Справа № 826/18170/13-а
Суддя: Парінов А.Б.
Дата ухвалення: 2014-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Іщук О.І.
Суддя-доповідач: Парінов А.Б.
У Х В А Л А

Іменем України

30 січня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Грибан І.О., Губської О.А.,

при секретарі судового засідання
Арсенійчук М.В.,

за участю представників сторін:

від позивача Петрик Ю.М.

від відповідача Мірошниченко М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю «Український
кінофестиваль» на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 20
грудня 2013 року у справі за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю «Український
кінофестиваль» до Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
16.07.2013 р. № та № про
скасування податкових
повідомлень-рішень.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 20
грудня 2013 року в задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим
рішенням, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
оскаржувану постанову та прийняти нове
рішення, яким позов задовольнити.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що
суд першої інстанції при винесенні
оскаржуваного рішення неправильно
застосував норми матеріального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які
з'явилися в судове засідання,
розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи та
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
посадовими особами відповідача
проведено документальну позапланову
невиїзну перевірку товариства з
обмеженою відповідальністю
«Український кінофестиваль» з питань
правильності обчислення, повноти та
своєчасності внесення до бюджету
податку на додану вартість та податку
на прибуток при взаємовідносинах з
ТОВ «Альтаріон» за період з 01.07.2010 р. по
31.12.2011 р.

За результатами проведеної перевірки
контролюючим органом складено акт
перевірки від 27.06.2013 р. № 204/22.8-15/37080689, в
якому контролюючим органом
встановлено порушення позивачем вимог
пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу
України, що призвело до заниження
податку на прибуток всього у сумі 156 875,00
грн., в тому числі за І квартал 2011 р. у
розмірі 16 000,00 грн. (ставка податку 25 %);
за ІІІ квартал 2011 р. у розмірі 140 875,00 грн.
(ставка податку 23%). та п. 198.6 ст. 198, п.
200.1 ст. 200 Податкового кодексу України,
що призвело до завищення податкового
кредиту з податку на додану вартість на
загальну суму ПДВ 135 300,00 грн., в тому
числі по періодах: за березень 2011 р. в
сумі 12 800,00 грн., за червень 2011 р. в сумі 122
500,00 грн., що в свою чергу призвело до
заниження суми ПДВ, що підлягає сплаті
до бюджету, на загальну суму 135 300,00 грн.,
в тому числі по періодах: за березень 2011
р. в сумі 12 800,00 грн., за червень 2011 р. в
сумі 122 500,00 грн.

На підставі акта перевірки від 27.06.2013 р.
№ 204/22.8-15/37080689 відповідачем винесено
податкові повідомлення-рішення від
16.07.2013 р. № , яким позивачу
визначено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість на
загальну суму 135 301,00 грн., в тому числі
за основним платежем в розмірі 135 300,00
грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями в розмірі 1,00 грн.; та № ,
яким позивачу визначено грошове
зобов'язання з податку на прибуток
підприємств на загальну суму 156 876,00
грн., в тому числі за основним платежем
в розмірі 156 875,00 грн., за штрафними
(фінансовими) санкціями в розмірі 1,00
грн.

Вважаючи вказані податкові
повідомлення-рішення протиправними,
позивач звернувся з даним позовом до
суду.

Приймаючи рішення про відмову в
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з того, що
господарські операції позивача з ТОВ
«Альтаріон» в період, що перевірявся,
не мали реального характеру, первинні
документи, видані на їх виконання, не
відповідають встановленим вимогам,
виходячи з цього, прийшов до висновку,
що визначення контролюючим органом
підприємству податкових зобов'язань з
податку на додану вартість та податку
на прибуток є правомірним.

