цієї особи.
Зазначені обставини не є підставою для
позбавлення платника податку права на
формування податкового кредиту у разі,
якщо останній виконав весь перелік
умов щодо його формування та має
належні підтвердження розміру свого
податкового кредиту.

Оскільки визначення позивачу
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість за основним платежем є
необґрунтованим, то і застосування
штрафних (фінансових) санкцій,
передбачених ст. 123 Податкового кодексу
України, є неправомірним.

Таким чином, висновок суду першої
інстанції про задоволення вимог
позивача про скасування податкового
повідомлення-рішення ДПІ у
Приморському районі м. Одеси Одеської
області ДПС від 01 листопада 2012 року №
в частині, що залишена без змін
рішенням ДПС в Одеській області від 14
січня 2013 року № 89/10/10-2007, є правильним.

Крім того, обґрунтованим є і висновок
окружного адміністративного суду про
скасування податкового
повідомлення-рішення відповідача від 01
листопада 2012 року № .

Як встановлено матеріалами справи,
вказане податкове
повідомлення-рішення прийнято
відповідачем на підставі висновку про
порушення позивачем вимог п. п.20.1.8 п.20.1
ст.20 ПК України щодо ненадання
посадовим особам податкового органу
усіх первинних документів.

Проте, як правильно зазначено судом
першої інстанції, названий висновок
відповідача суперечить наявним в
матеріалах справи документам.

Так, позивачем на запит податкового
органу від 29 серпня 2012 року листом від 06
вересня 2012 року були надані копії
договору поставки від 01 лютого 2012 року
№ 01/02-8, податкових та видаткових
накладних (а. с. 129-130).

При цьому факт надання позивачем до
перевірки первинних документів
підтверджується змістом розділу 3 акта
перевірки (а. с. 23).

Вказане свідчить про протиправність
податкового повідомлення-рішення
відповідача від 01 листопада 2012 року №
, яким до позивача застосовано
штрафні санкції в розмірі 510 грн..

Враховуючи, що судом першої інстанції
правильно встановлено обставини
справи та ухвалено судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, суд апеляційної
інстанції на підставі ст. 200 КАС України
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а оскаржену постанову
окружного адміністративного суду - без
змін.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Приморському
районі м. Одеси Одеської області
Державної податкової служби залишити
без задоволення, а постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 21
травня 2013 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів з
дня набрання законної сили судовим
рішенням апеляційного суду.

Повний текст ухвали складено 03 лютого
2014 року.

Головуючий:

Судді: