Справа № 2а-2874/10/2770
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2014-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" січня 2014 р. м. Київ
К/9991/42483/12

Вищий адміністративний суд України у
складі: суддя Костенко М.І. - головуючий,
судді Вербицька О.В., Маринчак Н.Є.,

за участю секретаря Сватко А.О.

та представників учасників
провадження:

позивача - Дишлевської Т.Ю.,

відповідача - Ксензи О.М.,

Генеральної прокуратури України -
Чубенка В.В.,

розглянув у судовому засіданні
касаційну скаргу державної податкової
інспекції у Балаклавському районі м.
Севастополя Державної податкової
служби (далі - ДПІ)

на постанову Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 29.05.2012

у справі № 2а-2874/10/2770

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю
"Севастопольмарінсервіс" (далі -
Товариство)

до ДПІ,

за участю Прокуратури м. Севастополя,

про скасування податкових
повідомлень-рішень та визнання дій
протиправними.

За результатами розгляду касаційної
скарги Вищий адміністративний суд
України

ВСТАНОВИВ:

Позо подано про визнання протиправними
та скасування податкових
повідомлень-рішень: від 21.09.2010 № /0,
згідно з яким Товариству визначено
податкове зобов'язання з податку на
прибуток у сумі 3 807 986 грн. (у тому числі 1
903 993 грн. за основним платежем та 1 903 993
грн. за штрафними санкціями) та від
21.09.2010 № /0 про донарахування
позивачеві податкового зобов'язання з
ПДВ у сумі 3 341 517 грн. (у тому числі 1 775 324
грн. за основним платежем та 1 566 193 грн.
за штрафними санкціями).

Постановою окружного
адміністративного суду міста
Севастополя від 08.12.2011 у позові
відмовлено за необґрунтованістю.

Постановою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 29.05.2012 назване рішення суду першої
інстанції скасовано; позов задоволено;
оспорювані акти індивідуальної дії
визнано протиправними та скасовано.

Посилаючись на невідповідність
висновків апеляційного суду вимогам
чинного законодавства та дійсним
обставинам справи, ДПІ звернулася до
Вищого адміністративного суду України
з касаційною скаргою, в якій просить
скасувати оскаржувану постанову суду
апеляційної інстанції та залишити в
силі постанову окружного
адміністративного суду міста
Севастополя.

Перевіривши повноту встановлення
судовими інстанціями фактичних
обставин справи та правильність
застосування ними норм матеріального і
процесуального права, обговоривши
доводи касаційної скарги, Вищий
адміністративний суд України вважає за
необхідне частково задовольнити
касаційні вимоги ДПІ з урахуванням
такого.

Як вбачається з установлених судами
обставин справи, оспорювані податкові
повідомлення-рішення були прийняті ДПІ
за наслідками проведення планової
виїзної перевірки Товариства з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.07.2007 по 30.06.2010, оформленої
актом від 07.09.2010 № 493/23-130/32945384.

Так, під час цієї перевірки було
виявлено факт заниження позивачем
оподатковуваного доходу на 6 861 922,38 грн.
внаслідок не включення до його складу
доходу від операцій з поставки в адресу
товариства з обмеженою
відповідальністю «Золотий символ»
товарно-матеріальних цінностей
(основних засобів) та послуг з
реконструкції причалів.

Згідно з пунктом 4.1 статті 4 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» валовий доход - це
загальна сума доходу платника податку
від усіх видів діяльності, отриманого
(нарахованого) протягом звітного
періоду в грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах як на території
України, її континентальному шельфі,
виключній (морській) економічній зоні,
так і за їх межами.

За змістом підпункту 4.1.1 пункту 4.1 цієї
ж статті Закону валовий доход включає,
зокрема, загальні доходи від продажу
товарів (робіт, послуг), у тому числі
допоміжних та обслуговуючих
виробництв, що не мають статусу
юридичної особи.

В силу вимог підпункту 11.3.1 пункту 11.3
статті 11 цього Закону датою збільшення
валового доходу вважається дата, яка
припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше:

або дата зарахування коштів від
покупця (замовника) на банківський
рахунок платника податку в оплату
товарів (робіт, послуг), що підлягають
продажу, у разі продажу товарів (робіт,
послуг) за готівку - дата її
оприбуткування в касі платника
податку, а за відсутності такої - дата
інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку;

або дата відвантаження товарів, а для
робіт (послуг) - дата фактичного надання
результатів робіт (послуг) платником
податку.

