Справа № 826/19862/13-а
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2014-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 лютого 2014 року письмове
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Арсірія Р.О. у порядку письмового
провадження вирішив адміністративну
справу
За позовомОСОБА_1 до Департаменту
оперативного документування Служби
безпеки України Служби безпеки
Українипровизнання протиправним та
скасування наказу від 18.11.2013 р. №28/ДСК,
скасування наказу про накладення
дисциплінарного стягнення
Позивач звернувся до суду з позовом (з
урахуванням збільшення позовних вимог)
до відповідача, в якому просив:
1) визнати протиправним наказ
відповідача про призначення
службового розслідування від 18.11.2013 р.
№ 28/ДСК;
2) скасувати наказ відповідача про
призначення службового розслідування
від 18.11.2013 р. № 28/ДСК;
3) визнати протиправним
накладення на позивача
дисциплінарного стягнення - оголошену
догану 29.11.2013 р.;
4) скасувати наказ відповідача про
накладення на позивача
дисциплінарного стягнення - оголошену
догану 29.11.2013 р.;
5) постановити окрему ухвалу про
притягнення керівництва Служби
Безпеки України до відповідальності
передбаченої чинним законодавством
України: генерал-майора ОСОБА_2 - за
перевищення ним дисциплінарної влади,
порушення ст.58 Конституції України,
ст.ст.85, 87 Дисциплінарного статуту
Збройних Сил України, ст.35 Статуту
внутрішньої служби Збройних Сил
України, п.2.1, 2.3, 3.5, 8.3, 8.4 наказу Служби
безпеки України від 16.07.2008 р. №547 «Про
затвердження Інструкції про порядок
проведення службового розслідування у
Службі безпеки України»; полковника
ОСОБА_3 та членів комісії - за грубе
порушення ними ст.58 Конституції
України, ст.85 Дисциплінарного статуту
Збройних Сил України, ст.30 Статуту
внутрішньої служби Збройних Сил
України, п.2.1, 2.3, 3.5, 5.2, 7.3 наказу Служби
Безпеки України від 16.07.2008 р. №547 «Про
затвердження Інструкції про порядок
проведення службового розслідування у
Службі безпеки України».
6) визнати протиправним та
скасувати наказ відповідача від 13.12.2013
р. №146-ос про скасування додаткових
видів грошового забезпечення до
7) поновити надбавки додаткових
видів грошового забезпечення, що були
скасовані наказом відповідача від
13.12.2013 р.№146-ос з дня їх скасування та
виплатити у повному обсязі.
Позовні вимоги мотивовані тим, що на
думку позивача, відповідачем у
порушення положень Конституції
України, Дисциплінарного статуту
Збройних Сил України, Статуту
внутрішньої служби Збройних Сил
України, п.2.1, 2.3, 3.5, 8.3, 8.4 наказу Служби
Безпеки України від 16.07.2008 р. №547 «Про
затвердження Інструкції про порядок
проведення службового розслідування у
Службі безпеки України», з
перевищенням наданих йому повноважень,
за відсутності на те законних підстав,
видано протиправний наказ про
проведення відносно позивача
службового розслідування, за
результатами якого позивача незаконно
притягнуто до дисциплінарної
відповідальності у вигляді догани за
порушення, яке на момент проведення
службового розслідування фактично не
мало місця, з пропущенням строків
притягнення до відповідальності, що
призвело до порушення прав та законних
інтересів позивача, а також понесення
ним значних матеріальних втрат.
Представник Служби безпеки України
подав суду клопотання про заміну
неналежного відповідача - Департамент
оперативного документування Служби
безпеки України належним - Службою
У судовому засіданні 13.01.2014 р. суд
поставив на обговорення питання заміни
первинного відповідача - Департамент
оперативного документування Служби
безпеки України належним - Службою
безпеки України. Позивач щодо заміни
первинного відповідача належним
Відповідно до ч.1,3 ст.52 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд першої інстанції,
встановивши, що з адміністративним
позовом звернулася не та особа, якій
належить право вимоги, або не до тієї
особи, яка повинна відповідати за
адміністративним позовом, може за
згодою позивача допустити заміну
первинного позивача або відповідача
належним позивачем або відповідачем,
якщо це не потягне за собою зміни
підсудності адміністративної справи.
Якщо позивач не згоден на заміну
відповідача іншою особою, суд може
залучити цю особу як другого
Враховуючи зазначене, суд ухвалив
залучити Службу безпеки України до
участі у справі в якості другого
Відповідач-2 проти позову заперечував,
вважаючи прийняті ним оскаржувані
