Справа № 813/9660/13-а
Суддя: Сподарик Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2014-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м.Львів №
Львівський окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді
Сподарик Н.І., за участі секретаря
судового засідання Гуменюк В.М.,
прокурора Клак А.Г., представника
відповідача Андросюк З.П. розглянув у
відкритому судовому засіданні
адміністративну справу за позовом
Прокурора Пустомитівського району
Львівської області до
Сороки-Львівської сільської ради
Пустомитівського району Львівської
області про визнання протиправним та
На розгляд Львівського окружного
адміністративного суду надійшла
позовна заява Прокурора
Пустомитівського району Львівської
області до Сороки-Львівської сільської
ради Пустомитівського району
Львівської області про визнання
протиправним та скасування рішення
сесії Сороки-Львівської сільської ради
№ 466 «Розгляд звернення групи
депутатів» від 06.12.2013 року.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
рішення № 466 від 06.12.2013 року «Розгляд
звернення групи депутатів» прийнято з
перевищенням встановлених
Конституцією та законами України
повноважень, оскільки органи місцевого
самоврядування не наділені можливістю
вирішувати питання, які безпосередньо
не відносяться до питань місцевого
значення, пов'язаних з життєдіяльністю
територіальної громади відповідної
адміністративно-територіальної
одиниці. З огляду на наведене вважає
рішення відповідача № 466 від 06.12.2013 року
протиправним та просить його
скасувати.

Прокурор у судовому засіданні позовні
вимоги підтримав, просив
адміністративний позов задовольнити в
повному обсязі.

Відповідач заперечив позовну заяву з
підстав викладених у письмових
запереченнях поданих у судовому
засіданні 15.01.2014 року. Зазначив, що
керуючись ч.1 ст. 143 Конституції України
сільська рада «вирішила питання
місцевого значення, віднесене до
їхньої компетенції» застосувавши ч.1
ст.38 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні», що
стосується Повноважень щодо
забезпечення законності, правопорядку,
охорони прав, свобод і законних
інтересів громадян. Представник
відповідача просила відмовити у
задоволенні позову повністю.

Суд, розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення сторін,
дослідивши долучені до матеріалів
справи докази, оцінивши їх в сукупності
та встановив наступні фактичні
обставини справи.

06.12.2013 року відбулося засіданні 21-ої
позачергової сесії Сороки-Львівської
сільської ради Пустомитівського
району Львівської області шостого
скликання.

На порядку денному сесії було питання -
затвердження звернення депутатів
Пустомитівського району Львівської
області до Львівської обласної та
Пустомитівської районної ради у
зв'язку з протизаконними діями силових
структур під час розгону мирної
студентської акції, спрямованої проти
призупинення євроінтеграційних
процесів в Україні.

За наслідками розгляду цього питання
прийнято рішення № 466 «Про розгляд
звернення групи депутатів» (далі -
рішення № 466).

Вказаним рішенням Сороки-Львівська
сільська рада Пустомитівського району
Львівської області вирішила:

1. Затвердити проект звернення
депутатів Сороки-Львівської сільської
ради до рад вищого рівня.

2. Текст звернення оприлюднити на
загально сільських зборах.

З мотивувальної частини рішення
вбачається, що таке прийняте на
підставі пункту 3 статті 38 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні».

Прокуратурою Пустомитівського району
Львівської області відповідно до вимог
Закону України «Про прокуратуру»,
наказу Генерального прокурора України
№ 3 гн від 07.11.2012 року «Про організацію
прокурорського нагляду за додержанням
і застосуванням законів» додержання
вимог Конституції України, вимог
Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» проведено
перевірку в порядку нагляду щодо
законності рішень прийнятих сесією
Сороки-Львівської сільської ради.

За наслідками проведеної перевірки
прокурор звернувся до суду про
визнання протиправним та скасування
рішення № 466 від 06.12.2013 року.

Приймаючи рішення суд виходив з
наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті
19 Закону України «Про прокуратуру»
предметом нагляду за додержанням і
застосуванням законів є, зокрема,
відповідність актів, що видаються
всіма органами, підприємствами,
установами, організаціями та
посадовими особами, вимогам
Конституції України та чинним законам.

Пунктом 2 частини 5 статті 23 цього ж
Закону передбачено, що прокурор, без
внесення подання, може звернутися до
суду щодо визнання протиправним
рішення чи окремих його положень і щодо
скасування або визнання нечинним
рішення чи окремих його положень.

Систему та гарантії місцевого
самоврядування в Україні, засади
організації та діяльності, правового
статусу і відповідальності органів та
посадових осіб місцевого
самоврядування відповідно до
Конституції України визначає Закон
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР.

Згідно з ст. 2 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні» від
21.05.1997 року № 280/97-ВР місцеве
самоврядування здійснюється
територіальними громадами сіл, селищ,
міст як безпосередньо, так і через
сільські, селищні, міські ради та їх
виконавчі органи, а також через районні
та обласні ради, які представляють
спільні інтереси територіальних
громад сіл, селищ, міст.

