Справа № 820/12028/13-а
Суддя: Ізовітова-Вакім О.В.
Дата ухвалення: 2014-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Харківський окружний адміністративний
суд
у складі: головуючого судді -
Ізовітової - Вакім О.В.,
при секретарі судового засідання -
за участю: позивача - ОСОБА_1,
представника позивача - ОСОБА_2,
представника відповідача - Супрун В.О.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу за позовом
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до
Індустріальної об'єднаної державної
податкової інспекції м.Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області про скасування
податкових повідомлень-рішень, -
Позивач звернувся до Харківського
окружного адміністративного суду з
позовом, в якому просить: - скасувати
податкове повідомлення-рішення від
т.ч. за основним платежем 2567,66 грн., за
штрафними санкціями - 641,92 грн.; -
повідомлення-рішення від 21.11.2013р.
штрафними санкціями 5703,00 грн.
В обґрунтування зазначеного позову
вказав, що позивачем додержано
встановленого порядку формування
податкового кредиту та витрат за
спірними господарськими операціями.
Після одержання від постачальника
належним чином оформлених податкових
накладних позивач відобразив у
податковому обліку податковий кредит в
сумі ПДВ, сплаченому продавцям у складі
ціни придбання відповідно до вимог
п.198.2 ст.198 ПК України, та правомірно
врахував здійсненні витрати при
формуванні податку на прибуток.
Також зазначив, що він не наділений
функціями та повноваженням щодо
перевірки фінансово-господарської
діяльності контрагентів, стану подання
останніми фінансової та господарської
звітності та не зобов'язаний це робити.
Вважає свої дії щодо формування
податкового кредиту та витрат
правомірними та такими, що
відповідають вимогам чинного
податкового законодавства.
В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги та
просив суд задовольнити позов в
Представник відповідача проти
задоволення адміністративного позову
заперечував, вказавши на його
необґрунтованість та безпідставність.
Вважає, здійснені податковим органом
донарахування податкових зобов'язань з
податку на додану вартість та податку
на прибуток з підстав, зазначених в
акті перевірки, правомірними та просив
суд відмовити в задоволенні
адміністративного позову в повному
Заслухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши подані сторонами
документи, з'ясувавши фактичні
обставини справи, на яких ґрунтуються
позовні вимоги та заперечення сторін,
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд приходить
до висновку, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що з 12.09.2013р. по
02.10.2013р. фахівцями відповідача була
проведена планова виїзна перевірка
позивача з дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2011р. по
31.12.2012р. За наслідками проведеної
перевірки складено акт
№1143/20-36-17-02-11/НОМЕР_1 від 09.10.2013р. (а.с.159 -
Згідно висновків акту
№1143/20-36-17-02-11/НОМЕР_1 від 09.10.2013р.
встановлено порушення позивачем
наступних положень податкового
- п.198.3 ст.198, п.199.1 ст.199 ПК України, в
результаті чого встановлено заниження
податку на додану вартість в період, що
- ст.138, ст.177 ПК України, в результаті
чого занижено оподаткований дохід за
На підставі висновків акту перевірки
№1143/20-36-17-02-11/НОМЕР_1 від 09.10.2013р.
відповідачем винесено податкові
повідомлення-рішення:
суму грошового зобов'язання з податку
на прибуток підприємств на загальну
(фінансовими) санкціями (штрафами) - 5703,00
суму грошового зобов'язання з податку з
доходів з фізичних осіб на загальну
суму 3209,58 грн., з яких за основним
платежем -2567,66 грн. та за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами) - 641,91
Суд зазначає, що позивачем у позові
допущено арифметичну помилку щодо
загальної суми збільшеного грошового
зобов'язання за податковим
Однак із оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень вбачається, що
загальна сума збільшеного зобов'язання
Стосовно встановлених податковим
органом порушень п.198.3 ст.198, п.199.1 ст.199
Податкового кодексу України суд
виходить з наступних обставин.
Згідно п.44.1 ст.44 ПК України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.
Відповідно до положень п.198.1, п.198.2, п.198.3,
п.198.6 ст.198 ПК України, право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.
Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг або дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.
Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39 ПК
України, та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 ПК України ,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.
Згідно п.199.1 ст.199 ПК України, у разі якщо