накази законними та обґрунтованими,
прийнятими на підставі та на виконання
діючих законодавчих норм, просив суд
відмовити позивачу у задоволенні
заявлених позовних вимог у повному
У судове засідання, призначене на 13.01.2014
р., представник відповідача-1 не прибув,
хоча про дату, час та місце судового
розгляду повідомлений належним чином,
клопотань про розгляд справи за
відсутності уповноваженого
представника чи відкладення розгляду
справи суду не надходило. Заперечень та
пояснень по суті спору суду не надав.
Відповідно до ч.6 ст.128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи в судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином
повідомленні про дату, час і місце
судового розгляду, суд має право
розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.
З огляду на наведене та з урахуванням
вимог ст.128 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд дійшов
висновку про доцільність розгляду
справу у письмовому провадженні на
підставі наявних матеріалів справи.
Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, судом встановлено
Як вбачається з матеріалів справи,
позивач у період з 06.04.2010 р. по 28.02.2013 р.
проходив військову службу у
Департаменті оперативного
документування Служби безпеки України
на посаді заступника начальника
департаменту. У період з 22.08.2011 р. по
28.02.2013 р. перебував у розпорядженні
начальника Департаменту оперативного
документування Служби безпеки України
по посаді заступника начальника
14.04.2010 р. відділом кадрового
забезпечення Департаменту
оперативного документування Служби
безпеки України позивачу видано
службове посвідчення Служби безпеки
України серії НОМЕР_1.
Наказом Голови Служби безпеки України
від 11.12.2012 р. № 1488-ос позивача звільнено
з військової служби за пп.«а» п.61 та
пп.«г» п.63 (у зв'язку із скороченням
штатів або проведенням організаційних
заходів) Положення про проходження
військовослужбовцями Служби безпеки
України в запас Служби безпеки України.
Наказом Департаменту оперативного
документування Служби безпеки України
від 21.02.2013 р. № 18-ос позивач виключений
зі списків особового складу з 28.02.2013 р.
Сторонами не заперечується, що позивач
після його звільнення службове
посвідчення у встановленому порядку не
здав. При цьому, відповідачами не
надано будь-яких доказів щодо вжиття
відповідних заходів передбачених
законодавством (визнання недійсним,
повідомлення органів внутрішньої
безпеки з метою повернення службового
посвідчення співробітника Служби
безпеки України, у разі відмови його
повернення звільненим співробітником,
у даному випадку - позивачем).
Пояснювальною запискою 14.10.2013 р.
позивач повідомив начальника
відповідача-1 про викрадення
службового посвідчення.
Проте, рапортом 12.11.2013 р., копія якого
міститься в матеріалах справи, позивач
доповів начальнику відповідача-1 про
те, що знайшов своє службове
посвідчення, яке він раніше вважав
Відповідачами не надані суду докази
вчення будь-яких дій щодо визнання
недійсним чи анулювання зазначеного
службового посвідчення позивача з
моменту повідомлення про його втрату.
Отже, фактично, на момент отримання
рапорту воно вважалося дійсним.
Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
10.04.2013 р., залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 17.09.2013р. у
справі № 826/1713/13-а за позовом ОСОБА_1 до
Служби безпеки України про визнання
протиправним та скасування наказу про
звільнення від 11.12.2012 р. № 1488-ос та
поновлення його на посаді заступника
начальника Департаменту оперативного
документування Служби безпеки України,
позов задоволено, скасовано
відповідний оскаржуваний наказ про
звільнення ОСОБА_1 та поновлено його на
військовій службі в органах Служби
безпеки України з дати звільнення
На виконання зазначеного судового
рішення, наказом Голови Служби безпеки
України від 15.11.2013 р. № 1355-ос скасовані
накази Голови Служби безпеки України
від 11.12.2012 р. про звільнення полковника
ОСОБА_1 з військової служби, від 01.03.2013 р.
№ 237-ос про скасування йому допуску до
державної таємниці за формою 2 та наказ
Департаменту оперативного
документування Служби безпеки України
від 21.02.2013 р. № 18-ос про виключення його
зі списків особового складу і
поновлено (зараховано) позивача на
посаді заступника начальника
Департаменту оперативного
документування Служби безпеки України
у розпорядженні начальника
Департаменту.

