Справа № 826/14486/13-а
Суддя: Парінов А.Б.
Дата ухвалення: 2014-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Кармазін
Суддя-доповідач: Парінов А.Б.
ПОСТАНОВА

Іменем України

30 січня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Грибан І.О., Губської О.А.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю «Ера Новації» на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 15 листопада 2013 року у
справі за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю «Ера
Новації» до Державної податкової
інспекції у Голосіївському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві, за участю третіх осіб: ТОВ «Фірма
«Асіа» і ТОВ «Тесей ЛТД» про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Голосіївському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
14.05.2013 № № та № .

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 15
листопада 2013 року в задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим
рішенням, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
оскаржувану постанову та прийняти нове
рішення, яким позов задовольнити.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що
суд першої інстанції при винесенні
оскаржуваного рішення неправильно
застосував норми матеріального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

В засідання учасники процесу не
з'явилися, будучи належним чином
повідомленими про дату, час і місце
апеляційного розгляду.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд
апеляційної інстанції може розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі неприбуття жодної з
осіб, які беруть участь у справі, у
судове засідання, хоча вони були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
перегляду оскаржуваного рішення суду
першої інстанції, колегія суддів
визнала можливим розглядати справу в
порядку письмового провадження.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи та
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
посадовими особами Державної
податкової інспекції у Голосіївському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку ТОВ «Ера Новації» (код ЄДР
37559844, адреса: 03083, м. Київ, вул. Весняна, 6)
з питань правильності нарахування,
повноти і своєчасності слати ПДВ та
податку на прибуток підприємства по
взаємовідносинам з ТОВ «Фірма «Асіа»
(код ЄДР 38203305) та ТОВ «Тесей ЛТД» (код
ЄДР 37818657) за весь період
взаємовідносин.

За результатами проведеної перевірки
контролюючим органом складено акт
перевірки від 22.04.2013 № 252/1-22-70-37559844, в
якому встановлено порушення позивачем
вимог пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України, в
результаті чого занижено податок на
прибуток в розмірі 117499,00 грн. та п. 198.3, п.
198.6 ст. 198 ПК України, в результаті чого
занижено податок на додану вартість у
розмірі 111904,00 грн.

На підставі акта перевірки від 22.04.2013 №
252/1-22-70-37559844 відповідачем 14.05.2013 року
винесено податкове
повідомлення-рішення № ,
відповідно до якого позивачу збільшено
грошове зобов'язання за платежем
«податок на додану вартість» на 111 904
грн. за основним платежем та на 27 976 грн.
за штрафними санкціями; та № ,
відповідно до якого позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання за
платежем «податок на прибуток» на 117 499
грн. за основним платежем та на 29 375 грн.
за штрафними санкціями.

Вважаючи вказані податкові
повідомлення-рішення протиправними,
позивач звернувся з даним позовом до
суду.

Приймаючи рішення про відмову в
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з того, що
господарські операції позивача з ТОВ
«Фірма Асіа» і ТОВ «Тесей ЛТД» не мали
реального характеру, оскільки в силу
відсутності у контрагентів позивача
виробничого обладнання, транспортних
засобів та торгівельного обладнання,
відсутність у підприємств необхідних
умов для здійснення господарської
діяльності в частині, купівлі, продажу,
реалізації, зберігання та
відвантаження товарно-матеріальних
цінностей, а так само здійснення
господарських операцій без мети
настання реальних наслідків, свідчить
про неможливість здійснення
господарської діяльності цими
контрагентами.

Колегія суддів не погоджується з
наведеним висновком суду першої
інстанції з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
заявлені позивачем суми бюджетного
відшкодування за період, що
перевірявся, за висновками
контролюючого органу не підлягають
відшкодуванню, оскільки договори,
укладені позивачем з його
контрагентами: ТОВ «Фірма Асіа» і ТОВ
«Тесей ЛТД» є такими, що укладені без
мети настання реальних наслідків.

Колегія суддів звертає увагу, що
наслідки в податковому обліку платника
податків створюють лише реально
вчинені господарські операції, тобто
такі, що пов'язані з рухом активів,
зміною зобов'язань чи власного
капіталу платника, та відповідають
змісту, відображеному в укладених
платником податку договорах.

Таким чином, в даному випадку
дослідженню підлягає реальність
господарських операцій, що є підставою
для виникнення права на податковий
кредит та/або бюджетне відшкодування;
добросовісність дій платника податку,
яка полягає у відповідності вчинених
ним дій господарській меті, а також
реальність усіх даних, наведених у
документах, що надають право на
податковий кредит та/або бюджетне
відшкодування.

Колегією суддів встановлено, що
позивачем у 2012 році було укладено з ТОВ
«БМК Тріада» договори підряду на
виконання ремонтних робіт з ремонту
сходових клітин та влаштування
освітлення під'їздів житлових
будинків, а саме: договір № 20 24.05.2012 р. та
договір № 21 від 01.08.2012 р. з правом
залучення третіх осіб.

В якості субпідрядників позивачем було
залучено шляхом укладання договорів
субпідряду з ТОВ «Фірма «Асіа» та ТОВ
«Тесей ЛТД».

Як вбачається з матеріалів справи, між
ТОВ «Ера Новації» (Замовник) та ТОВ
«Фірма «Асіа» (Підрядник) укладено
договір підряду № 22/12 від 10.10.2012.

Згідно даного договору підрядник
зобов'язувався за завданням замовника
виконати роботи по капітальному
ремонту сходових клітин та влаштування
освітлення житлових будинків
Оболонського району міста Києва по вул.
Автозаводській, 7.

Вартість робіт згідно договору
становить 172 800 грн., у т.ч. ПДВ 28 800 грн.

На виконання договору сторонами
підписано акти приймання виконаних
будівельних робіт за листопад 2012 р. з
довідками про вартість виконаних
робіт.

ТОВ «Фірма «Асіа» виписано на адресу
ТОВ «Ера Новації» податкові накладні
на загальну суму 172 800 грн., у т.ч. ПДВ 28 800
грн.

За вказаним договором роботи позивачем
оплачені не були, у зв'язку з чим у ТОВ
«Ера Новації» із ТОВ «Фірма «Асіа»
виникла кредиторська заборгованість
на суму 172 800 грн., у т.ч. ПДВ 28 800 грн.

Наведена вище вартість робіт за
договором підряду № 22/12 від 10.10.2012 була
віднесена позивачем до складу
податкового кредиту та валових витрат.

Між ТОВ «Ера Новації» (Замовник) та ТОВ
«Тесей ЛТД» (Підрядник) укладено
договір підряду № 01/07 від 01.07.2012.

Згідно даного договору підрядник
зобов'язувався за завданням замовника
виконати роботи по капітальному
ремонту сходових клітин та влаштування
освітлення житлових будинків
Печерського району міста Києва на
бульв. Л.Українки, 14, під'їзди 1,2,3,4.
Вартість робіт згідно договору
становить 211 860 грн., у т.ч. ПДВ 35 310 грн.

До вказаного договору від 01.07.2012
сторонами було укладено додаткову
угоду, за умовами якої підрядник
додатково зобов'язувався за завданням
замовника виконати роботи по
капітальному ремонту сходових клітин
та влаштування освітлення житлових
будинків Оболонського району міста
Києва по вул. Автозаводській, 7.
Винагорода підрядника згідно
додаткової угоди становить 286 761 грн., у
т.ч. ПДВ 47 793,50 грн.

На виконання умов договору та
додаткової угоди, зазначених вище,
позивачем та його контрагентом
оформлено акти приймання виконаних
будівельних робіт та довідки про
вартість виконаних робіт та виписано
податкові накладні на загальну суму 498
621 грн., у т.ч. ПДВ 83 104 грн..

Судом встановлено, що за вказаним
договором роботи позивачем оплачені
були не в повному обсязі, у зв'язку з чим
у ТОВ «Ера Новації» із ТОВ «Тесей ЛТД»
виникла кредиторська заборгованість
на суму 163731 грн., у т.ч. ПДВ 27289 грн.

