Справа № 822/2/14
Суддя: Салюк П.І.
Дата ухвалення: 2014-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/2/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2014 року 12:20м. Хмельницький

Хмельницький окружний
адміністративний суд

в складі:головуючого-суддіСалюка П.І.
при секретаріВасилевській К.В. за
участі:представників
сторінрозглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду
адміністративну справу за позовом
Виробничо-комерційного підприємства
"Явір-Інвест" до Хмельницької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Хмельницькій області
про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Хмельницького
окружного адміністративного суду із
позовом до Хмельницької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Хмельницькій області, у якому просить
суд визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення форми
"Р" від 30.12.2013 р. 0/63 про збільшення
суми грошового зобов'язання з податку
на додану вартість за основним
платежем 11100,00 грн. штрафні (фінансові)
санкції 5550 грн..

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав та
просив задоволити у повному обсязі, із
підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача із
пред'явленими позовними вимогами не
погодився, просив у задоволенні
позовних вимог відмовити у повному
обсязі. Детально позицію відповідача
викладено у письмових запереченнях,
які долучені до матеріалів справи.

Заслухавши доводи представників
сторін, дослідивши матеріали справи та
надані докази у їх єдності, взаємному
зв'язку та сукупності, суд дійшов
наступних висновків.

Судом встановлено, що
виробничо-комерційне підприємство
"Явір-Інвест" (далі - позивач,
підприємство, ВКП "Явір-Інвест") як
суб'єкт підприємницької діяльності -
юридична особа зареєстроване 30.06.1998
року (), основними видами
діяльності підприємства за КВЕД-2010 є:
добування піску, гравію, глин і каоліну
(08.12); неспеціалізована оптова торгівля
(46.90); будівництво трубопроводів (42.21);
діяльність у сфері інжинірингу,
геології та геодезії, надання послуг
технічного консультування в цих сферах
(71.12); будівництво житлових і нежитлових
будівель (41.20); будівництво доріг і
автострад (42.11).

Так, посадовою особою відповідача було
проведено камеральну перевірку
податкової звітності з податку на
додану вартість за жовтень 2013 року
Виробничо-комерційного підприємства
"Явір-Інвест" (). При
перевірці було використано податкову
декларацію з податку на додану
вартість за жовтень 2013 року № від
19.11.2013 р., додаток №5 "Розшифровки
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів"
(№ від 19.11.2013 р.), додаток №8 "Заява
про відмову начальника надати
податкову накладну (порушення в
порядку звернення та/або порядку
реєстрації в Єдиному реєстрі
податкових накладних в Єдиному реєстрі
податкових накладних" (№ від
19.11.2013 р.). реєстр виданих та отриманих
податкових накладних до декларації з
ПДВ за жовтень 2-13 р. (№ від 19.11.2013
р.), надані до Хмельницької ОДПІ у
електронному вигляді та бази даних
Міністерства доходів і зборів України.

За результатами проведеної перевірки
було складено Акт №18/220/21319929 від 19.12.2013
р. "Про результати камеральної
перевірки даних, задекларованих у
податковій звітності з податку на
додану вартість ВКП "Явір-Інвест" за жовтень 2013 року", яким
зроблено наступні висновки: дані
камеральної перевірки податкової
декларації з податку на додану
вартість ВКП "Явір-Інвест" за жовтень 2013
року (№ від 19.11.2013 р.) свідчать про
порушення ВКП "Явір-Інвест" п. 198.6 ст. 198,
п. 201.10 ст. 201 Податкового Кодексу
України, у результаті чого занижено
суму податку на додану вартість за
жовтень 2013 року на суму 11100 грн.

20.12.2013 р. позивачем було подано
заперечення до Акту камеральної
перевірки, у своїй відповіді від
27.12.2013р. №6863/10/22-18-22-1-010 на вказане
заперечення Хмельницька ОДПІ
заперечила, вказавши, що позивач не мав
права на формування податкового
кредиту по податковій накладній №20
від 31.07.2013 р. на загальну суму 66600 грн., у
т.ч. ПДВ 11100 в іншому звітному періоді
ніж липень 2013 р..