Наказом відповідача-1 «Про проведення
службового розслідування» від 18.11.2013 р.
№ 28/ДСК, з метою уточнення причин,
встановлення обставин та умов, що
сприяли втраті позивачем, службового
посвідчення серії НОМЕР_1, призначено
службове розслідування.

З метою всебічного та об'єктивного
дослідження обставин, причин та умов,
що сприяли втраті службового
посвідчення, комісією по службовому
розслідуванню 19.11.2013 р. надано перелік
запитань та запропоновано надати
аргументовану відповідь по кожному із
них.

Рапортом від 19.11.2013 р. позивач надав
відповіді на поставлені запитання та
повторно наголосив на відсутності
факту втрати службового посвідчення.

За результатами службового
розслідування складено висновок від
29.11.2013 р., яким зафіксовано, що підставою
для призначення службового
розслідування стала пояснювальна
записка позивача від 14.10.2013 р. про
втрату службового посвідчення
співробітника Служби безпеки України.

При цьому, висновком також
зафіксований факт пред'явлення
позивачем членам комісії службового
посвідчення серії НОМЕР_1 в ході бесіди
з ним 21.11.2013 р. та факт його наявності.

Крім того, комісія дійшла висновків про
невиконання позивачем зобов'язання
щодо здачі посвідчення у разі
звільнення з військової служби,
навмисного неповернення ним
службового посвідчення, а також
недбалого його зберігання, що призвело
до втрати контролю за посвідченням
протягом тривалого часу та, у свою
чергу, не виключає можливості його
використання іншими особами.

Надавши оцінку викладеному, комісія
дійшла висновку, що причинами та
умовами, які сприяли фактичній втраті
(відсутність у володінні протягом
певного часу) службового посвідчення є
навмисне неповернення його, яке стало
наслідком особистої
недисциплінованості та невиконання
позивачем приписів ст.11 Статуту
внутрішньої служби Збройних Сил
України, п.4.7 Інструкції № 387/ДСК та
вказівок керівництва щодо
необхідності повернення службового
посвідчення.

За результатом системного аналізу
тексту висновку за результатами
службового розслідування від 29.11.2013 р.
виявленні суперечності у зафіксованих
ним фактах, зокрема, у висновку
зазначено про фактичну наявність
службового посвідчення позивача, в той
час, як у ньому ж зазначено, що
причинами та умовами, які сприяли
фактичній втраті службового
посвідчення є його навмисне
неповернення.

За результатами службового
розслідування відповідачем-1 видано
наказ «Про накладення дисциплінарного
стягнення» від 05.12.2013 р. № 142-ос, яким
позивачу оголошено догану.

На підставі рапорту першого заступника
начальника Департаменту оперативного
документування Служби безпеки України
від 05.12.2013 р., у зв'язку з накладенням на
позивача дисциплінарного стягнення у
вигляді догани, відповідачем-1 видано
наказ «По особовому складу» від 13.12.2013
р. № 146-ос, яким позивачу знижено до 1 %
надбавку за виконання
особливо-важливих завдань, надбавку за
інформаційно-аналітичне забезпечення
та преміювання.