Колегія суддів погоджується з
наведеним висновком суду першої
інстанції з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
заявлені позивачем суми бюджетного
відшкодування за період, що
перевірявся, за висновками
контролюючого органу не підлягають
відшкодуванню, оскільки договори,
укладені позивачем з його контрагентом
ТОВ «Альтаріон» є такими, що укладені
без мети настання реальних наслідків, а
первинні документи, підписані
сторонами на їх виконання не
підтверджують фактичного їх
здійснення, зважаючи на встановлення
вироком у кримінальній справі,
винесеним Печерським районним судом м.
Києва від 10.12.2012 р. у справі № 1-610/12, яким
ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні
злочину, передбаченого ст. 205 ч. 1 КК
України. Зазначеним судовим рішенням
встановлено, що ОСОБА_4, згідно даних
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців в
період з 06.12.2010 р. по 11.08.2011 р. був єдиним
власником та засновником ТОВ
«Альтаріон», проте господарською
діяльністю не займався, первинні
документи від імені ТОВ «Альтаріон» не
підписував. ОСОБА_4 визнав свою вину та
повідомив, що зареєстрував
підприємство за грошову винагороду та
був його формальним директором.

Колегія суддів звертає увагу, що
наслідки в податковому обліку платника
податків створюють лише реально
вчинені господарські операції, тобто
такі, що пов'язані з рухом активів,
зміною зобов'язань чи власного
капіталу платника, та відповідають
змісту, відображеному в укладених
платником податку договорах.

Таким чином, в даному випадку
дослідженню підлягає реальність
господарських операцій, що є підставою
для виникнення права на податковий
кредит та/або бюджетне відшкодування;
добросовісність дій платника податку,
яка полягає у відповідності вчинених
ним дій господарській меті, а також
реальність усіх даних, наведених у
документах, що надають право на
податковий кредит та/або бюджетне
відшкодування.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується матеріалами справи,
у 2011 році ТОВ «Український
кінофестиваль» (Замовник) уклало
наступні договори з ТОВ «Альтаріон»
(Виконавець) про надання послуг:

- договір про виготовлення друкованої
продукції та надання рекламних послуг
за №25/1-1 від 25.01.2011 р., відповідно до умов
якого, Замовник доручає Виконавцеві
виготовити друковану продукцію -
рекламні листівки клієнта Замовника та
провести рекламну кампанію проекту
Замовника за допомогою виготовленої
друкованої продукції. В рамках
виконання своїх зобов'язань за цим
Договором Виконавець надає наступні
послуги: виготовлення рекламних
листівок формату А6 в кількості 100 000
примірників; робота промоутерів -
представників Виконавця з
розповсюдження виготовлених рекламних
листівок кінопрокатних проектів
Замовника в кінотеатрах м. Києва
протягом термінів Рекламної кампанії;

- договір про виготовлення друкованої
продукції та надання рекламних послуг
за №25/1-2 від 25.01.2011 р., відповідно до умов
якого, Замовник доручає Виконавцеві
виготовити друковану продукцію -
рекламні буклети клієнта Замовника та
провести рекламну кампанію проекту
Замовника за допомогою виготовленої
друкованої продукції. В рамках
виконання своїх зобов'язань за цим
Договором, Виконавець надає наступні
послуги: виготовлення рекламних
буклетів формату А5 в кількості 20 000
примірників, робота промоутерів -
представників Виконавця з
розповсюдження виготовлених рекламних
листівок кінопрокатних проектів
Замовника в кінотеатрах м. Одеси
протягом термінів рекламної кампанії;

- договір про виготовлення друкованої
продукції та надання рекламних послуг
за №17/2-1 від 17.02.2011 р., відповідно до умов
якого, Замовник доручає Виконавцеві
виготовити друковану продукцію -
рекламні листівки проекту Замовника та
провести рекламну кампанію проекту
Замовника за допомогою виготовленої
друкованої продукції. В рамках
виконання своїх зобов'язань за цим
Договором, Виконавець надає наступні
послуги: виготовлення рекламних
листівок формату А6 в кількості 150 000
примірників; робота промоутерів -
представників Виконавця з
розповсюдження виготовлених рекламних
листівок кінопрокатних проектів
Замовника в центрі м. Києва протягом
термінів рекламної кампанії;

- договір про надання послуг з
виготовлення поліграфічної продукції
за №25/5-11 від 25.05.2011 р., відповідно до
умов якого, Виконавець на замовлення
Замовника зобов'язується виготовити та
передати йому у власність поліграфічну
продукцію, а Замовник зобов'язується
прийняти і оплатити продукцію на
умовах цього договору.