На підставі зазначеного Акту
перевірки, Хмельницькою ОДПІ винесено
податкове повідомлення-рішення від
30.12.2013 р. №/63, яким збільшено суму
грошового зобов'язання ВКП
"Явір-Інвест" за платежем "податок на
додану вартість із вироблених в
Україні товарів (робіт, послуг)" на
загальну суму 16610 грн., із яких - за
основним платежем - 11100 грн., за
штрафними санкціями - 5550 грн..

Не погоджуючись із винесеним
податковим повідомленням-рішенням,
позивач оскаржив його до суду.

Підставою винесення оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення став
той факт, що у Акті перевіркою
встановлено, що позивачем ВКП
"Явір-Інвест" подано заяву із скаргою на
постачальника, у якій зазначено
податкову накладну з періодом виписки
відмінним від звітного, а саме: ВКП
"Явір-Інвест" в реєстрі виданих та
отриманих податкових накладних до
декларації з податку на додану
вартість за жовтень 2013 року у розділі
ІІ "Отримані податкові накладні"
відображено податкову накладну №20 від
31.07.2013 р., згідно якої, Продавець ТОВ
"Залізничник УБ ХАЕС" передано Покупцю
"ВКП "Явір-Інвест" послугу з оренди
тепловоза, за яким основна ставка
становить 55500 грн., податок на додану
вартість - 11100 грн., на загальну суму 66600
грн.. Вказана податкова накладна
виписана на виконання умов договору
№06/01-13 від 18-02/13 р..

У судовому засіданні представник
відповідач наголошував, що відсутність
факту реєстрації платником податку -
продавцем товарів/послуг податкових
накладних в Єдиному реєстрі податкових
накладних та порушення порядку
заповнення податкової звітності не дає
права покупцю на включення сум податку
на додану вартість до податкового
кредиту та не звільняє продавця від
обов'язку включення суми податку на
додану вартість, вказаної в податковій
накладній, до суми податкових
зобов'язань за відповідний звітний
період.

Суд не погоджується із доводами
відповідача у силу наступних фактів.

Пунктом 46.1 ст. 46 ПК України визначено,
що податкова декларація, розрахунок
(далі - податкова декларація) - документ,
що подається платником податків (у тому
числі відокремленим підрозділом у
випадках, визначених цим Кодексом)
контролюючому органу у строки,
встановлені законом, на підставі якого
здійснюється нарахування та/або сплата
податкового зобов'язання, чи документ,
що свідчить про суми доходу,
нарахованого (виплаченого) на користь
платників податків - фізичних осіб,
суми утриманого та/або сплаченого
податку.

Згідно із п. 50.1 ст. 50 Податкового
кодексу України, якщо після подачі
декларації за звітний період платник
податків подає нову декларацію з
виправленими показниками до
закінчення граничного строку подання
декларації за такий самий звітний
період, то штрафи, визначені у цьому
пункті, не застосовуються.

Відповідно до ст. 198 Податкового
Кодексу України, право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

П.201.10 ст. 201 Податкового Кодексу України
вказує - податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання
товарів/послуг платник податку -
продавець товарів/послуг зобов'язаний
надати покупцю податкову накладну та
зареєструвати її в Єдиному реєстрі
податкових накладних.

Відсутність факту реєстрації
платником податку - продавцем
товарів/послуг податкових накладних в
Єдиному реєстрі податкових накладних
та/або порушення порядку заповнення
податкової накладної не дає права
покупцю на включення сум податку на
додану вартість до податкового кредиту
та не звільняє продавця від обов'язку
включення суми податку на додану
вартість, вказаної в податковій
накладній, до суми податкових
зобов'язань за відповідний звітний
період.

У разі відмови продавця товарів/послуг
надати податкову накладну або в разі
порушення ним порядку її заповнення
та/або порядку реєстрації в Єдиному
реєстрі покупець таких товарів/послуг
має право додати до податкової
декларації за звітний податковий
період заяву із скаргою на такого
постачальника, яка є підставою для
включення сум податку до складу
податкового кредиту. Таке право
зберігається за ним протягом 60
календарних днів, що настають за
граничним терміном подання податкової
декларації за звітний (податковий)
період, у якому не надано податкову
накладну або порушено порядок її
заповнення та/або порядок реєстрації в
Єдиному реєстрі. До заяви додаються
копії товарних чеків або інших
розрахункових документів, що
засвідчують факт сплати податку у
зв'язку з придбанням таких
товарів/послуг або копії первинних
документів, складених відповідно до
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні", що підтверджують факт
отримання таких товарів/послуг.