Згідно ст.87 Дисциплінарного статуту
Збройних Сил України, рішення про
звільнення або притягнення до
дисциплінарної відповідальності
військовослужбовця оскаржується в
установленому законом порядку.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на безпосередньому,
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді всіх обставин справи в їх
сукупності, суд дійшов висновку про
часткову обґрунтованість позовних
вимог виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Сутність військової дисципліни,
обов'язки військовослужбовців щодо її
додержання, види заохочень та
дисциплінарних стягнень, права
командирів щодо їх застосування, а
також порядок подання і розгляду заяв,
пропозицій та скарг визначає
Дисциплінарний статут Збройних Сил
України (далі-Статут), затверджений
Законом України від 24.03.1999 р. № 551-XIV.

Дія Дисциплінарного статуту Збройних
Сил України поширюється на Державну
прикордонну службу України, Службу
безпеки України, внутрішні війська
Міністерства внутрішніх справ України
та інші військові формування, створені
відповідно до законів України,
Державну спеціальну службу транспорту.

Статтею 45 Статуту визначено, що у разі
невиконання (неналежного виконання)
військовослужбовцем своїх службових
обов'язків, порушення
військовослужбовцем військової
дисципліни або громадського порядку
командир повинен нагадати йому про
обов'язки служби, а за необхідності -
накласти дисциплінарне стягнення.

Відповідно до ст.68 Статуту, на молодших
та старших офіцерів можуть бути
накладені такі дисциплінарні
стягнення: а) зауваження; б) догана; в)
сувора догана; г) попередження про
неповну службову відповідність; д)
пониження в посаді; є) пониження
військового звання на один ступінь; є)
звільнення з військової служби за
службовою невідповідністю; ж)
позбавлення військового звання.

Згідно ст.83-85 Статуту, на
військовослужбовця, який порушує
військову дисципліну або громадський
порядок, можуть бути накладені лише ті
дисциплінарні стягнення, які визначені
цим Статутом і відповідають
військовому званню військовослужбовця
та дисциплінарній владі командира, що
вирішив накласти на винну особу
дисциплінарне стягнення.

Прийняттю рішення командиром про
накладення на підлеглого
дисциплінарного стягнення може
передувати службове розслідування.
Воно проводиться з метою уточнення
причин і умов, що сприяли вчиненню
правопорушення, та ступеня вини.

Службове розслідування призначається
письмовим наказом командира, який
вирішив притягти військовослужбовця
до дисциплінарної відповідальності,
воно може бути проведено особисто
командиром, доручено офіцерові чи
прапорщикові (мічманові), а у разі
вчинення правопорушення рядовим
(матросом) чи сержантом (старшиною) -
також сержантові (старшині).

Дисциплінарне стягнення має бути
накладене не пізніше ніж за 10 діб від
дня, коли командирові (начальникові)
стало відомо про правопорушення, а у
разі провадження службового
розслідування - протягом місяця від дня
його закінчення (ст.87 Статуту).

Підстави, порядок призначення і
проведення службового розслідування
стосовно військовослужбовців Служби
безпеки України (далі - СБУ), оформлення
його результатів та прийняття за ним
рішення визначає Інструкція про
порядок проведення службового
розслідування у Службі безпеки
України, затверджена наказом Служби
безпеки України від 16.07.2008 р. № 547
(далі-Інструкція).

Підпунктом 1.2. пункту 1 Інструкції
визначено, що службове розслідування -
це комплекс заходів, які здійснюються у
межах компетенції, з метою уточнення
причин, встановлення обставин та умов,
що сприяли вчиненню правопорушення,
відповідальність за яке передбачена
законодавством України, та ступеня
вини особи (осіб), яка вчинила це
правопорушення.

Пунктом 2 Інструкції закріплені
підстави для проведення службового
розслідування.