придбані та/або виготовлені
товари/послуги, необоротні активи
частково використовуються в
оподатковуваних операціях, а частково -
ні, до сум податку, які платник має
право віднести до податкового кредиту,
включається та частка сплаченого
(нарахованого) податку під час їх
придбання або виготовлення, яка
відповідає частці використання таких
товарів/послуг, необоротних активів в
оподатковуваних операціях.
Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 ПК України)
чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201 ПК
Водночас, ст.1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" №996-ХІV від 16.07.1999р.
визначено, що первинний документ - це
документ, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
Отже, для підтвердження даних
податкового обліку можуть братись до
уваги лише ті первинні документи, які
складені в разі фактичного здійснення
господарської операції. Тобто,
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість має бути підтверджений
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків. При цьому,
оцінюватись при дослідженні факту
здійснення господарської операції
повинні відносини безпосередньо між
учасниками тієї операції, на підставі
якої сформовані дані податкового
Відповідно до ст.3 Господарського
кодексу України, господарська
діяльність - це діяльність суб'єктів
господарювання у сфері суспільного
виробництва, спрямована на
виготовлення та реалізацію продукції,
виконання робіт чи надання послуг
вартісного характеру, що мають цінову
визначеність. Господарська діяльність,
що здійснюється для досягнення
економічних і соціальних результатів
та з метою одержання прибутку, є
підприємництвом, а суб'єкти
підприємництва -підприємцями.
Проведення господарських операцій
підприємства підтверджується
первинними документами, на підставі
яких ведеться бухгалтерський облік.
Згідно ч.2 ст.3 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" на даних
бухгалтерського обліку базується
фінансова, податкова, статистична та
інша звітність. Таким чином первинні
документи по відображенню
господарських операцій є основою для
З урахуванням викладеного для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги
первинні документи, які складені на
підтвердження фактичного здійснення
господарської операції, а також
враховуватись повнота складання всіх
підтверджуючих господарські операції
Судом встановлено, що позивачем на
підтвердження реальності здійснення
господарських операцій з
контрагентами надано наступні
пояснення та докази:
По взаємовідносинам з ДП
"Автотрейдинг-Харьков".
"Автотрейдинг-Харьков" укладено
договір №1 від 05.01.2010р.(а.с.9-12),
відповідно до п.11 якого виконавець (ФОП
ОСОБА_1) зобов'язаний виконати роботу з
проведення рекламної кампанії,
розміщенню зовнішньої реклами, а ДП
"Автотрейдинг-Харьков" (замовник)
зобов'язаний прийняти та оплатити
Згідно п.3.2.3 Договору №1 від 05.01.2010р.
виконавець (ФОП ОСОБА_1) має право за
власний рахунок користуватися
послугами третіх осіб.
На підтвердження виконання договору,
позивачем надано до суду звіт про
розміщення рекламних матеріалів від
31.12.2011р. та від 31.01.2011р. (а.с.14, 17), акти
здачі-прийняття робіт №ОУ-0000241 від
31.12.2011р. та №ОУ-0000007 від 31.01.2011р. (а.с.15,19).
На виконання вимог ст.201 Податкового
кодексу України позивачем були видані
податкові накладні №24 від 26.12.2011р. та
№14 від 28.01.2011р. (а.с. 16,18).
З метою виконання договору №1 від
05.01.2010р. позивач скористався послугами
третіх осіб, а саме ФОП ОСОБА_4, ПП "Світ
Кассандри-350", ТОВ "УБФ" та ТОВ "Софікс".
Щодо взаємовідносин з ФОП ОСОБА_4
Між позивачем та ФОП ОСОБА_4 укладалися
договори в усній формі, на
підтвердження виконання яких
позивачем надано видаткові накладні,
акти здачі-приймання робіт, рахунки на
На виконання вимог ст.201 Податкового
кодексу України постачальником були
видані податкові накладні, які позивач
включив до складу податкового кредиту
відповідних періодів, №7 від 20.10.2011р.,
№13 від 23.11.2011р., №7 від 29.09.2011р., №6 від
29.09.2011р., №14 від 23.11.2011р., №15 від 23.11.2011р.,
№16 від 23.11.2011р., №27 від 23.11.2011р., №09 від
11.11.2011р., №9 від 27.10.2011р., №8 від 11.11.2011р.,
№8 від 25.10.2011р., №7 від 11.11.2011р., №8 від
29.09.2011р., №2 від 06.09.2011р., №4 від 27.09.2011р.,
№2 від 05.05.2011р., №19 від 24.06.2011р., №7 від
24.05.2011р., №05 від 13.05.2011р., №5 від 18.04.2011р.,
№20 від 24.06.2011р., №2 від 08.04.2011р. (а.с.22-66).
Щодо взаємовідносин з ПП "Світ
Кассандри-350", ТОВ "УБФ" та ТОВ "Софікс".
Між позивачем та його контрагентами, а
саме: ПП "Світ Кассандри-350", ТОВ "УБФ" і
ТОВ "Софікс", укладалися договори в
усній формі, на підтвердження
виконання яких позивачем надано
рахунки-фактури, видаткові накладні,
акти здачі-приймання робіт, рахунки на
На виконання вимог ст.201 Податкового
кодексу України постачальниками були
видані податкові накладні, які позивач
включив до складу податкового кредиту
відповідних періодів, а саме: №2809 від
31.01.2011р. (видана ПП "Світ Кассандри-350"),
№74 від 27.12.2011р. (видана ТОВ "УБФ") та №6
від 12.12.2011р. (видана ТОВ "Софікс").
Досліджені у судовому засіданні
документи бухгалтерського та
податкового обліку, податкові
накладні, що складені контрагентами
позивача, відповідають вимогам ст.9
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
№996-ХІV від 16.07.1999р., тобто містять
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
Таким чином, документи по
взаємовідносинах між позивачем та його
контрагентами були надані до перевірки
в повному обсязі, недоліків наданих
документів виявлено не було, що
підтверджується актом перевірки
№1143/20-36-17-02-11/НОМЕР_1 від 09.10.2013р.
Щодо порушень ст.ст. 138, 177 ПК України,
суд виходить з наступного.
Відповідно до положень п.п.14.1.27, п.14.1
ст.14 ПК України витратами вважається
сума будь-яких витрат платника податку
у грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
Положеннями п.138.1, п.138.2, п.138.4 ст.138 ПК
України передбачено, що витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із витрат
операційної діяльності та інших
витрат, визначених згідно з
положеннями ПК України. Витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
Податкового кодексу України. У разі
якщо платник податку здійснює
виробництво товарів, виконання робіт,
надання послуг з довготривалим (більше
одного року) технологічним циклом
виробництва за умови, що договорами,
укладеними на виробництво таких
товарів, виконання робіт, надання
послуг, не передбачено поетапної їх
здачі, до витрат звітного податкового
періоду включаються витрати, пов'язані
з виробництвом таких товарів,
виконанням робіт, наданням послуг у
цьому періоді. Витрати, що формують
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг, крім
нерозподільних постійних
загальновиробничих витрат, які
включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.
Відповідно до п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139
Податкового кодексу України не
включаються до складу витрат: витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.
Суд зазначає, що матеріалами справи
підтверджено правомірність віднесення
позивачем витрат до складу валових
витрат за 2011, 2012 роки, оскільки всі
витрати були здійсненні для придбання
товарів та послуг для подальшого їх
використання у господарській
діяльності, що підтверджується
первинною документацією, яка була
Згідно п.177.2 ст.177 ПК України, об'єктом
оподаткування доходів, отриманих
фізичною особою - підприємцем від
провадження господарської діяльності,
крім осіб, що обрали спрощену систему
оподаткування, є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та не грошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної особи -
Враховуючи, що позивачем документально
підтверджено правомірність віднесення
витрат до складу валових витрат за 2011,
2012 роки, суд дійшов висновку про
законність формування податку з доходу
З акту перевірки вбачається, що
відповідач прийшов до висновків про
неправомірність включення позивачем
до складу податкового кредиту
податкових накладних, виданих ФОП
ОСОБА_4, у зв'язку із наявністю
розбіжностей між показниками
податкової звітності позивача та ФОП
ОСОБА_4, що виникли через ненадання
останнім податкових декларацій з ПДВ
З цього приводу суд зазначає, що у
позивач, як платник податків не може
нести відповідальність за невиконання
контрагентом свого обов'язку, адже у
відповідності до рішення Верховного
суду України від 31 січня 2011 року по
справі №21-42а10, виникнення у платника
податку на додану вартість права на
податковий кредит не ставиться у
залежність від дотримання вимог
податкового законодавства та сплатою
податку до бюджету іншими суб'єктами
господарювання. Якщо контрагент не
виконав свого зобов'язання щодо
декларування чи сплати податку до
бюджету, то це тягне відповідальність
та негативні наслідки саме для цієї
особи. Зазначені обставини не є
підставою для позбавлення платника
податку права на формування
податкового кредиту у випадку, коли
останній виконав усі передбачені
законом умови та має необхідні
документальні підтвердження його
розміру. Платник податку не повинен
відповідати за наслідки невиконання
постачальником його зобов'язань зі
сплати податку і в результаті
сплачувати ПДВ вдруге, а також
Згідно положень ч.1 ст.244-2 КАС України,
рішення Верховного Суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України.

