Справа № К/9991/12208/11-С
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2013-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" грудня 2013 р. м. Київ
К/9991/12208/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Державної податкової інспекції у місті
Суми

на постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 13 травня 2010
року

та постанову Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 01 лютого 2011 року

у справі № 2а-871/10/1870

за позовом Приватного підприємства
«Октан»

до Державної податкової інспекції у
місті Суми

про визнання нечинними податкових
повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

Приватне підприємство «Октан» (далі -
позивач) звернулось до суду з позовом
до Державної податкової інспекції у
місті Суми (далі - відповідач) про
визнання нечинними податкових
повідомлень-рішень ДПІ у м. Суми від 14
квітня 2009 року №/0/24648 та
№/0/24647.

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 13 травня 2010
року позовні вимоги задоволено
частково. Визнано неправомірним
висновок ДПІ у м. Суми про безпідставне
віднесення ПП «Октан» податку на
додану вартість в сумі 20748,17 грн.,
сплаченого при придбання автомобіля,
до складу валових витрат. Визнано
нечинним податкове
повідомлення-рішення №/0/24648 від 14
квітня 2009 року в частині визначення ПП
«Октан» зобов'язання з податку на
прибуток та штрафних (фінансових)
санкцій з суми податку на додану
вартість в розмірі 20748,17 грн.,
сплаченого при придбанні автомобіля в
січні 2007 року, та віднесеного до складу
валових витрат. В іншій частині
позовних вимог відмовлено в зв'язку з
їх необґрунтованістю.

Постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 01 лютого 2011
року постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 13 травня 2010
року скасовано в частині задоволених
позовних вимог, а також в частині
відмови в задоволенні позовних вимог
щодо визнання нечинним податкового
повідомлення-рішення №/0/24648 від 14
квітня 2009 року в частині нарахування на
суму 37800,00 грн. вартості послуг оренди
автомобіля ГАЗ-3302 за 2006-2008 роки.
Прийнято нову постанову, якою визнано
недійсним податкове
повідомлення-рішення №/0/24648 від 14
квітня 2009 року на суму 23085,00 грн., в тому
числі: за основним платежем - 14637,00 грн.
та за штрафними санкціями - 8448,00 грн. В
іншій частині постанову Сумського
окружного адміністративного суду від 13
травня 2010 року залишено без змін.

В касаційній скарзі ДПІ у м. Суми,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову Сумського
окружного адміністративного суду від 13
травня 2010 року в частині задоволених
позовних вимог та постанову
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 01 лютого 2011
року в частині задоволених позовних
вимог і ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судами попередніх
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі, колегія суддів,
враховуючи межі касаційної скарги,
дійшла висновку, що касаційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступне.

ДПІ у м. Суми провела планову виїзну
перевірку ПП «Октан» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01 січня 2006
року по 31 грудня 2008 року, валютного та
іншого законодавства за період з 01
січня 2006 року по 31 грудня 2008 року, за
результатами якої був складений акт
від 01 квітня 2009 року № 2519/235/24001211/21.

За висновками акту перевірки позивачем
були порушені, зокрема: вимоги пункту 5.1
статті 5, підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті
5, підпунктів 5.3.2, 5.3.3, 5.3.9 пункту 5.3
статті 5, пункту 22.5 статті 22 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств», в результаті чого
занижено податок на прибуток на
загальну суму 38437,00 грн., в тому числі: за
1 квартал 2007 року - 5187,00 грн., за 2 квартал
2008 року - 33250,00 грн.; підпункту 7.3.1 пункту
7.3 статті 7, підпункту 7.4.4 пункту 7.4
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість», в результаті чого
занижено податок на додану вартість на
суму 17451,00 грн., у тому числі: за березень
2007 року - 1071,00 грн., за вересень 2007 року -
9599,00 грн., за жовтень 2007 року - 3448,00 грн.,
за жовтень 2008 року - 3333,00 грн.

14 квітня 2009 року ДПІ у м. Суми на
підставі вказаного акта перевірки
прийняла податкове
повідомлення-рішення №/0/24648, яким
на підставі підпункту «б» підпункту
4.2.2. статті 4, підпункту 17.1.3 пункту 17.1
статті 17 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» визначила ПП
«Октан» суму податкового зобов'язання
(з урахуванням штрафних (фінансових)
санкцій) за платежем: податок на
прибуток у розмірі 56405,00 грн., в тому
числі: 38437,00 грн. - за основним платежем,
17968,00 грн. - за штрафними (фінансовими)
санкціями.

14 квітня 2009 року ДПІ у м. Суми на
підставі вказаного акта перевірки
прийняла податкове
повідомлення-рішення №/0/24647, яким
на підставі підпункту «б» підпункту
4.2.2. статті 4, підпункту 17.1.3 пункту 17.1
статті 17 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» визначила ПП
«Октан» суму податкового зобов'язання
(з урахуванням штрафних (фінансових)
санкцій) за платежем: податок на додану
вартість у розмірі 26177,00 грн., в тому
числі: 17451,00 грн. - за основним платежем,
8726,00 грн. - за штрафними (фінансовими)
санкціями.