Так, відповідно до п. 1.2 цього договору
кількість, вартість, асортимент та
строки виготовлення відповідної
партії продукції зазначаються у
заявках-специфікаціях, які
затверджуються Виконавцем та які є
невід'ємною частиною Договору, на
підставі яких на вимогу Замовника, а
також у випадку, передбаченому
Договором, виписується
рахунок-фактура.

Відповідно до п. 1.3 договору протягом 2
днів з моменту підписання сторонами
специфікації Замовник зобов'язується
надати Виконавцеві письмово
затверджений оригінал-макет Продукції
в електронному вигляді і
роздрукованому на папері (або у вигляді
файлу попереднього перегляду pdf або
jpg), в тому числі через мережу Інтернет
або опис продукції та погодити зразок
продукції, якщо в цьому є потреба.

Замовник має право, у разі відсутності
готового оригінал-макета Продукції, за
окрему плату замовити його
виготовлення Виконавцеві, надавши
останньому для цього необхідні вихідні
матеріали (дані) (п. 1.4 договору).

Доставка продукції на склад Замовника
здійснюється Виконавцем та за його
рахунок за попереднім погодженням з
Замовником по телефону (п. 1.6 Договору).

Згідно п. 2.1 Договору продукція
оплачується Замовником не пізніше 30
календарних днів з моменту
відвантаження.

Пунктами 3.1, 3.2 договорів №25/1-1 від 25.01.2011
р., №25/1-2 від 25.01.2011 р., № 17/2-1 від 17.02.2011 р.
визначено, що сторони гарантують, що
вони є власниками всіх прав і
повноважень, необхідних для укладання
та належного виконання цього договору.
При цьому, Замовник гарантує, що він є
законним власником всіх прав на
оригінал-макети друкованої продукції,
які передає Виконавцеві за цим
Договором, і ці права вільні від
яких-небудь зобов'язань перед третіми
особами.

На підтвердження здійснення
господарських операцій за укладеними
договорами надано наступні документи:

- замовлення-специфікацію № 1 від 25.05.2011
р. до договору № 25/5-11 від 25.05.2011 р. на
виготовлення поліграфічної продукції
у кількості 1 200 000 штук, вартістю разом з
ПДВ - 735 000,00 грн.;

- акт виконаних робіт від 15.03.2011 р. до
договору № 25/1-2 про виготовлення
друкованої продукції та надання
рекламних послуг від 25.01.2011 р., згідно
якого, Виконавцем в повному об'ємі
надані послуги з виготовлення
поліграфічної продукції - рекламних
буклетів клієнта Замовника - готелю
«Моцарт» - та рекламні послуги з
їхнього розповсюдження, а саме:
виготовлено рекламні буклети формату
А5 в кількості 20 000 примірників,
забезпечено роботу промоутерів -
представників Виконавця з
розповсюдження виготовлених листівок
кінопрокатних проектів Замовника в
кінотеатрах м. Одеси з 20.01.2011 р. до 15.03.2011
р., в тому числі: кінотеатр «U-Cinema» (20
січня -15 березня 2011 р.), кінотеатр
«Родина» (10 лютого -20 лютого 2011 р.),
кінотеатр «Сінема Сіті» (10 лютого -20
лютого 2011 р.) тощо, вартість наданих
послуг склала 23 000,00 грн.;

- акт виконаних робіт від 03.03.2011 р. до
Договору № 17/2-1 про виготовлення
друкованої продукції та надання
рекламних послуг від 17.02.2011 р., згідно
якого, Виконавцем в повному об'ємі
надані послуги з виготовлення
поліграфічної продукції фестивалю
«Лінія Іспанського кіно» та рекламні
листівки формату А6 в кількості 150 000
примірників, забезпечено роботу
промоутерів - представників Виконавця
з розповсюдження виготовлених
рекламних листівок кінопрокатних
проектів Замовника в центрі м. Києва з 15
лютого до 03 березня 2011 р., вартість
послуг склала 20 500,00 грн.;

- акт виконаних робіт до договору №
25/5-11 від 27.06.2011 р. про надання послуг з
виготовлення поліграфічної продукції
від 25.05.2011 р., згідно якого Виконавцем
виготовлено рекламні буклети в
кількості 1 200 000 штук, вартістю разом з
ПДВ - 735 000,00 грн.

