Справа № 805/703/14
Суддя: Христофоров А.Б.
Дата ухвалення: 2014-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2014 р.
Справа №805/703/14

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

час прийняття постанови: 12:20

Донецький окружний адміністративний
суд в складі:

головуючого судді
Христофорова А.Б.

при секретарі -
Попові А.М.,

за участю

представника позивача, -
не з'явився,

представника відповідача, -
не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Управління Пенсійного фонду
України у Волноваському районі
Донецької області до Відділу державної
виконавчої служби Волноваського
районного управління юстиції, про
визнання неправомірною бездіяльності,
зобов'язання вжити дієвих заходів з
примусового виконання вимоги № Ф 37у
від 04 лютого 2013 року,-

В С Т А Н О В
И В:

Позивач, Управління Пенсійного фонду
України у Волноваському районі
Донецької області, звернулось до
Донецького окружного
адміністративного суду із позовною
заявою до Відділу державної виконавчої
служби Волноваського районного
управління юстиції, про визнання
неправомірною бездіяльності,
зобов'язання вжити дієвих заходів з
примусового виконання вимоги № Ф 37у
від 04 лютого 2013 року.

В обґрунтування позовних вимог
позивачем зазначено наступне.

На виконанні у Відділі Державної
виконавчої служби Волноваського
районного управління юстиції (далі -
відповідач, ВДВС Волноваського РУЮ)
знаходиться вимога № Ф 37у видана
Управлінням Пенсійного фонду України у
Волноваському районі Донецької
області (далі - позивач, УПФУ у
Волноваському районі Донецької
області) від 04.02.2013 року про стягнення з
ФОП ОСОБА_1 заборгованості в розмірі
3455,43 грн.

Позивач посилається на приписи
Конституції України, Закону України
«Про виконавче провадження», «Про
державну виконавчу службу», зазначає
що на час звернення до суду виконавчий
документ не виконано, постанова про
відкриття виконавчого провадження
датована 27.02.2013 року, з чого вбачається,
що строк здійснення виконавчого
провадження пропущений.

Крім того, позивач вказує, що державним
виконавцем не вчинені всі дії з
примусового виконання вимоги,
передбачені Законом України «Про
виконавче провадження», а тому просить
визнати неправомірною бездіяльність
державного виконавця та зобов'язати
вжити дієвих заходів з примусового
виконання вимоги № Ф 37у від 04 лютого 2013
року.

Представник позивача у судове
засідання не з'явився, про дату час та
місце розгляду справи повідомлений
належним чином, надав до суду заяву,
згідно до якої просив розглянути
справу без його участі.

З огляду на те, що в матеріалах справи
міститься достатньо доказів, що
стосуються спірних правовідносин, суд
вважає за можливе розглянути справу за
відсутність представника позивача на
підставі доказів наявних в матеріалах
справи.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, про дату час та
місце розгляду справи повідомлений
належним чином.

З огляду на те, що в матеріалах справи
міститься достатньо доказів, що
стосуються спірних правовідносин, з
урахуванням приписів ч. 4 ст. 128 КАС
України, суд вважає за можливе
розглянути справу за відсутність
представника відповідача на підставі
доказів наявних в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи,
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
вважає, що позов підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, на
виконанні Відділу Державної
виконавчої служби Волноваського
районного управління юстиції
перебуває виконавче провадження №
36810019 з примусового виконання вимоги
позивача № Ф-37у від 04.02.2013 року про
стягнення з ОСОБА_1 (ІН НОМЕР_1) суми
недоїмки зі сплати єдиного внеску в
розмірі 3455,43 грн.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 181 Кодексу
адміністративного судочинства
України, учасники виконавчого
провадження (крім державного
виконавця) та особи, які залучаються до
проведення виконавчих дій, мають право
звернутися до адміністративного суду
із позовною заявою, якщо вважають, що
рішенням, дією або бездіяльністю
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби порушено їхні права, свободи чи
інтереси, а також якщо законом не
встановлено інший порядок судового
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності таких осіб.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку визначаються Законом України
«Про виконавче провадження» № 606-XIV від
21 квітня 1999 року (із змінами та
доповненнями) (далі - Закон № 606) та
Інструкцією про проведення виконавчих
дій, затвердженою наказом Міністерства
юстиції України № 74/5 від 15 грудня 1999
року (далі - Інструкція).

Так, у відповідності до Закону України
«Про виконавче провадження» виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню. Державний виконавець
зобов'язаний використовувати надані
йому права відповідно до закону і не
допускати у своїй діяльності порушення
прав та законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Згідно зі ст. 2 Закону України № 606-ХІV
примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 зазначеного
Закону державний виконавець
зобов'язаний провести виконавчі дії з
виконання рішення протягом шести
місяців з дня винесення постанови про
відкриття виконавчого провадження, а з
виконання рішення немайнового
характеру - у двомісячний строк. Строк
здійснення виконавчого провадження не
включає час відкладення провадження
виконавчих дій або зупинення
виконавчого провадження на період
проведення експертизи чи оцінки майна,
виготовлення технічної документації
на майно, реалізації майна боржника,
час перебування виконавчого документа
на виконанні в адміністрації
підприємства, установи чи організації,
фізичної особи, фізичної особи -
підприємця, які здійснюють
відрахування із заробітної плати
(заробітку), пенсії та інших доходів
боржника. Строк здійснення зведеного
виконавчого провадження обчислюється
з моменту приєднання до такого
провадження останнього виконавчого
документа.