Так, згідно пп.2.1. п.2 Інструкції,
підставами для проведення службового
розслідування можуть бути факти:

невиконання або неналежного виконання
під час службової діяльності вимог
чинного законодавства, наказів
начальників (керівників) чи інших
розпорядчих документів, що негативно
вплинуло на стан виконання покладених
на СБУ завдань або створило загрозу
здоров'ю чи життю людей, призвело до
людських жертв чи інших тяжких
наслідків, порушень громадського
порядку, прав та законних інтересів
осіб, заподіяння шкоди державі,
підприємству, установі, організації чи
об'єднанню громадян;

недотримання положень чинного
законодавства, що призвело до
створення передумов або розголошення
державної таємниці, втрати її
матеріальних носіїв та інших
правопорушень у сфері охорони
державної таємниці;

порушення вимог нормативно-правових
актів, що регулюють порядок поводження
з конфіденційною інформацією, яка є
власністю держави, та іншою
інформацією з обмеженим доступом,
захист якої гарантується Конституцією
України, розголошення або втрата їх
матеріальних носіїв;

порушення порядку застосування
вогнепальної зброї, спеціальних
засобів чи заходів фізичного впливу;

порушення правил несення вартової чи
чергової служби, що призвело до тяжких
наслідків або створило загрозу
настання таких наслідків;

дорожньо-транспортної пригоди,
вчиненої за участю осіб, які керували
транспортними засобами СБУ або
власними під час виконання службових
обов'язків;

надзвичайних подій, пожеж на об'єктах
СБУ.

Суд звертає увагу на те, що у
вищезазначеному переліку підстав для
проведення службового розслідування
відсутня така підстава, як втрата
співробітником СБУ службового
посвідчення.

Відповідно до пп.2 п.2 Інструкції,
забороняється призначення службових
розслідувань за відсутності підстав,
визначених цією Інструкцією.

Отже, за результатом системного
аналізу викладених законодавчих норм,
суд дійшов висновку про те, що втрата
співробітником СБУ службового
посвідчення фактично не є підставою
для проведення службового
розслідування, що свідчить про
протиправність оскаржуваного наказу
відповідача-1 «Про проведення
службового розслідування» від 18.11.2013 р.
№ 28/ДСК.

Крім того, як вбачається з матеріалів
справи, відповідачем-1 під час
проведення службового розслідування
встановлений факт наявності у позивача
службового посвідчення, що свідчить
про фактичну відсутність з його боку
правопорушення, на яке вказує
відповідач-1, за яке на позивача
накладено дисциплінарне стягнення. При
цьому, відповідачем-1 не доведено факту
використання службового посвідчення
позивача сторонніми особами протягом
періоду, коли позивач вважав його
втраченим.

Більше того, з системного аналізу
наявних у матеріалах справи доказів,
суд дійшов висновку про те, що
відповідач-1 оскаржуваними наказами
фактично притягнув позивача до
відповідальності за не здачу
службового посвідчення при звільненні
його з військової служби, а не за його
втрату, що порушує строки притягнення
до цього виду відповідальності.

Так, загальним законодавством, зокрема,
Кодексом законів про працю України,
встановлений загальний строк для
застосування дисциплінарного
стягнення.

Відповідно до ст.148 КЗпП України,
дисциплінарне стягнення
застосовується власником або
уповноваженим ним органом
безпосередньо за виявленням проступку,
але не пізніше одного місяця з дня його
виявлення, не рахуючи часу звільнення
працівника від роботи у зв'язку з
тимчасовою непрацездатністю або
перебування його у відпустці.

Дисциплінарне стягнення не може бути
накладене пізніше шести місяців з дня
вчинення проступку.

Факт не здачі позивачем службового
посвідчення був відомий відповідачу-1 з
моменту його звільнення, проте жодних,
передбачених законодавством дій на
реалізацію наданих йому повноважень
відповідачем-1, з невідомих суду причин,
не здійснювалось.

Таким чином, суд дійшов висновку про
протиправність оскаржуваного наказу
відповідача-1 «Про накладення
дисциплінарного стягнення» від 05.12.2013
р. № 142-ос.

Порядок грошового забезпечення
військовослужбовців Служби безпеки
України визначений, зокрема,
Інструкцією про грошове забезпечення
та виплати компенсаційного характеру
військовослужбовців Служби безпеки
Україні, затвердженою наказом Служби
безпеки України від 23.01.2008 р. № 35/ДСК.