На наслідками вказаних господарських
операцій ТОВ «Альтаріон» виписано
позивачу наступні податкові накладні:
від 24.02.2011 р. № 240201 на суму 24 600,00 грн., від
24.02.2011 р. № 240203 на суму 27 600,00 грн., від
24.02.2011 р. № 240202 на суму 24 600,00 грн., від
15.06.2011 р. № 150603 на суму 269 000,00 грн., від
23.06.2011 р. № 230603 на суму 140 000,00 грн., від
27.06.2011 р. № 270601 на суму 326 000,00 грн.

На підтвердження руху активів
позивачем надані банківські виписки АК
«Бізнес Стандарт» на суми 24 600,00
гривень, 24 600,00 грн., 27 600,00 грн. та
платіжні доручення: № 439 від 14.06.2011 р. на
суму 109 000,00 грн., № 440 від 15.06.2011 р. на суму
160 000,00 грн., № 461 від 23.06.2011 р. на суму 140
000,00 грн., № 517 від 08.07.2011 р. на суму 86 000,00
грн., № 522 від 08.07.2011 р. на суму 240 000,00 грн.

Проаналізувавши матеріали справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що надані первинні документи не є
достатніми доказами фактичного
здійснення господарських операцій,
оскільки, як встановлено судом першої
інстанції, позивачем не надано суду
доказів, які б підтверджували право
власності на відповідну друковану
продукцію, зокрема свідоцтва про
набуття права інтелектуальної
власності на торговельну марку,
доказів розроблення та затвердження
оригінал-макетів друкованої продукції,
надання вихідних матеріалів (даних) на
її розроблення та/або доказів
укладання договорів щодо авторського
права на розроблену продукцію чи
інших доказів, які б свідчили про право
власності, розроблення та використання
рекламної продукції, у відповідності
до умов укладених договорів та згідно
положень чинного законодавства.

Позивачем не надано доказів, зважаючи
на значні обсяги, транспортування
рекламної продукції, доказів
використання її у власній
господарській діяльності.

Крім того, судом першої інстанції
встановлено, що оплата послуг, згідно
наданих позивачем банківських виписок,
не відповідає сумам платіжних
доручень, виписаних на виконання
укладених договорів.

Тобто, по суті не надано тих матеріалів,
які зазвичай супроводжують операції
такого роду та у сукупності
підтверджують їх фактичне виконання.

Позивачем та його контрагентом не
надано інших доказів, які прямо та
опосередковано могли б в сукупності
або окремо підтверджувати фактичне
вчинення спірних операцій та
зумовлювали право позивача на
формування спірних сум податкових
вигод.

У той же час, обізнаність позивача
відносно наявності у контрагентів
відповідних ресурсів при укладанні
угод, обумовлюється характером та
специфікою угод (обумовлених операцій)
та звичайною діловою практикою.

Наведене підтверджується також і
вироком Печерського районного суду м.
Києва від 10.12.2012 р. у справі № 1-610/12, що
набрав законної сили, яким ОСОБА_4
(засновника та директора ТОВ
«Альтаріон» ) визнано винним у вчиненні
злочину, передбаченого ст. 205 ч. 1 КК
України. Зазначеним судовим рішенням
встановлено, що ОСОБА_4, будучи єдиним
засновником ТОВ «Альтаріон»
господарською діяльністю не займався,

Відтак, виходячи з встановлених судом
обставин та наведених вище норм
законодавства у їх сукупності, суд
приходить до висновку про
недоведеність наявності сукупності
умов, обставин та підстав (фактичного
виконання спірних операцій саме
контрагентом позивача) з якими
наведені вище норми законодавства
пов'язують можливість правомірного
формування спірних сум податкових
вигод та, відповідно, про відсутність у
позивача підстав для їх формування.

