Справа № 748/441/14-а
Суддя: Козак В. І.
Дата ухвалення: 2014-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

№6-а/748/191/14
Єдиний унікальний № 748/441/14-а
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2014 року
м.
Чернігів

Чернігівський районний суд
Чернігівської області у складі:

головуючого судді Козак В.І.,

при секретарі Барбаш
К.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні суду у м.
Чернігові подання головного
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Чернігівській області про зміну
способу і порядку виконання рішення
суду, -

ВСТАНОВИВ:

Головний державний виконавець відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Чернігівській області звернувся до
суду 27 січня 2014 року із поданням, в
якому просить змінити спосіб і порядок
виконання постанови Чернігівського
районного суду Чернігівської області
№2а-11530/2011 від 01 листопада 2011 року та
стягнути з Управління праці та
соціального захисту населення
Чернігівської районної державної
адміністрації грошову суму 1 029,08 грн на
користь ОСОБА_1, мотивуючи свої вимоги
тим, що управління пенсійного фонду,
видатки якого є цілеспрямованими не
має у володінні власних коштів для
забезпечення перерахування їх в
рахунок виконання судових рішень.

Представник заявника у судове
засідання не з'явився, згідно поданої
до суду заяви просив справу розглянути
за його відсутності.

Представник Управління праці та
соціального захисту населення
Чернігівської районної державної
адміністрації не з'явився, про день та
час розгляду справи повідомлявся.

Заінтересована особа ОСОБА_1 в судове
засідання не з'явився.

Враховуючи положення ч.2 ст. 263 КАС
України, суд вважає можливим провести
розгляд справи у відсутності не
з»явившихся осіб та згідно ст. 41 цього
Кодексу, фіксування судового засідання
за допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснювати.

Дослідивши матеріали справи, суд
дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що постановою
Чернігівського районного суду
Чернігівської області від 01 листопада
2011 року визнано неправомірними дії
Управління праці та соціального
захисту населення Чернігівської
районної державної адміністрації щодо
відмови у здійсненні нарахування
ОСОБА_1 щомісячної грошової допомоги, у
зв'язку з обмеженням споживання
продуктів харчування місцевого
виробництва та особистого підсобного
господарства особи проживаючої у зоні
посиленого радіоекологічного
контролю, відповідно ст.37 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" в розмірі 30%
мінімальної заробітної плати, за
період із 13 січня 2011 року по 01 травня 2011
року включно, зобов'язано Управління
праці та соціального захисту населення
Чернігівської районної державної
адміністрації здійснити нарахування
та виплату ОСОБА_1 щомісячної грошової
допомоги у зв'язку з обмеженням
споживання продуктів харчування
місцевого виробництва та особистого
підсобного господарства, передбачену
ч.1 ст.37 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", за період із 13 січня 2011
року по 01 травня 2011 року включно, у
розмірі 30% мінімальної заробітної
плати, з урахуванням фактично
виплачених коштів.

Постанова суду залишена без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 20 листопада
2012 року.

Відповідно до ст. 263 КАС України - за
наявності обставин, що ускладнюють
виконання судового рішення
(відсутність коштів на рахунку,
відсутність присудженого майна в
натурі, стихійне лихо тощо), державний
виконавець може звернутися до
адміністративного суду, що видав
виконавчий лист, із поданням, а сторона
виконавчого провадження - із заявою про
відстрочення або розстрочення
виконання, зміну чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення. Питання про відстрочення або
розстрочення виконання, зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення може бути
розглянуто також за ініціативою суду.

Заявник посилається на те, що
позбавлений можливості організувати
виконання рішення без участі боржника
у зв'язку з формулюванням рішення
зобов'язання «виплатити», тоді як
застосування вимоги «стягнути»
дозволить виконати рішення.

Між тим, суд з доводами заявника не
погоджується, оскільки заявник, як на
підставу неможливості виконання
рішення суду, посилається на
відсутність коштів на рахунку
боржника.

Проте, заявником не надано суду
відповідних доказів наявності
обставин, що ускладнюють виконання
судового рішення.

Крім того, під порядком виконання
рішення слід розуміти законодавчу
послідовність і зміст виконавчих дій
державним виконавцем, а також права і
обов'язки суб'єктів виконавчого
провадження під час їх вчинення.

Під зміною способу та порядку
виконання рішення слід розуміти
прийняття судом нових заходів для
реалізації рішення в разі неможливості
його виконання у порядку і способом,
раніше встановленим судом.

Тобто, суд за наявності обґрунтованих
підстав та належних доказів, може
змінити спосіб та порядок виконання
рішення суду.

Разом з тим, під обґрунтованими
підставами слід розуміти наявність
обставин, які є об'єктивно
непереборними, тобто такими, що
ускладнюють або унеможливлюють
виконання рішення суду у раніше
встановлений судом спосіб. Наявність
таких обставин має бути підтверджено
належними та допустимими доказами.