Відповідно до ст. 5 Конституції України
народ здійснює владу безпосередньо і
через органи державної влади та органи
місцевого самоврядування.

З цього конституційного положення у
системному взаємозв'язку з положеннями
статті 6 Конституції України про те, що
державна влада в Україні здійснюється
на засадах її поділу на законодавчу,
виконавчу та судову, випливає, що
органи місцевого самоврядування не є
органами державної влади, а місцеве
самоврядування слід розглядати як
форму здійснення народом влади, яка
визнається і гарантується в Україні
(стаття 7 Конституції України).

Конституція України (стаття 140)
визначає місцеве самоврядування як
право територіальної громади - жителів
села чи добровільного об'єднання у
сільську громаду жителів кількох сіл,
селища та міста - самостійно вирішувати
питання місцевого значення в межах
Конституції і законів України. Місцеве
самоврядування здійснюється
територіальною громадою в порядку,
встановленому законом, як
безпосередньо, так і через органи
місцевого самоврядування: сільські,
селищні, міські ради та їх виконавчі
органи.

Системний аналіз статті 4 Європейської
Хартії місцевого самоврядування,
ратифікованої Верховною Радою України
15.07.1997 року, вказує на те, що органи
місцевого самоврядування, в тому числі,
сільські ради, мають право вирішувати
будь-які питання, включені до їх
повноважень і функцій конституцією або
законами національного законодавства.
Коло таких питань і компетенція
встановлюється в межах, визначених
відповідними законами.

Така правова позиція кореспондується з
рішенням Конституційного Суду України
у рішенні від 26 березня 2002 року № 6-рп/2002
(справа про охорону трудових прав
депутатів місцевих рад) дійшов
висновку, що такому конституційному
змісту інституту місцевого
самоврядування властиві принаймні дві
найважливіші ознаки. Це - самостійність
територіальної громади, органів
місцевого самоврядування у вирішенні
певного кола питань і те, що предметами
відання місцевого самоврядування є не
будь-які питання суспільного життя, а
питання саме місцевого значення, тобто
такі, які пов'язані передусім з
життєдіяльністю територіальних
громад. Перелік таких питань визначено
у Конституції України та Законі
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР.

Таким чином, відповідно до Конституції
України та Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» до відання
Сороки-Львівської сільської ради
належить вирішення питань виключно
місцевого значення, які пов'язані з
життєдіяльністю територіальної
громади цього району Львівської
області.

Оцінюючи наявність правових підстав
для прийняття рішення
Сороки-Львівської сільської ради № 466
від 06.12.2013 року, суд зазначає наступне.

Статтею 25 Закону України «Про місцеве
самоврядування» встановлено, що
сільські, селищні, міські ради
правомочні розглядати і вирішувати
питання, віднесені Конституцією
України, цим та іншими законами до їх
відання.

Так, статтею 26 цього ж Закону визначено
питання виключної компетенції
сільських, селищних, міських рад.

Відповідно до п.3 ст. 38 до відання
виконавчих органів сільських,
селищних, міських рад належать
внесення подань до відповідних органів
про притягнення до відповідальності
посадових осіб, якщо вони ігнорують
законні вимоги та рішення рад і їх
виконавчих органів, прийняті в межах їх
повноважень.

Що стосується пункту 1 оскаржуваного
рішення, згідно з яким схвалено
затвердити текст звернення депутатів
сільської ради до вищого рівня. Вказане
звернення оформлене у вигляді Додатку
до рішення від 06.12.2013 року та адресоване
до самих депутатів районної ради та
обласної ради.

Поняття депутатського звернення
закріплено в статті 13 Закону України
«Про статус депутатів місцевих рад» №
93-ІV від 11.07.2002 року, із змінами та
доповненнями, згідно з якою
депутатське звернення - це викладена в
письмовій формі вимога депутата
місцевої ради з питань, пов'язаних з
його депутатською діяльністю, до
місцевих органів виконавчої влади,
органів місцевого самоврядування та їх
посадових осіб, а також керівників
правоохоронних та контролюючих
органів, підприємств, установ та
організацій незалежно від форми
власності, розташованих на території
відповідної ради, здійснити певні дії,
вжити заходів чи дати офіційне
роз'яснення з питань, віднесених до їх
компетенції.

З наведеної правової норми та з
врахуванням приписів норм Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» слідує, що відповідне
звернення може бути оформлене виключно
як депутатське звернення, а не у
вигляді рішення сесії, водночас
порушені в ньому питання повинні бути
пов'язані виключно з депутатською
діяльністю.