Суд у взаємозв'язку з наведеним також
враховує, що наявність оплати на
користь контрагента сама по собі не є
підтвердженням фактичного здійснення
операцій та в даному випадку -
самостійною підставою для формування
спірних сум податкових вигод, оскільки
рух цих коштів, виходячи з
вищенаведеного, не забезпечений
зв'язком з господарською діяльністю
учасників спірних операцій.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що операції позивача з ТОВ
«Альтаріон» не мали реального
характеру, оскільки в сукупності не
підтверджуються необхідними
документами.

Згідно з пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України податковий кредит -
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1. Податкового
кодексу України (у редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г)
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.2. ст. 198 ПК України
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: або
дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг; або дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Водночас відповідно до п.198.3 ст. 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно п. 198.6. Податкового кодексу
України не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими порушенням вимог ст. 201
цього Кодексу) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201
цього Кодексу. У разі коли на момент
перевірки платника податку органом
державної податкової служби суми
податку, попередньо включені де складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

Проаналізувавши встановлені фактичні
обставини справи на підставі наведених
норм законодавства, колегія суддів
приходить до висновку, що надані
позивачем первинні документи не
підтверджують реальне здійснення
господарських операцій між позивачем
та ТОВ «Альтаріон» у спірний період та
наявність господарської мети при їх
здійсненні.

Виходячи з викладеного, колегія суддів
приходить до висновку, що право
позивача на отримання податкового
кредиту не підтверджене належними
доказами, а тому висновок відповідача
про порушення позивачем вимог п. 198.3 ст.
198 Податкового кодексу України
внаслідок завищення від'ємного
значення з податку на додану вартість
відповідає дійсним обставинам справи.

Перевіряючи висновок податкового
органу про порушення позивачем вимог
138.1.1 п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу
України, колегія суддів виходить з
наступного.

Відповідно до підпункту 138.1.1 п. 138.1 ст. 138
Податкового кодексу України, витрати
операційної діяльності включають:
собівартість реалізований товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та
інших витрат беруться для визначення
об'єкта оподаткування з урахуванням
пунктів 138.2, 138.1 даної статті, пунктів
140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших
статей цього Кодексу, які прямо
визначають особливості формування
витрат платника податку.

Згідно з пунктом 138.2 ст. 138 Податкового
кодексу України, витрати які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визначаються на основі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами, ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
даного Кодексу.

Законом України «Про бухгалтерський
обік та фінансову звітність в Україні»
передбачено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій.

Таким чином, для підтвердження
включення витрат на придбання товарів
(робіт, послуг) до складу валових витрат
підприємства, а також для
підтвердження включення сум
сплаченого податку на додану вартість
у складі ціни за придбаний товар
(роботи, послуги) до складу податкового
кредиту, необхідні первинні документи,
оформлені відповідно до вимог Закону
України «Про бухгалтерській облік та
фінансову звітність в Україні»
(далі-Закон).

Закон поширюється на всіх юридичних
осіб, створених відповідно до
законодавства України, незалежно від
їх організаційно-правових форм і форм
власності, а також на представництва
іноземних суб'єктів господарської
діяльності, які зобов'язані вести
бухгалтерський облік та подавати
фінансову звітність згідно з
законодавством (ст.2).

Частиною 2 ст.3 Закону визначено, що
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

Відповідно до ст.1 Закону, первинний
документ - це документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Згідно ст.9 Закону підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Згідно п.2.4 Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 р. № 88, первинні документи (на
паперових і машинозчитуваних носіях
інформації) для надання їм юридичної
сили і доказовості повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назва
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), код форми, дата і місце
складання, зміст господарської
операції та її вимірники (у
натуральному і вартісному виразі),
посади, прізвища і підписи осіб,
відповідальних за дозвіл та здійснення
господарської операції і складання
первинного документа.

Відповідно до п.2.15 та п.2.16
вищевказаного Положення,
забороняється приймати до виконання
первинні документи на операції, що
суперечать законодавчим та
нормативним актам.