На підставі наведених норм Закону суд
першої інстанції дійшов висновку про
те, що невідображення у складі валового
доходу позивача операцій з продажу
товарів та послуг за правилом першої
події призвело до заниження
оподатковуваного доходу Товариства, що
обумовлює законність здійсненого
податковим органом донарахування по
цьому епізоду.

Апеляційний суд, в свою чергу,
підтримуючи правову позицію позивача
по справі по розглядуваному епізоду,
послався на підпункт 5.3.9 пункту 5.3
статті 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
та зазначив, що виключення вказаних
операцій з податкового обліку
контрагентом позивача (товариством з
обмеженою відповідальністю «Золотий
символ») з підстав відсутності
необхідних підтверджувальних
документів виключає обов'язок позивача
відобразити ці операції у його
податковому обліку.

Втім порядок введення податкового
обліку контрагентом платника як
третьою особою не може впливати на
порядок формування таким платником
даних своєї податкової звітності. Факт
здійснення операцій з поставки
Товариством товарів та послуг
вказаному контрагенту у ході розгляду
справи позивачем не спростовано.

А відтак виключення покупцем витрат на
оплату товарів та послуг з валових
витрат не може розглядатися як
підстава для звільнення продавця від
обов'язку збільшити валовий доход за
правилом першої події за фактом
поставки товарів (робіт, послуг).

У той же час для того, щоб дійти
висновку про порядок відображення
зазначеної операції у податковому
обліку платника (у тому числі про суму
заниженого доходу) судам слід було
перевірити факт виконання цих
операцій, встановити їх обсяг та зміст
на підставі безпосереднього
дослідження первинних документів,
складенням яких опосередковувалося
виконання цих операцій. Лише на
підставі цього можна було б дійти
висновку про законність (або
протиправність) донарахування по цьому
епізоду.

Іншою підставою для донарахування
оспорюваної суми податкового
зобов'язання з податку на прибуток став
висновок ДПІ про заниження Товариством
валового доходу на суму простроченої
заборгованості в розмірі 754 048,50 грн.
перед приватним підприємством
«Стройконтракт» за поставлені
ремонтні роботи; так, граничним строком
здійснення розрахунків за поставлені
роботи було визначено 31.08.2008 (згідно з
додатковою угодою до договору від
15.07.2007).

02.01.2008 за договором про уступку права
вимоги зазначена заборгованість
позивача була передана новому
кредиторові - товариству з обмеженою
відповідальністю
«Укрспецтехнопоставка». У зв'язку з
тим, що на час проведення перевірки
позивач не погасив зазначену
заборгованість, ДПІ кваліфікувала
вартість цих робіт як доход з інших
джерел у розумінні підпункту 4.1.6 пункту
4.1 статті 4 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
що підлягає включенню до валового
доходу платника.

Підтримуючи правову позицію
відповідача по справі, суд першої
інстанції послався на факт ліквідації
товариства з обмеженою
відповідальністю
«Укрспецтехнопоставка» у зв'язку з
банкрутством, що позбавляє
розглядуване зобов'язання зустрічного
виконання та, як наслідок, трансформує
відповідну заборгованість платника
(позивача у справі) у безповоротну
фінансову допомогу.

У той же час, апеляційний суд зазначив,
що станом на 15.11.2010 товариство з
обмеженою відповідальністю
«Укрспецтехнопоставка» перебувало у
стані ліквідації та не було виключено з
Єдиного державного реєстру, що
свідчить про передчасність висновку
податкового органу про заниження
позивачем валового доходу на вказану
суму у періоді, охопленому перевіркою.

Втім, слід зазначити, що в силу вимог
підпункту 12.1.5 пункту 12.1 статті 12 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» платник податку -
покупець зобов'язаний збільшити валові
доходи на суму непогашеної
заборгованості (її частини), визнаної у
порядку досудового врегулювання
спорів або судом чи за виконавчим
написом нотаріуса, у податковому
періоді, на який припадає перша з подій,
зокрема, - 90-й календарний день від дня
граничного строку погашення такої
заборгованості (її частини),
передбаченого договором або визнаною
претензією.