Таким чином, ненадання ФОП ОСОБА_4
податкових декларацій з ПДВ за період,
що перевірявся, не можуть вважатися
достатніми та обґрунтованими
підставами для прийняття висновків про
безпідставність віднесення податкових
накладних, виданих останнім, до складу
податкового кредиту позивача.

Відповідно до частини 2 статті 71 КАС
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З огляду на те, що висновки відповідача
з приводу безпідставності віднесення
позивачем податкових накладних до
складу податкового кредиту та витрат
не підтверджені належними доказами, що
містять предмет доказування
(неотримання позивачем від свого
контрагенту товару, невикористання
придбаного товару в господарській
діяльності, внесення завідомо
недостовірних даних до податкової
звітності тощо), суд дійшов висновку, що
висновки акту перевірки
№1143/20-36-17-02-11/НОМЕР_1 від 09.10.2013р. про
порушення позивачем ст.138, ст.177, п.198.3
ст.198, п.199.1 ст.199 Податкового кодексу
України - є необґрунтованими, а
прийняті на підставі таких висновків
податкові повідомлення - рішення
підлягають скасуванню.

Згідно ч.1 статті 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.8-14, 71, 86, 94, 159, 160-163, 167, 186, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов фізичної особи
- підприємця ОСОБА_1 до Індустріальної
об'єднаної державної податкової
інспекції м. Харкова Головного
управління Міндоходів у Харківській
області про скасування податкових
повідомлень-рішень - задовольнити в
повному обсязі.

Скасувати податкове
повідомлення-рішення від 21.11.2013р. за
№ винесене Індустріальною
об'єднаною державною податковою
інспекцією м. Харкова Головного
управління Міндоходів у Харківській
області на суму 3209,58 грн., в т.ч. за
основним платежем 2567,66 грн., за
штрафними санкціями - 641,92 грн.;

Скасувати податкове
повідомлення-рішення від 21.11.2013р.
№ винесене Індустріальною
об'єднаною державною податковою
інспекцією м. Харкова Головного
управління Міндоходів у Харківській
області на суму 17109,00 грн., в т.ч. за
основним платежем 11406,00 грн., за
штрафними санкціями 5703,00 грн.

Стягнути з Державного бюджету України
в особі УДКСУ у Червонозаводському
районі м. Харкова (код 37999628, юридична
адреса: 61001, м.Харків, вул. Плеханівська,
29) на користь фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 (реєстраційний номер
картки платника податків - НОМЕР_1,
адреса місцезнаходження: АДРЕСА_1)
витрати зі сплати судового збору у
розмірі 172,05 грн. (сто сімдесят дві
гривні п'ять копійок).

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Харківського
апеляційного адміністративного суду
через Харківський окружний
адміністративний суд шляхом подачі
апеляційної скарги в десятиденний
строк з дня її проголошення. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 КАС України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строків для подачі
апеляційної скарги. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 05.02.2014
року.

Суддя
Ізовітова-Вакім О.В.