Вказані податкові
повідомлення-рішення оскаржувались
позивачем в адміністративному порядку,
за наслідками якого його скарги були
залишені без задоволення, а оспорювані
податкові повідомлення-рішення - без
змін.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги, виходив з того, позивач
правомірно у відповідності до положень
підпункту 7.2.4 пункту 7.2 статті 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» включив до складу валових
витрат податок на додану вартість,
сплачений у складі вартості легкового
автомобіля, з огляду на що визначення
податковим органом ПП «Октан»
податкових зобов'язань (з урахуванням
штрафних (фінансових) санкцій) з
податку на прибуток за вказаним
епізодом є неправомірним. Відмовляючи
у задоволенні решти позовних вимог, суд
виходив з того, що позивачем не було
надано належних та допустимих доказів,
які б спростовували зафіксовані у акті
перевірки порушення вимог Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» та Закону України «Про
податок на додану вартість».

Суд апеляційної інстанції, частково
скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи позовні
вимоги в частині визнання недійсним
податкове повідомлення-рішення
№/0/24648 від 14 квітня 2009 року на суму
23085,00 грн., в тому числі: за основним
платежем - 14637,00 грн. та за штрафними
санкціями - 8448,00 грн., виходив з того, що:
положення Цивільного кодексу України
та Господарського кодексу України не
вимагають обов'язкового нотаріального
посвідчення договорів оренди
автомобіля, укладених між юридичною
особою та фізичною особою-підприємцем;
позивач правомірно у відповідності до
положень підпункту 7.2.4 пункту 7.2 статті
7 Закону України «Про податок на додану
вартість» включив до складу валових
витрат податок на додану вартість,
сплачений у складі вартості легкового
автомобіля. В решті позовних вимог суд
погодився з висновками суду першої
інстанції про відсутність підстав для
їх задоволення.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду апеляційної інстанції,
з огляду на наступне.

Як вбачається з акті перевірки,
підставою для визначення позивачу
податкового зобов'язання (з
урахуванням штрафних (фінансових)
санкцій) за платежем: податок на
прибуток слугував висновок
податкового органу про те, що: позивач
неправомірно включив до складу валових
витрат податок на додану вартість у
розмірі 20748,17 грн., сплачений у складі
вартості легкового автомобіля Ford Torneo
Connect, придбаного у ПП «Синтекс-V» згідно
податкової накладної № ННСV-00015 від 18
січня 2007 року; позивач неправомірно
включив до складу валових витрат
вартість послуг оренди ГАЗ-3302 за 2006-2008
роки у розмірі 37800,00 грн., сплачених ним
приватному підприємцю ОСОБА_1
(орендодавцю) на підставі договорів
оренди автомобіля № 02/1 від 03 січня 2006
року, №02/1 від 03 січня 2007 року, №02/01 від 03
січня 2008 року, оскільки вказані
договори не були нотаріально
засвідчені; позивач неправомірно
включив до складу валових витрат
вартість юридичних послуг у розмірі
74959,00 грн., наданих йому підприємцем
ОСОБА_2 згідно договору про надання
юридичних послуг від 09 листопада 2007
року, оскільки при проведенні
перевірки підприємством не було
доведено зв'язку суми понесених витрат
з його господарською діяльністю;
позивач неправомірно включив до складу
валових витрат вартість ремонту
автомобіля КРаЗ на суму 20242,00 грн. (без
податку на додану вартість), наданих
йому приватним підприємцем ОСОБА_3,
згідно акту виконаних робіт від 19
червня 2008 року.

Відповідно до підпункту 7.4.2 пункту 7.4
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» (у редакції, що діяла
на момент виникнення спірних
правовідносин), якщо платник податку
придбаває (виготовляє) товари (послуги)
та основні фонди, які призначаються для
їх використання в операціях, які не є
об'єктом оподаткування згідно зі
статтею 3 цього Закону або звільняються
від оподаткування згідно зі статтею 5
цього Закону, то суми податку, сплачені
у зв'язку з таким придбанням
(виготовленням), не включаються до
складу податкового кредиту такого
платника. Не включається до складу
податкового кредиту та відноситься до
складу валових витрат сума податку,
сплачена платником податку при
придбанні легкового автомобіля (крім
таксомоторів), що включається до складу
основних фондів.

