Справа № 812/6112/13-а
Суддя: Леонтович К.Г.
Дата ухвалення: 2014-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" січня 2014 р. м. Київ
К/800/48568/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі

суддів: Голяшкіна О.В., Калашнікової
О.В., Леонтович К.Г.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в приміщенні суду справу
за касаційною скаргою управління
Пенсійного фонду України в
Артемівському районі м.Луганська на
постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 31 липня 2013
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 10 вересня
2013 року у справі №812/6112/13-а за позовом
управління Пенсійного фонду України в
Артемівському районі м.Луганська до
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м.Луганську про
визнання неправомірними дій та
стягнення витрат, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2013 року управління Пенсійного
фонду України в Артемівському районі
м.Луганська звернулося в суд з позовом
до відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань в м.Луганську,
в якому просило визнати дії
неправомірними щодо не виплати суми
витрат на виплату пенсії ОСОБА_1 по
втраті годувальника внаслідок
нещасного випадку на виробництві та
стягнути з виплачену пенсію ОСОБА_1 по
втраті годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві в розмірі 750 грн.

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 31 липня 2013
року, залишеною без змін ухвалою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 10 вересня
2013 року, відмовлено в задоволенні
позовних вимог.

Не погоджуючись з ухваленим по справі
рішенням управління Пенсійного фонду
України Артемівському районі
м.Луганська звернулося до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення суду першої і
апеляційної інстанцій та ухвалити нове
судове рішення, яким задовольнити
позовні вимоги, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

В запереченнях на касаційну скаргу
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м.Луганську
просить залишити касаційну скаргу без
задоволення, а рішення судів першої та
апеляційної інстанції без змін.

Перевіривши правову оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
дослідивши матеріали касаційної
скарги, проаналізувавши правильність
застосування судом норм матеріального
та процесуального права колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
вважає, що відсутні підстави для
скасування судових рішень, а касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
отримує в УПФУ в Артемівському районі
м. Луганська пенсію по втраті
годувальника ОСОБА_2, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_2 року внаслідок нещасного
випадку на виробництві при зачистці на
шахті "Ворошиловградська" ВО
"Ворошиловградвугіля" нижньої частини
лави зруйнованою крівлею, був
засипаний та смертельно травмований,
На день смерті ОСОБА_2 його дружині
ОСОБА_1 було повних 27 років. ОСОБА_1 з 1
вересня 2010 року отримує пенсію по
втраті годувальника ОСОБА_2 який помер
в наслідок нещасного випадку на
виробництві ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Витрати УПФУ в Артемівському районі м.
Луганська з виплати пенсії ОСОБА_1 по
втраті годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання за період з 01.01.2013 року по
31.05.2013 року складають 750,00 грн..
Вищевказані виплати увійшли до актів
щомісячної звірки витрат по особовим
справам потерпілих, яким виплачено
пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання. Акти разом зі списками
осіб, яким виплачені пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання направлялися позивачем
до відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в м.
Луганську для погодження.

Відповідач суми витрат УПФУ в
Артемівському районі м. Луганська на
виплату ОСОБА_1 пенсії по втраті
годувальника внаслідок нещасного
випадку на виробництві до
відшкодування не прийняв, зазначив
причину такого неприйняття - "до
приведення документів у відповідність
до діючого законодавства".

Суди першої та апеляційної інстанції,
відмовляючи у задоволенні позовних
вимог виходили із того, що на момент
настання страхового випадку (смерть
ОСОБА_2, яка пов'язана з нещасним
випадком на виробництві) ОСОБА_1 не була
непрацездатною та не знаходилася на
утриманні померлого, тому відсутні
правові підстави для відшкодування
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України
Пенсійному фонду України витрат,
пов'язаних з виплатою пенсії у зв'язку
із втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві, що є підставою для відмови
у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновками судів першої
і апеляційної інстанцій виходячи з
наступного.

Згідно обставин справи між сторонами
виник спір щодо наявності обов'язку
відповідача відшкодовувати понесені
позивачем витрати на виплату ОСОБА_1
пенсії по втраті годувальника
внаслідок нещасного випадку на
виробництві. Позивач вважає, що
відшкодуванню підлягають всі суми
пенсій, які призначені особам по втраті
годувальника, незалежно від того чи
була ця особа працездатною на дату
смерті годувальника.