Враховуючи вищезазначене, суд
приходить до висновку, що поняття
"звітний період" - це період, у якому
платник податків включив суму податку
до складу податкового кредиту, з
врахуванням того, що таке право
покупець має упродовж 365 днів з дня
виписки такої податкової накладної.

ВКП "Явір-Інвест" відповідно до п. 201.10
ст. 201 Податкового Кодексу України
скористалось правом подачі до
податкової декларації звітний
податковий період (липень 2013 р.) заяву
із скаргою (додаток №8) на
постачальника ТОВ "Залізничник УБ
ХАЕС", яка є безпосередньою підставою
для включення сум податку на додану
вартість до складу податкового
кредиту.

Відповідно до ст. 198 Податкового
Кодексу України, не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу, а у
разі, коли на момент перевірки платника
податку контролюючим органом суми
податку, попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

Із системного аналізу норм чинного
законодавства, які застосовано у
кореспонденції із обставинами даної
справи, суд приходить до переконання,
що у ВКП "Явір-Інвест" наявне
законодавчо закріплене право на
формування податкового кредиту
упродовж 365 днів після формування
податкової накладної - у даному випадку
у річний строк після 31 липня 2013 року
(дата виписки податкової накладної №20),
яке прямо передбачене у п. 198,6 ст. 198
Податкового Кодексу України - у разі
якщо платник податку не включив у
відповідному звітному періоді до
податкового кредиту суму податку на
додану вартість на підставі отриманих
податкових накладних, таке право
зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати складання
податкової накладної.

Відповідно до ч.2 ст.8 КАС України суд
застосовує принципи верховенства
права з урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини.

Крім того, суд зазначає, що в розумінні
ст.16 ПК України, навіть за умови
допущення попередніми постачальниками
у ланцюгу постачання товару/надання
послуг певних порушень податкового
законодавства, дані обставини тягнуть
негативні наслідки саме для таких
постачальників та не впливають на
право позивача (добросовісного
платника податку) на віднесення
відповідних сум до складу податкового
кредиту та витрат.

Частиною 2 статті 71 КАС України
встановлено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З огляду на припис наведеної норми
процесуального права при розгляді
судом спору щодо правомірності рішення
органу державної податкової служби,
яким платнику податків відмовлено у
наданні податкових вигод, презюмується
добросовісність платника податків,
якщо зазначеним органом не доведено
інше.

Вищевказана позиція узгоджується із
практикою Європейського суду з прав
людини. Так, основним висновком у
рішенні від 22.01.2009 у справі "БУЛВЕС АД
проти Болгарії" №3991/03 Європейський суд
з прав людини зазначив, що у разі якщо
національні органи за відсутності
будь-яких вказівок на безпосередню
участь фізичної або юридичної особи у
зловживанні, пов'язаним зі сплатою
податку на додану вартість, який
нараховується у ланцюгу поставок, або
будь-яких вказівок на обізнаність про
таке порушення, все ж таки застосовують
негативні наслідки до отримувача
оподатковуваної податком на додану
вартість поставки, який повністю
виконав свої зобов'язання, за дії або
бездіяльність постачальника, який
перебував поза межами контролю
отримувача і у відношенні якого у нього
не було засобів перевірки та
забезпечення його виконання, то такі
владні органи порушують справедливий
баланс, який має підтримуватися між
вимогами суспільних інтересів та
вимогами захисту права власності.

За законом платник податків, не може
нести відповідальність за дії
контрагентів при відсутності вини,
інакше порушуються основні
конституційні засади: дотримання
принципу справедливості як
невід'ємного елемента верховенства
права.

Відповідно до рішення ЄСПЛ від
09.01.2007 року у справі "Інтерсплав проти
України", якщо державні органи мають
інформацію про зловживання в системі
оподаткування конкретною компанією,
вони повинні застосовувати відповідні
заходи саме до цього суб'єкта, а не
розповсюджувати негативні наслідки на
інших осіб при відсутності зловживання
з їх боку. Таким чином, ЄСПЛ чітко
визначає правило індивідуальної
відповідальності платника податків.
Тобто, добросовісний платник податків
не має зазнавати негативних наслідків
через порушення з боку його
контрагентом.