Таким чином, для надання юридичної сили
і доказовості, первинні документи
повинні бути складені відповідно до
вимог чинного законодавства та не
порушувати публічний порядок,
встановлений Законом України «Про
бухгалтерській облік та фінансову
звітність в Україні».

Як встановлено колегією суддів з
матеріалів справи, всі первинні
документи на виконання спірних
господарських операцій з ТОВ
«Альтаріон» підписані зі сторони ТОВ
«Альтаріон» директором ОСОБА_4

Вироком у кримінальній справі,
винесеним Печерським районним судом м.
Києва від 10.12.2012 р. у справі № 1-610/12, яким
ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні
злочину, передбаченого ст. 205 ч. 1 КК
України.

Вказаним судовим рішенням встановлено,
що ОСОБА_4, згідно даних Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців в період з
06.12.2010 р. по 11.08.2011 р. був єдиним
власником та засновником ТОВ
«Альтаріон», проте господарською
діяльністю не займався, первинні
документи від імені ТОВ «Альтаріон» не
підписував.

Враховуючи наведені правові норми, а
також встановлені обставини справи,
суд дійшов висновку про відсутність
підстав вважати подані позивачем
документи на підтвердження
податкового кредиту первинними
бухгалтерськими документами в
розумінні Закону України «Про
бухгалтерській облік та фінансову
звітність в Україні», тобто
документами, які підтверджують
фактичне придбання позивачем товару
від контрагента, фактичне здійснення
господарських операцій та дають
позивачу право податковий кредит.

Таким чином, враховуючи наведене,
колегія суддів приходить до висновку,
що витрати, понесені позивачем за
період, що перевірявся, при веденні
фінансово-господарської діяльності з
ТОВ «Альтаріон» не повинні приймати
участь у формуванні об'єкта
оподаткування з податку на прибуток
підприємства за цей період, оскільки не
підтверджуються відповідними
первинними документами.

Посилання податкового органу на
порушення позивачем вимог п.1, п.5 ст.203,
п.1,2 ст. 215, п.1 ст. 216, ст. 228, ст. 626, ст. 629, ст.
650, ст. 655, ст. 658, ст. 662 Цивільного кодексу
України колегія суддів вважає
недоречними у зв'язку з тим, що на
підставі ч. 3 ст. 228 ЦК України доводити
недійсність правочинів (господарських
зобов'язань) органи державної
податкової служби зобов'язані виключно
у судовому порядку.

При вирішенні справи колегія суддів
також враховує, що відповідно до ч. 4 ст.
70 КАС України обставини, які за
законом повинні бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися ніякими
іншими засобами доказування, крім
випадків, коли щодо таких обставин не
виникає спору.

Згідно з ч. 4 ст. 72 КАС України вирок суду
в кримінальній справі або постанова
суду у справі про адміністративний
проступок, які набрали законної сили, є
обов'язковими для адміністративного
суду, що розглядає справу про правові
наслідки дій чи бездіяльності особи,
щодо якої ухвалений вирок або
постанова суду, лише в питаннях, чи мало
місце діяння та чи вчинене воно цією
особою.

Одночасно суд звертає увагу, що
наявність порушень податкового
законодавства, що була встановлена
відповідачем під час проведення
перевірки, є приводом для застосування
до відповідачів відповідальності,
згідно з вимогами законодавства у
сфері оподаткування, що і було зроблено
податковим органом шляхом винесення
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції повно
та всебічно, оцінивши фактичні
обставини справи, з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
дійшов вірного висновку про відмову в
задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги позивача
висновки суду першої інстанції не
спростовують та відхиляються судом
так, як є помилковими.

Згідно з ст. ст. 198, 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
«Український кінофестиваль» залишити
без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 20 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення (ч.5 ст.254 КАС України)та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів в касаційному порядку шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя

А.Б. ПаріновСудді
І.О. Грибан О.А.
Губська

Ухвалу в повному обсязі виготовлено
03.02.2014 року

Головуючий суддя
Парінов А.Б.

Судді:
Грибан І.О.

Губська О.А.