Законом України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" від 23.09.1999 року № 1105-XIV
(далі за текстом Закон №1105) визначено,
що у разі настання страхового випадку
обов'язок своєчасно та в повному обсязі
відшкодовувати шкоду, заподіяну
працівникові внаслідок ушкодження
здоров'я або в разі його смерті,
виплачуючи йому або особам, які
перебували на його утриманні, зокрема,
пенсію по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання чи пенсію у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, а також організація
поховання померлого та відшкодування
вартості пов'язаних з цим ритуальних
послуг відповідно до місцевих умов,
покладений на Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України (ст.ст. 21, 28
вказаного Закону).

Порядок відшкодування Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, затверджений Постановою
правління Пенсійного фонду України,
правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України 04.03.2003 № 5-4/4,
зареєстрованою в Міністерстві юстиції
України 16.05.2003 р. за № 376/7697 (далі Порядок
№5-4/4).

Частиною 2 статті 24 Закону №1105
встановлено, якщо після призначення
застрахованій особі матеріальної
допомоги чи надання соціальних послуг,
між Фондом соціального страхування від
нещасних випадків і страховиками з
інших видів соціального страхування
виникають спори щодо понесених витрат,
виплата здійснюється страховиком, до
якого і звернувся застрахований. При
цьому страховик, до якого звернувся
застрахований має право звернутися до
відповідного страховика з інших видів
соціального страхування щодо
відшкодування понесених ним витрат.

При вирішенні даних спірних
правовідносин необхідно враховувати
відмінності у правовому регулюванні
виплат пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, згідно Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" від 09.07.2003 року №
1058-IV (далі Закон №1058), на який
посилається позивач в обґрунтування
заявлених вимог, та Закону № 1105, яким
встановлено право на страхові виплати
у разі смерті потерпілого, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання.

Статтею 36 Закону №1058 встановлені умови
призначення пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, згідно якої пенсія у
зв'язку з втратою годувальника
призначається непрацездатним членам
сім'ї померлого годувальника, які були
на його утриманні, за наявності в
годувальника на день смерті страхового
стажу, який був би необхідний йому для
призначення пенсії по інвалідності, а в
разі смерті пенсіонера або осіб,
зазначених у частині другій статті 32
цього Закону, незалежно від тривалості
страхового стажу. При цьому дітям
пенсія у зв'язку з втратою годувальника
призначається незалежно від того, чи
були вони на утриманні годувальника.
Батьки і чоловік (дружина) померлого,
які не були на його утриманні, мають
право на пенсію у зв'язку з втратою
годувальника, якщо втратили джерело
засобів до існування. Непрацездатними
членами сім'ї вважаються: 1) чоловік
(дружина), батько, мати, якщо вони є
інвалідами або досягли пенсійного
віку, передбаченого статтею 26 цього
Закону; 2) діти (у тому числі діти, які
народилися до спливу 10 місяців з дня
смерті годувальника) померлого
годувальника, які не досягли 18 років
або старші цього віку, якщо вони стали
інвалідами до досягнення 18 років. Діти,
які навчаються за денною формою
навчання у загальноосвітніх
навчальних закладах системи загальної
середньої освіти, а також
професійно-технічних, вищих навчальних
закладах, до закінчення такими дітьми
навчальних закладів, але не довше ніж
до досягнення ними 23 років, та
діти-сироти до досягнення ними 23 років
незалежно від того, навчаються вони чи
ні; 3) чоловік (дружина), а в разі їх
відсутності один з батьків або брат чи
сестра, дідусь чи бабуся померлого
годувальника незалежно від віку і
працездатності, якщо він (вона) не
працюють і зайняті доглядом за дитиною
(дітьми) померлого годувальника до
досягнення нею (ними) 8 років.

3. До членів сім'ї, які вважаються
такими, що були на утриманні померлого
годувальника, відносяться особи,
зазначені в частині другій цієї статті,
якщо вони: 1) були на повному утриманні
померлого годувальника; 2) одержували
від померлого годувальника допомогу,
що була для них постійним і основним
джерелом засобів до існування. Члени
сім'ї померлого годувальника, для яких
його допомога була постійним і
основним джерелом засобів до
існування, але які й самі одержували
пенсію, мають право, за бажанням,
перейти на пенсію у зв'язку з втратою
годувальника.