Вартість за надані роботи в сумі 286 761
грн., у т.ч. ПДВ 47 793,50 грн. у повному
обсязі була віднесена позивачем до
складу податкового кредиту та валових
витрат.

На підтвердження факту виконання
договорів субпідряду позивачем надано
локальні коштприси, акти-допуски на
об'єкти.

Крім того, судом встановлено, що ТОВ
«Фірма Асіа» і ТОВ «Тесей ЛТД» мають
ліцензії на здійснення діяльності у
будівництві, що видані Державною
архітектурно-будівельною інспекцією
України.

Крім того, виконання договорів підряду
позивача, укладених з ТОВ «БМК Тріада»,
підтверджується виписками банку ТОВ
«БМК Тріада», що місяться в матеріалах
справи.

Наведене свідчить про наявність
господарської мети при здійсненні
вказаних вище господарських операцій.

Враховуючи те, що виконання
дослідженими в судовому засіданні
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, які були
надані відповідачу до перевірки,
доведеність подальшого використання
придбаних послуг у власній
господарській діяльності позивача, суд
приходить до висновку про
безпідставність тверджень відповідача
про неправомірне формування
податкового кредиту за наслідками
таких операцій та зазначає, що
формальна невідповідність первинних
документів встановленим вимогам не
може свідчити про безтоварний характер
господарських операцій.

Окрім того, згідно з ч. 1 ст. 18 «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців», якщо
відомості, які підлягають внесенню
до Єдиного державного реєстру, були
внесені до нього, то такі відомості
вважаються достовірними і можуть бути
використані в спорі з третьою особою,
доки до них не внесено відповідних
змін.

Відповідачем не надано доказів з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців,
щодо наявності запису про виключення з
реєстру контрагента позивача на момент
укладення чи виконання договору або
відсутності у нього статусу платника
ПДВ.

Колегія суддів критично оцінює
посилання відповідача на матеріали
податкової звітності контрагентів
позивача та посилання на відсутність у
них матерфіально-технічних ресурсів
для здійснення господарської
діяльності.

Практика Європейського суду з прав
людини, яка відповідно до ст. 17 Закону
України «Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини» є джерелом права,
свідчить про те, якщо державні органи
мають інформацію про зловживання в
системі оподаткування конкретною
компанією, вони повинні застосовувати
відповідні заходи саме до цього
суб'єкта, а не розповсюджувати
негативні наслідки на інших осіб при
відсутності зловживання з їх боку
(Рішення Європейського суду з прав
людини від 09.01.2007р. у справі «Інтерсплав
проти України»).

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що операції позивача з ТОВ
«Тесей ЛТД» і ТОВ «Фірма «Асіа» мали
реальний характер, оскільки
підтверджуються необхідними
первинними документами.

Згідно з пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України податковий кредит -
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1. Податкового
кодексу України (у редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г)
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.2. ст. 198 ПК України
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: або
дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг; або дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Водночас відповідно до п.198.3 ст. 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно п. 198.6. Податкового кодексу
України не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими порушенням вимог ст. 201
цього Кодексу) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201
цього Кодексу. У разі коли на момент
перевірки платника податку органом
державної податкової служби суми
податку, попередньо включені де складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

Проаналізувавши встановлені фактичні
обставини справи на підставі наведених
норм законодавства, колегія суддів
приходить до висновку, що надані
позивачем первинні документи
підтверджують реальне здійснення
господарських операцій між позивачем
та ТОВ «Фірма «Асіа» і ТОВ «Тесей ЛТД»
у спірний період та наявність
господарської мети при їх здійсненні.

Посилання суду першої інстанції на
неможливість віднесення сум за надані
послуги за вищевказаними договорами до
податкового кредиту у зв'язку з
наявністю у позивача заборгованості за
отримані послуги спростовується п. 198.2.
ст. 198 ПК України, згідно з датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: або дата списання
коштів з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відтак, виходячи з встановлення судом
факту отримання позивачем послуг за
договорами підряду, колегія суддів
приходить до висновку, що право
позивача на отримання податкового
кредиту підтверджене належними
доказами, а тому висновок відповідача
про порушення позивачем вимог п. 198.3 ст.
198 Податкового кодексу України
внаслідок завищення від'ємного
значення з податку на додану вартість
не відповідає дійсним обставинам
справи.