При цьому суд зазначає, що ані депутати
місцевої ради, ані районна рада як і
кожен громадянин України не позбавлені
права, до виразу своєї власної думки,
позиції, власного заклику, промови
тощо, адресованої окремому учаснику
територіальної громади, якомусь
колективові, установі, організації чи
народові загалом. Це є власним закликом
окремого депутата, чи більшості
депутатів від місцевої ради, без
встановлення вимог та обов'язковості
виконання чи ні, що публічно
висловлюється у сесійній залі місцевої
ради одноособово або колективно під
час пленарного засідання, чи поза
межами нього. Такі звернення чи позиція
розраховані саме на донесення та
підтримку власної або колективної
думки, міркувань громадянина, громади
тощо. Однак, згадані звернення чи
декларативна позиція (заклик) не
потребують затверджень в органах
місцевого самоврядування, в тому числі
на пленарних засіданнях сільських рад
у формі рішення, оскільки вказане не
визначено чинним законодавством.

Як вбачається з тексту звернення, зміст
останнього полягає у засудженні дій
керівництва держави, репресивні акції
над мирним населенням, а саме подій 30
листопада 2013 року у м. Києві на
«Євромайдані».

Приймаючи рішення № 466 від 06.12.2013 року
«Про звернення групи депутатів»,
Сороки - Львівська сільська рада
Пустомитівського району Львівської
області вирішувала питання, не
пов'язане з життєдіяльністю
територіальної громади села.

З огляду на наведене та з урахуванням
ст. 19 Конституції України, суд дійшов
висновку, що відповідач, приймаючи
спірне рішення № 466, вийшов за межі
повноважень, встановлених
Конституцією України та Законом
України «Про місцеве самоврядування в
Україні».

Відповідно до ч. 10 ст. 59 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
акти органів та посадових осіб
місцевого самоврядування з мотивів
їхньої невідповідності Конституції
або законам України визнаються
незаконними в судовому порядку.

Перевіривши рішення Сороки-Львівської
сільської ради № 466 від 06.12.2013 року «Про
звернення групи депутатів» на
відповідність вимогам ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд дійшов переконання, що
спірне рішення прийнято без урахування
вимог Конституції України, Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» та з порушенням передбачених
статтею 2 Кодексу адміністративного
судочинства України критеріїв.

Що стосується п.2 рішення, то суд
зазначає наступне. Текст звернення, як
зазначено в інформаційному листі
сільського голови Зіновія Петрух,
відповідачем 06.12.2013 року оприлюднено
рішення № 466 після закінчення сесії на
майданчику перед сільською радою, де
зібрались мешканці сіл
Сороки-Львівські та Муроване. Отже,
відсутні підстави щодо скасування
рішення у частині, а саме п.2 рішення,
так як останнє оприлюднено.

Частина 2 статті 15 Закону України «Про
доступ до публічної інформації», чітко
встановлює строки оприлюднення
нормативно-правових актів та актів
індивідуальної дії і передбачає, що
такі рішення підлягають обов'язковому
оприлюдненню невідкладно, але не
пізніше п'яти робочих днів з дня
затвердження документа. У разі
наявності у розпорядника інформації
офіційного веб-сайту така інформація
оприлюднюється на веб-сайті із
зазначенням дати оприлюднення
документа і дати оновлення інформації.

Щодо посилання в тексті рішення на п.3
ст.38 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні», то дане
рішення не містить вимог, які визначені
статтею, так як Закон передбачає, що
органи виконавчої влади сільських,
селищних, міських рад вправі
звертатися із поданням до відповідних
органів про притягнення до
відповідальності посадових осіб, якщо
вони ігнорують законні вимоги та
рішення рад і їх виконавчих органів,
прийняті в межах їх повноважень. З
даного рішення такого не вбачається і
не зазначається кого слід притягти до
відповідальності.

З врахуванням змісту ст. 162 КАС України,
рішення Сороки-Львівської сільської
ради Пустомитівського району
Львівської області № 466 від 06.12.2013 року
«Про звернення групи депутатів» є
протиправним, а п.1 підлягає скасуванню,
оскільки чинним законодавством не
передбачено процедуру затвердженого
тексту звернення і відповідно дане
суперечить Конституції України та
Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні».

З огляду на викладене вище,
адміністративний позов слід
задовольнити частково.

Відповідно до положень статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України судові витрати не підлягають
стягненню зі сторін.

Керуючись ст.ст. 17-19, 94, 160-163,167 КАС
України, суд -

постановив:

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Визнати протиправним рішення сесії
Сороки-Львівської сільської ради № 466
«Розгляд звернення групи депутатів»
від 06.12.2013 року.

Скасувати п.1 рішення сесії
Сороки-Львівської сільської ради № 466
«Розгляд звернення групи депутатів»
від 06.12.2013 року.

В задоволені решти позовних вимог
відмовити.

Судові витрати з відповідача не
стягуються.

Апеляційну скаргу на постанову суду
першої інстанції може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови, виготовленої в
повному обсязі. Апеляційна скарга
подається до адміністративного суду
апеляційної інстанції через суд першої
інстанції, який ухвалив оскаржуване
судове рішення. Копія апеляційної
скарги одночасно надсилається особою,
яка її подає, до суду апеляційної
інстанції.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 03
лютого 2014 року.

Суддя
Сподарик Н.І.