Податковий орган не надав жодних
доказів на підтвердження того, що
позивач, як платник податку, діяв без
належної обачності й обережності і
йому було відомо про можливі порушення.

Суттєвою обставиною суд вважає також
те, що представником відповідача не
спростовано та не заперечується факт
здійснення господарської операції за
податковою накладною №20 від 31.07.2013 р.,
на підставі якої було сформовано
податковий кредит у розмірі 66600 грн.,
разом з тим, належних та переконливих
доказів протиправності дій
відповідача суду представлено не було.

Частина 1 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачає, що якщо судове рішення
ухвалене на користь сторони, яка не є
суб'єктом владних повноважень, суд
присуджує всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України
(або відповідного місцевого бюджету,
якщо іншою стороною був орган
місцевого самоврядування, його
посадова чи службова особа).

Так, згідно платіжних доручень від
30.12.2013 р. №3295 та №3316, позивачем сплачено
255 грн. 84 грн. у якості судового збору за
звернення із позовом до Хмельницького
окружного адміністративного суду, а
тому суд вважає, що позовна вимога про
стягнення судових витрат підлягає
задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України
"Про судовий збір", за подання до
адміністративного суду
адміністративного позову майнового
характеру ставка судового збору
становить 2 відсотки розміру майнових
вимог, але не менше 1,5 розміру
мінімальної заробітної плати та не
більше 4 розмірів мінімальної
заробітної плати.

Згідно з ч.3 ст.4 Закону України "Про
судовий збір" під час подання
адміністративного позову майнового
характеру сплачується 10 відсотків
розміру ставки судового збору. Решта
суми судового збору стягується з
позивача або відповідача пропорційно
до задоволеної чи відхиленої частини
вимоги.

Судом встановлено, що подаючи позовну
заяву до суду, позивач сплатив судовий
збір на загальну суму 255,84 грн., із яких
182,7 грн. становить 10% розміру ставки
судового збору за позовну вимогу
майнового характеру. Дана сума
підтверджується платіжними
дорученнями. Решта суми судового збору,
тобто 90% розміру ставки судового збору
в сумі 1644,30 грн., стягується з позивача
або відповідача пропорційно до
задоволеної чи відхиленої частини
вимоги.

Стаття 19 Конституції України
встановлює, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Разом з тим, відповідно до ст.ст.11, 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд згідно
ст.86 цього Кодексу, оцінює докази, які є
у справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладені обставини
справи у їх кореспонденції із нормами
чинного законодавства суд приходить до
переконання, що відповідачем не
виконано обов'язок, передбачений ст. 71
КАС України, так як не доведено
правомірність прийняття спірного
податкового повідомлення-рішення від
30.12.2013 р. №/63, у той же час позивач
надав повне та достатнє обґрунтування
своєї правової позиції, довівши своє
право на формування податкового
кредиту протягом 365 календарних днів з
дати складання податкової накладної, з
огляду на що, позовні вимоги позивача є
обґрунтованими, підтвердженими
належними доказами, а тому підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 6, 7, 8, 9, 11, 14, 71, 86, 104, 158-163,
167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний - позов задоволити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Хмельницької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Хмельницькій
області форми "Р" №/63 від 30.12.2013 р..

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Виробничо-комерційного
підприємства "Явір-Інвест" судові
витрати у розмірі 255 грн. 84 коп.. (
двісті п'ятдесят п'ять грн. 84 коп.).

Стягнути з судовий збір у сумі 1644 грн. 30
коп. (одна тисяча шістсот сорок чотири
грн. 30 коп.) шляхом їх безспірного
списання із рахунку Хмельницької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Хмельницькій області у
Державний бюджет України (рахунок
отримувача 4002, отримувач: УДКСУ у
м. Хмельницькому, , банк
отримувача: ГУДКСУ у Хмельницькій
області, код банку (МФО) 815013,
призначення платежу *;101; судовий збір;
35173158; пункт, за яким сплачується
судовий збір).

Постанова суду може бути
оскаржена до Вінницького апеляційного
адміністративного суду через
Хмельницький окружний
адміністративний суд протягом десяти
днів з дня її отримання.

Постанова набирає законної сили в
порядку статті 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 30
січня 2014 року 14 год. 35 хв.

Суддя "Згідно з оригіналом" Суддя П.І.
Салюк