Відмінності між вищенаведеними
Законами №1105 та №1058 визначені в тому,
що статтею 33 Закону № 1105 передбачено, у
разі смерті потерпілого право на
одержання щомісячних страхових виплат
(пенсій згідно з підпунктом "д" пункту 1
частини першої статті 21 цього Закону)
мають непрацездатні особи, які
перебували на утриманні померлого або
мали на день його смерті право на
одержання від нього утримання, а також
дитина померлого, яка народилася
протягом не більш як десятимісячного
строку після його смерті. Такими
непрацездатними особами є: 1) діти, які
не досягли 16 років; діти з 16 до 18 років,
які не працюють, або старші за цей вік,
але через вади фізичного або
розумового розвитку самі не спроможні
заробляти; діти, які є учнями,
студентами (курсантами, слухачами,
стажистами) денної форми навчання до
закінчення навчання, але не більш як до
досягнення ними 23 років; 2) жінки, які
досягли 55 років, і чоловіки, які досягли
60 років, якщо вони не працюють; 3)
інваліди - члени сім'ї потерпілого на
час інвалідності; 4) неповнолітні діти,
на утримання яких померлий виплачував
або був зобов'язаний виплачувати
аліменти; 5) непрацездатні особи, які не
перебували на утриманні померлого, але
мають на це право.

Право на одержання страхових виплат у
разі смерті потерпілого мають також
дружина (чоловік) або один з батьків
померлого чи інший член сім'ї, якщо він
не працює та доглядає дітей, братів,
сестер або онуків потерпілого, які не
досягли 8-річного віку.

Виходячи з наведеної законодавчої
норми, коло осіб, які мають право на
одержання щомісячних страхових виплат
відповідно до Закону № 1105 вужче, ніж
коло осіб, яким призначається пенсія у
зв'язку з втратою годувальника на
загальних умовах.

Згідно ст.28 Закону № 1105 страховими
виплатами є грошові суми, які згідно із
статтею 21 цього Закону Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків виплачує застрахованому чи
особам, які мають на це право, у разі
настання страхового випадку. Зазначені
грошові суми, в тому числі, складаються
із страхової виплати пенсії у зв'язку з
втратою годувальника.

Однак, для визнання суми пенсії по
втраті годувальника саме страховою
виплатою в розумінні Закону № 1105,
підставою для такої виплати Закон
визначає обов'язкову наявність
страхового випадку.

Згідно ст.13 Закону № 1105 страховим
випадком є нещасний випадок на
виробництві або професійне
захворювання, що спричинили
застрахованому професійно зумовлену
фізичну чи психічну травму за обставин,
зазначених у статті 14 цього Закону, з
настанням яких виникає право
застрахованої особи на отримання
матеріального забезпечення та/або
соціальних послуг. Факт нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання
розслідується в порядку, затвердженому
Кабінетом Міністрів України,
відповідно до Закону України "Про
охорону праці". Підставою для оплати
потерпілому витрат на медичну
допомогу, проведення медичної,
професійної та соціальної
реабілітації, а також страхових виплат
є акт розслідування нещасного випадку
або акт розслідування професійного
захворювання (отруєння) за
встановленими формами.

За змістом статей 8, 10, 81 Закону України
"Про пенсійне забезпечення" пенсійне
забезпечення громадян, призначення
пенсій і оформлення документів для їх
виплати здійснюється органами
Пенсійного фонду України з виплатою
пенсій за рахунок його коштів.
Матеріалами справи підтверджено, що
ОСОБА_1 виплачена пенсія по втраті
годувальника внаслідок нещасного
випадку на виробництві, про
відшкодування суми якої просить
позивач, на дату втрати годувальника не
досягла пенсійного віку та не була
непрацездатною з інших причин, що не
заперечує позивач.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі
норми колегія суддів вважає
обґрунтованим висновки судів першої та
апеляційної інстанції, що заявлені
позовні вимоги про стягнення з
відповідача виплаченого позивачем
розміру пенсій по втраті годувальника
та її доставці ОСОБА_1 не підлягають
задоволенню, оскільки ОСОБА_1, якій
виплачується пенсія пенсійним органом
по втраті годувальника в даному
випадку, не має права на одержання
щомісячних страхових виплат згідно
спеціальної норми Закону № 1105.

Враховуючи вищенаведене суди першої та
апеляційної інстанції дійшли до
вірного висновку про відсутність
підстав для задоволення позовних
вимог.

Відповідно до ст.224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Колегія суддів вважає, що доводи
касаційної скарги не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального чи процесуального права,
яке призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного, судами
першої та апеляційної інстанції
винесені законні і обґрунтовані
рішення, постановлені з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права і підстав для їх скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Артемівському районі м.Луганська
залишити без задоволення.

Постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 31 липня 2013
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 10 вересня
2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через 5
днів після направлення її копій особам,
які беруть участь у справі і може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав передбачених ст.ст.237-239 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді: