Справа № К/9991/66187/11-С
Суддя: Заїка М.М.
Дата ухвалення: 2014-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" січня 2014 р. м. Київ
К/9991/66187/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого
Заїки М.М.,

суддів
Стародуба О.П.,

Штульман І.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Харківського апеляційного
адміністративного суду від
15 вересня 2011 року у справі за його
позовом до управління Служби безпеки
України в Полтавській області, Служби
безпеки України про визнання
протиправною відмови та стягнення
недосплаченої одноразової грошової
допомоги у зв'язку із встановленням
інвалідності,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2009 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до управління Служби
безпеки України в Полтавській області,
Служби безпеки України, в якому просив
визнати протиправною відмову
управління Служби безпеки України в
Полтавській області щодо виплати
недосплаченої частини одноразової
грошової допомоги у зв'язку із
встановленням йому інвалідності
третьої групи, що настала в період
проходження військової служби, та
стягнути таку допомогу. Свої вимоги
мотивував тим, що виплачена йому
грошова допомога не відповідає
розміру, який встановлений Законами
України «Про соціальний і правовий
захист військовослужбовців та членів
їх сімей» та «Про Службу безпеки
України», оскільки постановою Кабінету
Міністрів України протиправно
обмежено кількість видів грошового
забезпечення, з яких необхідно
визначати розмір такої допомоги.

Постановою Київського районного суду
м. Полтави від 12 листопада 2009 року позов
ОСОБА_2 задоволено. Визнано незаконною
відмову управління Служби безпеки
України в Полтавській області
здійснити перерахунок розміру
одноразової грошової допомоги
позивача у зв'язку з отриманням
інвалідності, пов'язаної з
проходженням військової служби в
органах Служби безпеки України.
Стягнуто з управління Служби безпеки
України в Полтавській області на
користь ОСОБА_2 заборгованість з
виплати одноразової грошової допомоги
у сумі 184001,20 грн.

Постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 14 квітня 2010
року постанову Київського районного
суду м. Полтави від 12 листопада 2009 року
було скасовано та прийнято нову
постанову, якою в задоволенні позовних
вимог позивачу відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 25 травня 2011 року скасовано
постанову Харківського апеляційного
адміністративного суду від 14 квітня 2010
року, а справу направлено до суду
апеляційної інстанції на новий
розгляд.

Постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 15 вересня
2011 року було скасовано постанову
Київського районного суду м. Полтави
від 12 листопада 2009 року та прийнято
нову постанову, якою в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить
постанову Харківського апеляційного
адміністративного суду від 15 вересня
2011 року скасувати, а постанову
Київського районного суду м. Полтави
від 12 листопада 2009 року залишити в силі,
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги
та рішення судів першої та апеляційної
інстанцій щодо правильності
застосування ними норм матеріального
та процесуального права, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що ОСОБА_2 проходив
військову службу в органах Служби
безпеки України з 05 березня 1994 року по
30 грудня 2008 року.

30 грудня 2008 року позивач був звільнений
з військової служби у зв'язку з
отриманням інвалідності, пов'язаної з
проходженням військової служби в
Службі безпеки України.

Відповідно до висновку МСЕК №1 від 10
листопада 2008 року ОСОБА_2 встановлена
третя група інвалідності, внаслідок
захворювання, пов'язаного з
проходженням військової служби. У
зв'язку з цим позивачу була нарахована
та виплачена одноразова грошова
допомога в загальній сумі 81745,20 грн,
розмір якої визначено виходячи з
посадового окладу та окладу за
військовим званням.

Згідно з довідкою управління Служби
безпеки України в Херсонській області
від 20 березня 2009 року №66/21-Т-6/12
розмір щомісячного грошового
забезпечення позивача за останньою
займаною посадою перед звільненням
складав 7387,40 грн. При обчисленні його
одноразової грошової допомоги
посадовими особами відповідача не були
включені до складу грошового
забезпечення надбавки: за виконання
особливо важливих завдань, за службу в
умовах режимних обмежень, виконання
спецзавдань, премія та інші.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2
суд першої інстанції виходив з того, що
положення постанови Кабінету
Міністрів України від 28 травня 2008 року
№499, якою затверджено Порядок та умови
призначення і виплати одноразової
грошової допомоги у разі загибелі
смерті), поранення (контузії, травми або
каліцтва) чи інвалідності
військовослужбовців,
військовозобов'язаних і резервістів,
призваних на навчальні (або
перевірочні) та спеціальні збори, та
інвалідності звільнених з військової
служби (зборів) осіб (в редакції, чинній
на час виникнення спірних
правовідносин, далі - Порядок №499),
звужують передбачений законами розмір
грошової допомоги, оскільки визначають
її не з усіх видів грошового
забезпечення.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи у задоволенні
позову, суд апеляційної інстанції
виходив з того, що Порядок №499, яким
деталізовані загальні підходи щодо
компенсаційних виплат, встановлених
Законом України «Про соціальний і
правовий захист військовослужбовців
та членів їх сімей», не суперечить
положенням останнього, оскільки цим
Законом Кабінету Міністрів України
делеговано право визначати не тільки
порядок проведення компенсаційних
виплат, а й умови, за яких вони
здійснюються. Отже, відповідач при
нарахуванні допомоги діяв на підставі,
в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Проте, колегія суддів не може
погодитись з такими висновками суду
апеляційної інстанції виходячи з
наступного.

Відповідно до частини другої статті 16
Закону України «Про соціальний і
правовий захист військовослужбовців
та членів їх сімей» (в редакції, чинній
на час виникнення спірних
правовідносин) у разі поранення
(контузії, травми або каліцтва),
заподіяного військовослужбовцю під
час виконання ним обов'язків
військової служби, а також
інвалідності, що настала в період
проходження військової служби або не
пізніше ніж через три місяці після
звільнення зі служби чи після
закінчення цього строку, але внаслідок
захворювання або нещасного випадку, що
мали місце в період проходження
військової служби, залежно від ступеня
втрати працездатності йому
виплачується одноразова грошова
допомога в розмірі до п'ятирічного
грошового забезпечення за останньою
посадою в порядку та на умовах,
визначених Кабінетом Міністрів
України. Нормою цього Закону
визначено, що до складу грошового
забезпечення входять посадовий оклад,
оклад за військовим званням, щомісячні
додаткові види грошового забезпечення
(підвищення посадового окладу,
надбавки, доплати, винагороди, які
мають постійний характер, премія),
одноразові додаткові види грошового
забезпечення.

Аналогічні норми містяться в статті 29
Закону України «Про Службу безпеки
України», яка передбачає, що у разі
поранення (контузії, травми або
каліцтва), заподіяного
військовослужбовцю Служби безпеки
України під час виконання ним
обов'язків військової служби, а також
інвалідності, що настала в період
проходження служби, пов'язаного з
виконанням службових обов'язків,
залежно від ступеня втрати
працездатності йому виплачується
одноразова грошова допомога в розмірі
до п'ятирічного грошового забезпечення
за останньою посадою в порядку та на
умовах, визначених Кабінетом Міністрів
України.

Стаття 30 Закону України «Про Службу
безпеки України» передбачає, що форми
та розміри грошового забезпечення
військовослужбовців Служби безпеки
України встановлюються законодавством
і повинні забезпечувати достатні
матеріальні умови для комплектування
Служби безпеки України якісним складом
військовослужбовців, враховувати
характер, умови роботи, стимулювати
досягнення високих результатів у
службовій діяльності. Умови та оплата
праці працівників Служби безпеки
України визначаються Кабінетом
Міністрів України.

Згідно зі змістом підпункту 2 пункту 2
Порядку №499 одноразова грошова
допомога виплачується
військовослужбовцям (крім
військовослужбовців строкової служби),
зокрема інвалідам III групи, у разі
настання інвалідності в період
проходження військової служби, у
розмірі 36-місячного грошового
забезпечення.

Абзацом п'ятим підпункту 4 пункту 2
Порядку №499 передбачено, що для
військовослужбовців, які перебувають
на кадровій військовій службі або
проходять військову службу за
контрактом, грошове забезпечення
визначається за останньою посадою, яку
вони займали на день втрати
працездатності, а звільнених із служби
- на день звільнення виходячи з таких
складових: посадовий оклад, оклад за
військовим званням, відсоткова
надбавка за вислугу років.

Водночас частина друга статті 9 Закону
України «Про Службу безпеки України»
елементи грошового забезпечення
визначає по-іншому: посадовий оклад,
оклад за військовим званням; щомісячні
додаткові види грошового забезпечення
(підвищення посадового окладу,
надбавки, доплати, винагороди, які
мають постійний характер, премія);
одноразові додаткові види грошового
забезпечення.

Згідно з частиною четвертою статті 9
Кодексу адміністративного судочинства
України у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Отже, виходячи з пріоритетності
законів над підзаконними актами,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновками суду першої
інстанції, що при визначенні розміру
грошового забезпечення позивачу, як
інваліду третьої групи, підлягає
застосуванню закон, а не постанова
Кабінету Міністрів України від 21
лютого 2007 року №284, яка звужує поняття
грошового забезпечення визначеного у
частині другій статті 9 Закону України
«Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх
сімей».

Зазначені висновки узгоджуються з
правовою позицією Верховного Суду
України, викладеній у постанові від 12
листопада 2013 року у справі №21-383а13.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що касаційна
скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню.
Постанову Харківського апеляційного
адміністративного суду від 15 вересня
2011 року необхідно скасувати, оскільки
вона постановлена з порушенням норм
матеріального права, а постанову
Київського районного суду м. Полтави
від 12 листопада 2009 року необхідно
залишити в силі, оскільки вона є
законною і обґрунтованою та
постановлена з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 226, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Харківського апеляційного
адміністративного суду від 15 вересня
2011 року у справі за його позовом до
управління Служби безпеки України в
Полтавській області, Служби безпеки
України про визнання протиправною
відмови та стягнення недосплаченої
одноразової грошової допомоги у
зв'язку із встановленням інвалідності -
скасувати, а постанову Київського
районного суду м. Полтави від 12
листопада 2009 року - залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя
М.М. Заїка

судді:
О.П. Стародуб

І.В. Штульман