Справа № 2а-16050/10/2670
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2014-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" січня 2014 р. м. Київ
К/9991/7107/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Ланченко Л.В.

Островича С.Е.

розглянувши у порядку письмового
провадження

касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Голосіївському районі
м.Києва

на постанову Окружного
адміністративного суду м.Києва від
30.11.2010

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 20.01.2011

у справі № 2а-16050/10/2670

за позовом Державної податкової
інспекції у Голосіївському районі
м.Києва

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Пульсар Ай Ті»,

третя особа: Голосіївська районна в
м.Києві державна адміністрація

про визнання недійсним запису про
проведення державної реєстрації через
порушення закону, припинення юридичної
особи,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного
адміністративного суду м.Києва від
30.11.2010, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 20.01.2011, в
задоволенні позову відмовлено.

ДПІ у Голосіївському районі м.Києва
подала касаційну скаргу, в якій просить
скасувати вказані судові рішення та
прийняти нову постанову про
задоволення позову повністю.

Заслухавши доповідь судді-доповідача
про обставини, необхідні для ухвалення
судового рішення судом касаційної
інстанції, дослідивши доводи
касаційної скарги, матеріали справи,
судові рішення, суд касаційної
інстанції дійшов висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Відповідно до частини п'ятої статті 17
Кодексу адміністративного судочинства
України юрисдикція адміністративних
судів поширюється на публічно-правові
спори, зокрема: за зверненням суб'єкта
владних повноважень у випадках,
встановлених Конституцією та законами
України.

Статус державної податкової служби в
Україні, її функції та правові основи
діяльності визначаються Законом
України «Про державну податкову службу
в Україні» від 04.12.1990 р. № 509-ХІІ.

Відповідно до пункту 17 статті 11 Закону
України «Про державну податкову службу
в Україні» від 04.12.1990 № 509-XII (у редакції
Закону України від 12.01.2005 № 2322-IV) органи
державної податкової служби у
випадках, в межах компетенції та у
порядку, встановлених законами
України, мають право звертатися у
передбачених законом випадках до
судових органів із заявою (позовною
заявою) про скасування державної
реєстрації суб'єкта підприємницької
діяльності.

У Господарському кодексі України
вживаються терміни «скасування
державної реєстрації суб'єкта
господарювання», «припинення
діяльності суб'єкта господарювання».
Водночас стаття 104 Цивільного кодексу
України вживає термін «припинення
юридичної особи». Термін «припинення
юридичної особи» вживається також у
Законі України «Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців».

Утім, всі зазначені вище
нормативно-правові акти (частина 2
статті 33 Закону України «Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців», частина 2 статті 104,
частина 5 статті 111 Цивільного кодексу
України, частина 7 статті 59
Господарського кодексу України)
пов'язують момент припинення юридичної
особи (суб'єкта господарювання) з
однією подією: внесенням до державного
реєстру запису про припинення такої
особи (суб'єкта господарювання).

Враховуючи наведене, органи державної
податкової служби могли звертатися з
вимогами про припинення суб'єктів
господарювання у випадках, коли діяли
на реалізацію своєї владної
компетенції.

За таких обставин, суд касаційної
інстанції вважає за правильне
оскаржені судові рішення скасувати в
частині відмови в задоволення позову
щодо вимог про визнання недійсним
запису про державну реєстрацію
юридичної особи та закрити провадження
у справі в цій частині на підставі
пункту 1 частини першої статті 157
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Щодо відмови в задоволенні позову в
частині вимог про припинення юридичної
особи суд касаційної інстанції
знаходить правильним вирішення справи
в цій частині.

Позовні вимоги про припинення
юридичної особи, спрямовані на втрату
останньою цивільної правоздатності,
відповідають повноваженням органу
державної податкової служби, але
виключно тим повноваженням, які
направленні на виконання визначених
законом функцій.

Державні органи згідно з частиною
другою статті 19 Конституції України
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Компетенція органів державної
податкової служби поширюється на
відносини в сфері оподаткування.

Відповідно до статті 2 Закону України
«Про державну податкову службу в
Україні» від 04.12.1990 № 509-XII завданнями
органів державної податкової служби є
здійснення контролю за додержанням
податкового законодавства,
правильністю обчислення, повнотою і
своєчасністю сплати до бюджетів,
державних цільових фондів податків і
зборів (обов'язкових платежів), а також
неподаткових доходів, установлених
законодавством.

Враховуючи наведене, органи державної
податкової служби можуть звертатися з
вимогами про припинення суб'єктів
господарювання не в усіх випадках,
визначених статтями 38 та 46 Закону
України «Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців», а лише в тих, коли
діють на реалізацію своєї владної
компетенції.

Позивач підставою для постановлення
судового рішення щодо припинення
юридичної особи визначив частину другу
статті 38 Закону України «Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців» від 15.05.2003 № 755-IV -
визнання судом недійсною державної
реєстрації юридичної особи через
допущені при її створенні порушення,
які не можна усунути, а також в інших
випадках, встановлених законом.

В обґрунтування позову посилався на те,
що керівник підприємства не має
стосунку до створення підприємства та
його фінансово-господарської
діяльності.

Враховуючи те, що судам не було надано
належних і допустимих доказів
наведеному, суди обґрунтовано
відмовили в задоволенні позову в цій
частині.

Зважаючи на викладене, з огляду на межі
перегляду справи судом касаційної
інстанції, визначені у ст. 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню, оскаржувані
судові рішення скасуванню у вказаній
вище частині із закриттям провадження
у справі, а в решті - залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 224, 228, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Голосіївському районі
м.Києва задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного
суду м.Києва від 30.11.2010 та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 20.01.2011
скасувати в частині відмови в
задоволенні позову про визнання
недійсним запису про проведення
державної реєстрації юридичної особи
та закрити провадження у справі в цій
частині.

У решті постанову Окружного
адміністративного суду м.Києва від
30.11.2010 та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 20.01.2011 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, передбачених
статтею 237 Кодексу адміністративного
судочинства України, за заявою, поданою
через Вищий адміністративний суд
України у порядку, встановленому
статтями 236-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
Н.Г. Пилипчук

Судді
Л.В. Ланченко

С.Е. Острович