А відтак для правильного вирішення
спору судам необхідно було перевірити
строк здійснення розрахунків з оплати
поставлених позивачеві підрядних
робіт з урахуванням умов угоди про
переуступку боргу та за наслідками
цього визначити період виникнення у
позивача обов'язку збільшити валовий
доход на суму непогашеної
заборгованості за договором в порядку
наведеної норми Закону.

Суд першої інстанції цілком об'єктивно
відхилив як неспроможні і посилання
Товариства на невизнання податковим
органом права платника на формування
валових витрат у сумі 1 228 639,47 грн.

Адже названий акт перевірки не містить
висновків про завищення платником
валових витрат на вказану суму. Як
зазначає податкова інспекція у
касаційній скарзі, фактично платник не
відобразив зазначену суму у складі
валових витрат, що виключає наявність
предмету правової оцінки у цій частині
спору.

Підставою для визначення позивачеві
оспорюваної суми податкового
зобов'язання з ПДВ став висновок
податкового органу про протиправне
включення позивачем у перевіреному
періоді до податкового кредиту сум ПДВ
за податковими накладними, складеними
протягом 2004-2005 років, тобто поза межами
1095-денного строку з дати їх виписки.

По цьому епізоду апеляційний суд
погодився з мотивацією позивача
відносно того, що підпункт 7.5.1 пункту 7.5
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» лише визначає момент
виникнення у платника права на
податковий кредит, при цьому жодним
чином не обмежуючи строк реалізації
цього права 1095-денним терміном.

Однак такий висновок апеляційного суду
не відповідає нормам податкового
законодавства, що регулює спірні
правовідносини, позаяк системний
аналіз приписів пункту 7.4 статті 7
Закону України «Про податок на додану
вартість» та пункту 15.1 статті 15 Закону
України "Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами" свідчить на користь висновку
про те, що право на формування
податкового кредиту може бути
використано платником у будь-якому із
звітних періодів, однак у межах 1095 днів
з часу виникнення такого права.

У той же час зміст акта перевірки дає
підстави для висновку про те, що не всі
перелічені у ньому податкові накладні
були використані для формування
податкового кредиту поза межами 1095
днів. Так, зокрема, в акті зазначено про
включення позивачем до податкового
кредиту у листопаді 2007 року податкових
накладних від 29.11.2004 № 11659, від 31.01.2005 №
13285, складених постачальником (ВАТ
«Кримзалізбезтон»), що свідчить про
реалізацію Товариством права на
податковий кредит за цими податковими
накладними у межах 1095-денного строку.

А відтак для надання правильної
правової оцінки обставинам щодо
нарахування позивачеві оспорюваної
суми податкового зобов'язання з ПДВ
судам слід було встановити факт
дотримання Товариством умови
декларування податкового кредиту у
межах вказаного строку по кожній
податковій накладній, за якою ДПІ не
визнала право позивача на податковий
кредит.

Враховуючи наведену неповноту
дослідження судами обставин справи, що
виключає можливість перевірки
правильності ухвалених у справі
рішень, оскаржувані судові акти
підлягають скасуванню з направленням
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Під час нового розгляду справи суду
слід взяти до уваги викладені в цій
ухвалі обставини, безпосередньо
дослідити докази та перевірити
обставини, що входять до предмета
доказування у справі, за необхідності
витребувавши у сторін необхідні
документи для встановлення цих
обставин, дати правильну юридичну
оцінку встановленим обставинам та
постановити правильне та обґрунтоване
рішення.

У зв'язку з реорганізацією відповідача
у справі Вищий адміністративний суд
України вважає за необхідне замінити
ДПІ її правонаступником - державною
податковою інспекцією у
Балаклавському районі Головного
управління Міндоходів у м. Севастополі.

Керуючись статтями 55, 160, 167, 220, 221, 223, 227,
231 Кодексу адміністративного
судочинства України, Вищий
адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

1. Замінити державну податкову
інспекцію у Балаклавському районі м.
Севастополя Державної податкової
служби її правонаступником - державною
податковою інспекцією у
Балаклавському районі Головного
управління Міндоходів у м. Севастополі.

2. Касаційну скаргу державної
податкової інспекції у Балаклавському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Севастополі
задовольнити частково.

3. Постанову окружного
адміністративного суду міста
Севастополя від 08.12.2011 та постанову
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 29.05.2012 у
справі № 2а-2874/10/2770 скасувати.

3. Справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:О.В. Вербицька Н.Є. Маринчак