Абзацом 3 підпункту 5.3.3 пункту 5.3 статті
5 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» (у редакції, що
діяла на момент виникнення спірних
правовідносин) встановлено, що у разі
якщо платник податку на прибуток,
зареєстрований як платник податку на
додану вартість, одночасно здійснює
операції з продажу товарів (робіт,
послуг), що оподатковуються податком на
додану вартість та звільнені від
оподаткування, або не є об'єктом
оподаткування таким податком, податок
на додану вартість, сплачений у складі
витрат на придбання товарів (робіт,
послуг), які відносяться до складу
валових витрат, та основних фондів і
нематеріальних активів, що підлягають
амортизації, включається відповідно до
валових витрат або балансова вартість
відповідної групи основних фондів
збільшується на суму, що не включена до
складу податкового кредиту такого
платника податку згідно із Законом
України «Про податок на додану
вартість».

Виходячи з аналізу наведених вище
правових норм, суд апеляційної
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку, з яким погоджується суд
касаційної інстанції, що платник
податків при придбанні легкового
автомобіля повинен збільшувати
балансову вартість групи основних
фондів, до якої таких основний фонд
відноситься, на суму податку на додану
вартість, включену до вартості цього
основного фонду, з подальшим
нарахуванням амортизації у
податковому обліку, з огляду на що
донарахування позивачу податкових
зобов'язань та визначення штрафних
(фінансових) санкцій за вказаним
епізодом правомірно визнано судом
апеляційної інстанції безпідставним.

Статтею 1 Господарського кодексу
України (у редакції, що діяла на момент
виникнення спірних правовідносин)
встановлено, що цей Кодекс визначає
основні засади господарювання в
Україні і регулює господарські
відносини, що виникають у процесі
організації та здійснення
господарської діяльності між
суб'єктами господарювання, а також між
цими суб'єктами та іншими учасниками
відносин у сфері господарювання.

Відповідно до частини 1 статті 4
Господарського кодексу України (у
редакції, що діяла на момент виникнення
спірних правовідносин) не є предметом
регулювання цього Кодексу, зокрема,
майнові та особисті немайнові
відносини, що регулюються Цивільним
кодексом України.

При цьому, частиною 2 статті 4
Господарського кодексу України (у
редакції, що діяла на момент виникнення
спірних правовідносин) визначено, що
особливості регулювання майнових
відносин суб'єктів господарювання
визначаються цим Кодексом.

Згідно положень частини 1 статті 128
Господарського кодексу України (у
редакції, що діяла на момент виникнення
спірних правовідносин) громадянин
визнається суб'єктом господарювання у
разі здійснення ним підприємницької
діяльності за умови державної
реєстрації його як підприємця без
статусу юридичної особи відповідно до
статті 58 цього Кодексу.

За приписами статті 51 Цивільного
кодексу України (у редакції, що діяла на
момент виникнення спірних
правовідносин) до підприємницької
діяльності фізичних осіб
застосовуються нормативно-правові
акти, що регулюють підприємницьку
діяльність юридичних осіб, якщо інше не
встановлено законом або не випливає із
суті відносин.

Виходячи з аналізу наведених вище
правових норм, суд апеляційної
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку, з яким погоджується суд
касаційної інстанції, що положення
частини 2 статті 799 Цивільного кодексу
України (у редакції, що діяла на момент
виникнення спірних правовідносин) не
застосовуються до договорів оренди
транспортного засобу, укладених між
юридичною особою та фізичною
особою-підприємцем, оскільки правове
регулювання підприємницької
діяльності юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців у даному конкретному
випадку є тотожним, з огляду на що
донарахування позивачу податкових
зобов'язань та визначення штрафних
(фінансових) санкцій за вказаним
епізодом правомірно визнано судом
апеляційної інстанції безпідставним.

З огляду на викладене, суд апеляційної
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку, з яким погоджується суд
касаційної інстанції, про
неправомірність оспорюваного
податкового повідомлення-рішення
№/0/24648 від 14 квітня 2009 року в
частині визначення ПП «Октан»
податкового зобов'язання (з
урахуванням штрафних (фінансових)
санкцій за платежем: податок на
прибуток у розмірі 23085,00 грн., в тому
числі: за основним платежем - 14637,00 грн.
та за штрафними (фінансовими) санкціями
- 8448,00 грн. та наявність підстав для його
скасування в цій частині.

Доводи касаційної скарги викладеного
не спростовують.

З огляду на те, що касаційна скарга не
містить посилань на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права
в частині відмови у задоволенні
позовних вимог, а судом касаційної
інстанції не встановлено таких
порушень згідно положень частини 2
статті 220 Кодексу адміністративного
судочинства України, рішення суду
апеляційної інстанції підлягає
залишенню без змін, а касаційна скарга -
без задоволення.

Враховуючи вищевикладене, касаційна
скарга ДПІ у м. Суми підлягає залишенню
без задоволення, а постанова
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 01 лютого 2011
року підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 222, 223, 224, 230,
231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у місті Суми
залишити без задоволення, а постанову
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 01 лютого 2011
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строк та у порядку,
визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий: _____________________ Л.І.
Бившева

Судді:
_____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна