Справа № 872/7067/13
Суддя: Нагорна Л.М.
Дата ухвалення: 2014-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"23" січня 2014 р.справа № 192/182/13-а (2-а/192/8/13)

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Нагорної Л.М.

суддів: Мельника
В.В. Юхименка О.В.

за участю секретаря судового
засідання: Фдосєєвої Ю.В.

представника відповідача -
Бестаєва І.Л. ( довіреність від 13.01.2014
року)

розглянувши у відкритому
судовому засіданні у м.
Дніпропетровську апеляційну скаргу
Відділу примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Дніпропетровській області

на постанову Солонянського
районного суду Дніпропетровської
області від 07 березня 2013 року у справі
№ 192/182/13-а у справі за позовом ОСОБА_2 до
Відділу примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Дніпропетровській області, третьої
особи - Управління Пенсійного фонду
України у Солонянському районі
Дніпропетровської області про
скасування постанови про закінчення
виконавчого провадження, -

в с т а н о в и в:

У січні 2013 року ОСОБА_2 звернувся
до суду з позовом до Відділу
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Дніпропетровській області, в якому
просив визнати незаконною та скасувати
постанову про закінчення виконавчого
провадження від 17.01.2013 р., винесену
старшим державним виконавцем Відділу
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Дніпропетровській області Понікаровою
А.О.

Вимоги позовної заяви
обґрунтовані тим, що державний
виконавець у відповідності до приписів
Закону України «Про виконавче
провадження» повинен був звернутися до
суду із заявою про зміну порядку та
способу виконання судового рішення, що
передбачене ст. 7 Закону України «Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень». Оскільки відповідачем
не було виконано усіх можливих дій,
спрямованих на виконання судового
рішення, то винесена постанова
підлягає скасуванню. (а.с.1-2)

Постановою Солонянського
районного суду Дніпропетровської
області від 07 березня 2013 року
адміністративний позов ОСОБА_2
задоволено. Визнано незаконною та
скасовано постанову про закінчення
виконавчого провадження, винесену
17.01.2013 р. старшим державним виконавцем
Відділу примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Дніпропетровській області Понікаровою
А.О. стосовно ОСОБА_2

Рішення суду обґрунтовано тим, що
державним виконавцем не було вчинено
всіх дій, передбачених Законом України
«Про виконавче провадження», щодо
примусового виконання рішення суду,
зокрема не використано право на
звернення до суду із заявою про зміну
порядку та способу виконання судового
рішення, чим було допущено порушення
прав та законних інтересів позивача.
(а.с.26-28)

Не погодившись з рішенням суду
першої інстанції, Відділ примусового
виконання рішень Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в
Дніпропетровській області звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просив
постанову Солонянського районного
суду Дніпропетровської області від 07
березня 2013 року скасувати та прийняти
нову, якою у задоволенні позовних
вимог відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог
апеляційної скарги посилалися на те, що
постанова державного виконавця про
закінчення виконавчого провадження є
законною та не порушує права та законні
інтереси позивача, адже у боржника -
Управління Пенсійного фонду України у
Солонянському районі
Дніпропетровської області, відсутні
кошти, на які можна звернути стягнення
за виконавчим документом. При цьому
зазначають, що державний виконавець
діяв в межах чинного законодавства,
вживав вичерпних заходів примусового
характеру, спрямованих на виконання
рішення суду. (а.с.33-39)

ОСОБА_2 заперечень проти
апеляційної скарги не подавав, просив
розглядати справу без його участі.
(а.с.57)

У судовому засіданні апеляційної
інстанції представник Відповідача -
Відділу примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Дніпропетровській області вимоги
апеляційної скарги підтримав та просив
її задовольнити із підстав, у ній
зазначених.

Перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість
постанови суду першої інстанції в
межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню,
виходячи із наступного.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що Солонянським
районним судом Дніпропетровської
області 22 вересня 2011 року ОСОБА_2 було
видано виконавчий лист на виконання
рішення Солонянського районного суду
Дніпропетровської області від 15
листопада 2010 року у справі № 2а-747/10 за
позовом ОСОБА_2 до Управління
Пенсійного фонду України в
Солонянському районі
Дніпропетровської області, яким
зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в Солонянському районі
Дніпропетровської області здійснити
ОСОБА_2 перерахунок державної пенсії та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, відповідно до вимог п.4 ст. 54,
ст. 50, п. ст. 67 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», починаючи
з 12 квітня 2010 року до змін в
законодавстві або зміни соціального
статусу особи, та проводити її виплату
з урахуванням отриманих сум за
вказаний період.(а.с.6)

17 лютого 2012 року старшим державним
виконавцем Відділу примусового
виконання рішень Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в
Дніпропетровській області було
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження ВП № 31287267 з
примусового виконання виконавчого
листа № 2а-747/10. (а.с.20)

11 липня 2012 року на адресу Відповідача
надійшов лист Управління Пенсійного
фонду України в Солонянському районі
Дніпропетровської області № 1367/08-12,
яким було повідомлено, що ОСОБА_2 було
здійснено перерахунок пенсії за період
з 12.04.2010 р. по 22.07.2011 р. у сумі 86144,72 грн.
Виплата вказаних сум буде здійснена
після надходження фінансування.
(а.с.18,20)

Постановою старшого державного
виконавця Відділу примусового
виконання рішень Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в
Дніпропетровській області Понікаровою
А.О. від 17.01.2013 року було закінчене
виконавче провадження № 31287267 на
підставі п.11 ч.1 ст. 49, ст. 50 Закону
України «Про виконавче провадження».
(а.с.4-5)

Незгода Позивача з діями Відповідача
щодо закінчення виконавчого
провадження та зобов'язання його
поновити і було предметом судового
розгляду.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2,
суд першої інстанції виходив з того, що
державним виконавцем не було вчинено
всіх дій, передбачених Законом України
«Про виконавче провадження» щодо
примусового виконання рішення суду,
чим було допущено порушення прав та
законних інтересів позивача.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Згідно ст. 181 КАС України учасники
виконавчого провадження (крім
державного виконавця) та особи, які
залучаються до проведення виконавчих
дій, мають право звернутися до
адміністративного суду із заявою, якщо
вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби порушено їх права,
свободи чи інтереси.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець здійснює заходи, необхідні
для своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення, зазначеного в
документі про примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
Законом.

У відповідності до ст.30 Закону України
"Про виконавче провадження" державний
виконавець проводить дії з виконання
рішення до завершення виконавчого
провадження у встановленому Законом
порядку.

Пунктом 11 частини 1 статті 49 Закону
України «Про виконавче провадження»
виконавче провадження підлягає
закінченню у разі повернення
виконавчого документа до суду чи
іншого органу (посадової особи), який
його видав, у випадку, передбаченому
частиною третьою статті 75 цього Закону.

Частиною 3 статті 75 Закону України «Про
виконавче провадження» у разі якщо
виконати рішення без участі боржника
неможливо, державний виконавець
накладає на боржника штраф відповідно
до статті 89 цього Закону та вносить
подання (повідомлення) правоохоронним
органам для притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом,
після чого виносить постанову про
закінчення виконавчого провадження,
яка затверджується начальником
відділу, якому безпосередньо
підпорядкований державний виконавець,
і повертає виконавчий документ до суду
чи іншого органу (посадової особи), що
його видав.

Згідно ст. 89 Закону України «Про
виконавче провадження» у разі
невиконання без поважних причин у
встановлений державним виконавцем
строк рішення, що зобов'язує боржника
виконати певні дії, та рішення про
поновлення на роботі державний
виконавець виносить постанову про
накладення штрафу на боржника - фізичну
особу від десяти до двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян; на посадових осіб - від
двадцяти до сорока неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян; на
боржника - юридичну особу - від сорока
до шістдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян та
встановлює новий строк виконання.
Частиною другою вказаної статті
встановлено, що у разі повторного
невиконання рішення боржником без
поважних причин державний виконавець у
тому ж порядку накладає на нього штраф
у подвійному розмірі та звертається до
правоохоронних органів з поданням
(повідомленням) про притягнення
боржника до кримінальної
відповідальності відповідно до закону.