Перевіряючи висновок податкового
органу про порушення позивачем вимог
пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України, колегія
суддів виходить з наступного.

Відповідно до підпункту 138.1.1 п. 138.1 ст. 138
Податкового кодексу України, витрати
операційної діяльності включають:
собівартість реалізований товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та
інших витрат беруться для визначення
об'єкта оподаткування з урахуванням
пунктів 138.2, 138.1 даної статті, пунктів
140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших
статей цього Кодексу, які прямо
визначають особливості формування
витрат платника податку.

Згідно з пунктом 138.2 ст. 138 Податкового
кодексу України, витрати які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визначаються на основі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами, ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
даного Кодексу.

Відповідно до п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст.139
Податкового кодексу України не
включаються до складу витрат витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Таким чином, враховуючи наведене,
колегія суддів приходить до висновку,
що витрати, понесені позивачем за
період, що перевірявся, при веденні
фінансово-господарської діяльності з
ТОВ «Фірма «Асіа» і ТОВ «Тесей ЛТД»
повинні приймати участь у формуванні
об'єкта оподаткування з податку на
прибуток підприємства за цей період,
оскільки підтверджуються відповідними
первинними документами.

Посилання податкового органу на
порушення позивачем вимог п.1, п.5 ст.203,
п.1,2 ст. 215, п.1 ст. 216, ст. 228, ст. 626, ст. 629, ст.
650, ст. 655, ст. 658, ст. 662 Цивільного кодексу
України колегія суддів вважає
недоречними у зв'язку з тим, що на
підставі ч. 3 ст. 228 ЦК України доводити
недійсність правочинів (господарських
зобов'язань) органи державної
податкової служби зобов'язані у
судовому порядку.

Доводи апеляційної скарги
спростовують висновки суду першої та
дають підстави вважати, що судом при
розгляді справи неправильно
застосовано норми матеріального та
права, які регулюють спірні
правовідносини, та процесуального
права.

Згідно пп. 1. 3. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України,
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є: неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи, а
також порушення норм матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи або
питання.

Зважаючи на те, що рішення суду першої
інстанції є незаконним так, як прийняте
з порушення норм матеріального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, оскаржувану постанову належить
скасувати та прийняти нове рішення,
яким позов задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку про стягнення з
Державного бюджету України на користь
позивача витрат зі сплати судового
збору.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 160, 197, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України,
колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «Ера
Новації» задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 15 листопада 2013 року
скасувати.

Прийняти нову постанову.

Адміністративний позов товариства з
обмеженою відповідальністю «Ера
Новації» задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Голосіївському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві від
14.05.2013 № та № .

Стягнути з Державного бюджету України
на користь товариства з обмеженою
відповідальністю «Ера Новації» (03083, м.
Київ, вул. Весняна, 6, , р/р
260062537 в ПАТ «ПОЛТАВА-БАНК» в м. Києві,
МФО 322562) витрати зі сплати судового
збору в розмірі 2294,00 грн. (дві тисячі
двісті дев'яносто чотири грн. 00 коп).

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, а якщо його було
прийнято за наслідками розгляду у
письмовому провадженні, - через п'ять
днів після направлення копій особам,
які беруть участь у справі (ч. 5 статті
254 КАС України). Касаційна скарга на
судові рішення подається
безпосередньо до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів
після набрання законної сили судовим
рішенням суду апеляційної інстанції,
крім випадків, передбачених цим
Кодексом, а в разі складення постанови
в повному обсязі відповідно до статті
160 цього Кодексу - з дня складення
постанови в повному обсязі (стаття 212
КАС України).

Головуючий суддя

А.Б. ПаріновСудді
І.О. Грибан О.А.
Губська

Головуючий суддя

Парінов А.Б.

Судді:

Грибан І.О.

Губська О.А.