27.02.2013 року державним виконавцем
відділу ДВС Волноваського РУЮ
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження з примусового
виконання вимоги № Ф-37у від 04.02.2013 року.

З огляду на те, що позивач вказує на
невиконання, на час звернення до суду
вимоги № Ф-37у, а відповідачем не надано
доказів на спростування зазначених
обставин, а також не надано доказів
наявності зведеного виконавчого
провадження відносно боржника ФОП
ОСОБА_1, суд констатує порушення
відповідачем приписів ч. 2 ст. 30 ЗУ «Про
виконавче провадження» щодо строків
проведення виконавчих дій.

Як визначено в ст. 32 Закону України №
606-ХІV заходами примусового виконання
рішень є: 1) звернення стягнення на
кошти та інше майно (майнові права)
боржника, у тому числі якщо вони
перебувають в інших осіб або належать
боржникові від інших осіб; 2) звернення
стягнення на заробітну плату
(заробіток), доходи, пенсію, стипендію
боржника; 3) вилучення в боржника і
передача стягувачу певних предметів,
зазначених у рішенні; 4) інші заходи,
передбачені рішенням.

Відповідно до п. 4 Інструкції з
організації примусового виконання
рішень, затвердженої Наказом
Міністерства юстиції України № 512/5 від
2 квітня 2012 року та ст. 52 Закону України
"Про виконавче провадження" звернення
стягнення на майно боржника полягає в
його арешті, вилученні та примусовій
реалізації.

Стягнення за виконавчими документами
звертається в першу чергу на кошти
боржника у гривнях та іноземній валюті,
інші цінності, у тому числі кошти на
рахунках і вкладах боржника у банках та
інших фінансових установах, на рахунки
в цінних паперах у депозитаріях цінних
паперів. Готівкові кошти, виявлені у
боржника, вилучаються. На кошти та інші
цінності боржника, що знаходяться на
рахунках, вкладах та на зберіганні у
банках чи інших фінансових установах,
накладається арешт. Арешт поширюється
також на кошти на рахунках, які будуть
відкриті після винесення постанови про
накладення арешту. У разі відсутності у
боржника коштів та інших цінностей,
достатніх для задоволення вимог
стягувача, стягнення звертається також
на належне боржнику інше майно, за
винятком майна, на яке згідно із
законом не може бути накладено
стягнення. Звернення стягнення на
майно боржника не зупиняє звернення
стягнення на кошти боржника. Боржник
має право запропонувати ті види майна
чи предмети, на які необхідно в першу
чергу звернути стягнення. Черговість
стягнення на кошти та інше майно
боржника остаточно визначається
державним виконавцем. Стягнення на
майно боржника звертається в розмірі і
обсязі, необхідних для виконання за
виконавчим документом, з урахуванням
стягнення виконавчого збору, витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій, штрафів,
накладених на боржника під час
виконавчого провадження. У разі якщо
боржник володіє майном спільно з
іншими особами, стягнення звертається
на його частку, що визначається судом
за поданням державного виконавця.

Відповідно до п. 4.1.8 Інструкції про
проведення виконавчих дій
розпочинаючи виконання рішення про
стягнення коштів, державний виконавець
зобов'язаний винести постанову
відповідно до ч. 2 ст. 57 Закону. Копії
постанови, якою накладено арешт на
майно боржника та оголошено заборону
на його відчуження, державний
виконавець надсилає органам, що
здійснюють реєстрацію майна або ведуть
реєстр заборон на його відчуження.
Постанова підписується державним
виконавцем та скріплюється печаткою
органу ДВС.

Пунктами 4.1.9 та 4.1.10 Інструкції про
проведення виконавчих дій передбачено,
що на кошти та інші цінності боржника,
що знаходяться на рахунках і вкладах та
на зберіганні в банках чи інших
фінансових установах, накладається
арешт, про що виноситься постанова
державного виконавця. У постанові
зазначається сума коштів, яка підлягає
арешту, з урахуванням вимог за
виконавчими документами, виконавчого
збору, витрат на організацію та
проведення виконавчих дій та
вказується номер рахунку, на якому
знаходяться кошти, що підлягають
арешту, або зазначається, що арешт
поширюється на кошти на всіх рахунках
боржника, у тому числі тих, які будуть
відкриті після винесення постанови про
накладення арешту. Постанова
підписується державним виконавцем та
скріплюється печаткою органу ДВС.
Арешт на кошти боржника може бути
накладено в національній та/або в
іноземній валюті, про що зазначається у
постанові.