Аналіз вищевказаних правових норм дає
підстави вважати, що для закінчення
виконавчого провадження відповідно до
п.11 ч.1 ст. 49 Закону України «Про
виконавче провадження», державному
виконавцю необхідно виконати ряд дій,
передбачених законом. Разом з тим
належних доказів на підтвердження
факту вчинення таких дій до суду надано
не було, що свідчить про
неправомірність рішення державного
виконавця.

Крім того, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити наступне.

Відповідно до Закону України «Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень» держава гарантує
виконання рішення суду про стягнення
коштів та зобов'язання вчинити певні
дії щодо майна, боржником за яким є:
державний орган; державні
підприємство, установа, організація;
юридична особа, примусова реалізація
майна якої забороняється відповідно до
законодавства.

Згідно ч.1 ст. 263 КАС України за
наявності обставин, що ускладнюють
виконання судового рішення
(відсутність коштів на рахунку,
відсутність присудженого майна в
натурі, стихійне лихо тощо), державний
виконавець може звернутися до
адміністративного суду першої
інстанції, незалежно від того, суд якої
інстанції видав виконавчий лист, що
видав виконавчий лист, із поданням, а
особа, яка бере участь у справі, та
сторона виконавчого провадження - із
заявою про відстрочення або
розстрочення виконання, зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення. Питання
про відстрочення або розстрочення
виконання, зміну чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення може бути розглянуто також за
ініціативою суду.

Інформаційним листом Вищого
адміністративного суду України від 13
червня 2013 року №846/12/13 визначено, що
відповідно до ст. 2 Закону України «Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень» держава гарантує
виконання рішення суду про стягнення
коштів та зобов'язання вчинити певні
дії щодо майна, боржником за яким є,
зокрема, державний орган. Водночас
судові рішення у справах, пов'язаних із
соціальними виплатами, які мають
зобов'язальний характер щодо
проведення таких виплат, не належать до
зазначених у згаданій статті видів
рішень, що унеможливлює їх виконання
без зміни його способу.

Суди повинні враховувати, що підставою
для зміни чи встановлення способу і
порядку виконання судового рішення є
обставини, що роблять виконання
судового рішення неможливим.

Таким чином, зміни у правовому
регулюванні порядку виконання судових
рішень, боржником за якими є державний
орган, яким не передбачено виконання
рішень зобов'язального характеру,
унеможливлюють їх виконання. Така
обставина є підставою для зміни чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення. У цій
категорії справ зміна способу і
порядку виконання рішення можлива
шляхом зміни зобов'язання здійснити
виплати на стягнення цих виплат. Така
зміна можлива лише у разі виконання
боржником зобов'язальної частини
рішення про нарахування соціальних
виплат. При цьому адміністративний суд
повинен виходити з розміру
заборгованості боржника перед
стягувачем, що виникла під час
виконання судового рішення.

Отже, державний виконавець за
наявності обставин, які унеможливлюють
виконання судового рішення, повинен не
повертати виконавчий документ
стягувачеві та закінчувати виконавче
провадження, а звернутися до суду в
порядку ст.263 КАС України.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що судом першої
інстанції було повно встановлені
обставини справи та надана правильна
юридична оцінка, у зв'язку з чим
підстави для задоволення апеляційної
скарги та скасування постанови суду
відсутні.

Керуючись ст. ст. 198, 200, 205, 206 КАС
України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Відділу примусового
виконання рішень Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в
Дніпропетровській області - залишити
без задоволення.

Постанову Солонянського районного
суду Дніпропетровської області від 07
березня 2013 року у справі № 192/182/13-а -
залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної
сили з моменту проголошення та може
бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня її
складення у повному обсязі.

Повний текст ухвали виготовлено
23.01.2014 року.

Головуючий:
Л.М. Нагорна

Суддя:
В.В. Мельник

Суддя:
О.В. Юхименко