Згідно положень зазначеної Інструкції,
персональний розмір надбавки за
виконання особливо важливих завдань
під час проходження служби, надбавки за
інформаційно-аналітичне забезпечення
та преміювання військовослужбовців СБ
України, встановлюється, підвищується,
знижується або скасовується наказами
Голови СБ України, його заступників,
начальників органів, підрозділів,
закладів та установ СБ України за
мотивованими рапортами керівників
структурних підрозділів, погоджених з
відповідним фінансовим підрозділом.

Враховуючи, що в основу оскаржуваного
наказу відповідача-1 «По особовому
складу» від 13.12.2013 р. № 146-ос, яким
позивачу знижено до 1 % надбавку за
виконання особливо-важливих завдань,
надбавку за інформаційно-аналітичне
забезпечення та преміювання, зокрема,
покладено застосування до позивача
дисциплінарного стягнення у вигляді
догани, яке в судовому порядку визнано
протиправним, суд також дійшов
висновку про протиправність
відповідного наказу «По особовому
складу» від 13.12.2013 р. № 146-ос з моменту
його прийняття.

В той же час, позовні вимоги про
поновлення надбавки додаткових видів
грошового забезпечення, що були
скасовані наказом відповідача від
13.12.2013 р.№146-ос з дня їх скасування,
задоволенню не підлягають, оскільки
саме по собі скасування наказу «По
особовому складу» від 13.12.2013 р. № 146-ос,
яким таке грошове забезпечення було
знижене, автоматично відновлює
порушені права позивача на отримання
відповідного грошового забезпечення,
встановленого йому до прийняття
оскаржуваного наказу «По особовому
складу» від 13.12.2013 р. № 146-ос.

Щодо вимоги позивача про постановлення
окремої ухвали про притягнення
керівництва Служби Безпеки України до
відповідальності передбаченої чинним
законодавством України, суд вважає за
необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст.166 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, виявивши під час розгляду
справи порушення закону, може
постановити окрему ухвалу і направити
її відповідним суб'єктам владних
повноважень щодо усунення причин та
умов, що сприяли порушенню закону.

Тобто, суд може постановити окрему
ухвалу відносно посадових осіб
суб'єктів владних повноважень у разі
виявлення порушень закону в межах
розгляду справи (невиконання законних
вимог суду тощо).

Таким чином, вимоги позивача щодо
постановлення окремої ухвали
задоволенню не підлягають, проте це не
позбавляє його права звернення до суду
в порядку окремого судового
провадження з позовом про оскарження
рішень, дій чи бездіяльності посадових
осіб відповідачів.

За таких обставин, Окружний
адміністративний суд міста Києва за
правилами, встановленими ст.86 Кодексу
адміністративного судочинства
України, перевіривши наявні у справі
докази, вважає заявлені позовні вимоги
часткового обґрунтованими та такими,
що підлягають частковому задоволенню.

Згідно з ч.3 ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого вирішує справи відповідно до
Конституції України та законів
України, а також міжнародних договорів,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України. Суд
застосовує інші нормативно-правові
акти, прийняті відповідним органом на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ч.1, 2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачами, як суб'єктами владних
повноважень, не доведена правомірність
та обґрунтованість оскаржуваних
наказів з урахуванням вимог
встановлених ч.2 ст.19 Конституції
України та ч.3 ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.69-71,94,160-165,167,254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати
наказ Департаменту оперативного
документування Служби безпеки України
«Про призначення службового
розслідування» від 18.11.2013 р. № 28/ДСК.

Визнати протиправним та скасувати
наказ Департаменту оперативного
документування Служби безпеки України
«Про накладення дисциплінарного
стягнення» від 05.12.2013 р. № 142-ос.

Визнати протиправним та скасувати
наказ Департаменту оперативного
документування Служби безпеки України
«По особовому складу» від 13.12.2013 р. №
146-ос.

В іншій частині відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в
порядку передбаченому ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена в апеляційному
порядку повністю або частково за
правилами, встановленими ст.ст. 185-187
Кодексу адміністративного судочинства
України, шляхом подання через суд
першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя
Р.О. Арсірій