Відповідно до п. 4.2.1 Інструкції після
виявлення майна боржника державний
виконавець проводить опис та арешт
цього майна, про що складає акт.

Згідно з ч. 2 ст. 57 Закону України № 606-ХІV
арешт на майно боржника може
накладатися державним виконавцем
шляхом: винесення постанови про арешт
коштів та інших цінностей боржника, що
знаходяться на рахунках і вкладах чи на
зберіганні у банках або інших
фінансових установах; винесення
постанови про арешт коштів, що
перебувають у касі боржника або
надходять до неї; винесення постанови
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження;
проведення опису майна боржника і
накладення на нього арешту.

Із протоколу ознайомлення зі станом
реалізації виконавчого провадження
від 31.12.2013 року, складеного головним
спеціалістом УПФУ у Волноваському
районі Донецької області вбачається,
що в матеріалам виконавчого
провадження міститься тільки запит
державного виконавця до ДПІ від 14.03.13,
відповідь ДПІ від 18.03.13, а також запит до
МРЕВ від 14.03.13. Запити до інших органів
державної влади щодо наявності або
відсутності майна боржника на яке може
бути звернуте стягнення в матеріалах
виконавчого провадження відсутні, що є
порушенням п. 3 ч.3 ст. 11 Закону України
«Про виконавче провадження».

Відповідно до п. 10 ч. 3 ст. 11 Закону
України № 606-ХІV державний виконавець у
процесі здійснення виконавчого
провадження має право звертатися до
суду з поданням про розшук боржника -
фізичної особи або дитини чи про
постановлення вмотивованого рішення
про примусове проникнення до житла чи
іншого володіння боржника - фізичної
або іншої особи, в якої перебуває майно
боржника чи майно та кошти, належні
боржникові від інших осіб, або дитина,
стосовно якої складено виконавчий
документ про її відібрання.

Відповідно до п. 11 ч. 3 ст. 11 Закону
України "Про виконавче провадження"
державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження
має право: викликати фізичних осіб,
посадових осіб з приводу виконавчих
документів, що знаходяться у
виконавчому провадженні, а в разі
неявки боржника без поважних причин
виносити постанову про його привід
через органи внутрішніх справ.

Як вбачається з протоколу ознайомлення
зі станом реалізації виконавчого
провадження від 31.12.2013 державним
виконавцем не здійснено виїзд за
місцем здійснення підприємницької
діяльності та вилучення готівки, не
здійснено вихід за місцем мешкання
боржника. Крім того, відповідачем не
встановлено майновий стан боржника, не
направлено запити до БТІ, відділу
земельних ресурсів, не прийняті заходи
щодо привіду боржника через органи
внутрішніх справ.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Суд зазначає, що відповідачем не було
надано жодного доказу на спростування
обставин, викладених позивачем у
позовній заяві.

Частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлені критерії, якими керується
адміністративний суд при перевірці
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень. Відповідність
рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта
владних повноважень передбаченим
частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
критеріям перевіряється судом з
урахуванням закріпленого статтею 9
Кодексу адміністративного судочинства
України принципу законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до вимог ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

З урахування викладеного суд приходить
до висновку про обґрунтованість
позовних вимог Управління Пенсійного
фонду України у Волноваському районі
Донецької області до Відділу державної
виконавчої служби Волноваського
районного управління юстиції, про
визнання неправомірною бездіяльності,
зобов'язання вжити дієвих заходів з
примусового виконання вимоги № Ф 37у
від 04 лютого 2013 року

На підставі викладеного вище,
керуючись ст. 19 Конституції України. ст.
2, ст. 7-11, ст. 17-20, ст. 69-72, ст. 86, ст. 94, ст. 122 -
154, ст. 158-163, ст. 167, ст. 181, ст. 185, ст. 186, ст.
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Управління
Пенсійного фонду України у
Волноваському районі Донецької
області до Відділу державної
виконавчої служби Волноваського
районного управління юстиції, про
визнання неправомірною бездіяльності,
зобов'язання вжити дієвих заходів з
примусового виконання вимоги № Ф 37у
від 04 лютого 2013 року,- задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність
Відділу державної виконавчої служби
Волноваського районного управління
юстиції допущену під час примусового
виконання вимоги Управління
Пенсійного фонду України у
Волноваському районі Донецької
області № Ф 37у від 04 лютого 2013 року.

Зобов'язати Відділ державної
виконавчої служби Волноваського
районного управління юстиції
забезпечити повне і своєчасне
виконання вимоги Управління
Пенсійного фонду України у
Волноваському районі Донецької
області № Ф 37у від 04 лютого 2013 року.

Постанова ухвалена у нарадчій кімнаті
та проголошено її вступну та
резолютивну частини у судовому
засіданні 20 січня 2014 року.

Повний текст постанови складений 24
січня 2014 року.

Постанова набирає законної сили у
строк та у порядку, що визначені
статтею 254 КАС України, і може бути
оскаржена до Донецького апеляційного
адміністративного суду через суд
першої інстанції у порядку,
визначеному статтею 186 КАС України.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Христофоров А.Б.