Заявником не надано доказів існування
виняткових обставин, що можуть
ускладнити або унеможливити виконання
рішення суду у раніше встановлений
судом спосіб, а тому суд вважає, що
відсутні правові підстави для зміни
способу, порядку та встановлення
строку виконання постанови.

Відповідно до преамбули Закону України
«Про виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини» - цей Закон регулює відносини,
що виникають у зв'язку з обов'язком
держави виконати рішення
Європейського суду з прав людини у
справах проти України; з необхідністю
усунення причин порушення Україною
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод і протоколів до
неї; з впровадженням в українське
судочинство та адміністративну
практику європейських стандартів прав
людини; зі створенням передумов для
зменшення числа заяв до
Європейського суду з прав людини проти
України.

Згідно до ст. 17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини» - суди застосовують при
розгляді справ Конвенцію та практику
Суду як джерело права.

Так, Європейським судом з прав людини у
справі «Кечко проти України» було
зазначено, що органи державної влади не
можуть посилатись на відсутність
коштів як причину невиконання своїх
зобов'язань.

Разом з тим, суд зазначає, що,
відповідно до ч. 4 ст. 105 КАС України,
адміністративний позов може містити
вимоги про: 1) скасування або визнання
нечинним рішення відповідача - суб'єкта
владних повноважень повністю чи
окремих його положень; 2) зобов'язання
відповідача - суб'єкта владних
повноважень прийняти рішення або
вчинити певні дії; 3) зобов'язання
відповідача - суб'єкта владних
повноважень утриматися від вчинення
певних дій; 4) стягнення з відповідача -
суб'єкта владних повноважень коштів на
відшкодування шкоди, завданої його
незаконним рішенням, дією або
бездіяльністю; 5) виконання зупиненої
чи не вчиненої дії; 6) встановлення
наявності чи відсутності компетенції
(повноважень) суб'єкта владних
повноважень; 7) примусове відчуження
земельної ділянки, інших об'єктів
нерухомого майна, що на ній розміщені, з
мотивів суспільної необхідності.

Такої вимоги, як «стягнути з суб'єкта
владних повноважень грошові кошти»,
диспозиція статті не передбачає.

Дана правова позиція викладена також в
листі Вищого адміністративного суду
України від 13.06.2012 року № 1483/12/13-12,
відповідно до якої, відповідно
статтями 21, 105, 162 Кодексу
адміністративного судочинства
України, визначено, що
адміністративний позов може містити
вимоги щодо визнання незаконними
рішення, дії чи бездіяльності
відповідача, зобов'язання його вчинити
певні дії, відшкодувати шкоду,
заподіяну незаконним рішенням, дією чи
бездіяльністю.

Встановивши, що відповідачі порушили
норми права, які регулюють спірні
відносини, адміністративний суд
повинен визнати такі дії протиправними
і зобов'язати відповідачів здійснити
нарахування та виплату належних сум
відповідно до закону, а не ухвалювати
рішення про стягнення конкретних сум
із відповідача.

Також, судом враховується позиція
Верховного Суду України, яка у
відповідності до ч.1 ст.244-2 КАС України є
обов»язковою для застосування, що
викладена в постанові від 28 жовтня 2008
року, де Верховний Суд України, серед
іншого, зазначив, що відповідно до
статей 21, 105, 162 КАС України
адміністративний позов може містити
вимоги щодо визнання незаконними
рішення, дії чи бездіяльності
відповідача, зобов'язання його вчинити
певні дії, відшкодувати шкоду,
заподіяну незаконним рішенням, дією чи
бездіяльністю. Установивши, що
відповідачі порушили норми права, які
регулюють спірні відносини,
адміністративний суд повинен визнати
такі дії протиправними і зобов'язати
відповідачів здійснити нарахування та
виплату належних сум відповідно до
закону, а не ухвалювати рішення про
стягнення конкретних сум.

Таке правило підлягає застосуванню під
час вирішення питання про зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення.

Враховуючи викладене суд вважає, що у
задоволенні подання головного
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Чернігівській області про зміну
способу і порядку виконання постанови
Чернігівського районного суду
Чернігівської області №2а-11530/11 від 01
листопада 2011 року необхідно відмовити.

Керуючись ст. 5, 33 ЗУ «Про виконавче
провадження», ст.263 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання головного
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Чернігівській області про зміну
способу і порядку виконання постанови
Чернігівського районного суду
Чернігівської області №2а-11530/11 від 01
листопада 2011 року - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п'яти днів з дня проголошення ухвали.
Якщо ухвалу було постановлено у
письмовому провадженні або без виклику
особи, яка її оскаржує, апеляційна
скарга подається протягом п'яти днів з
дня отримання копії ухвали. Апеляційна
скарга, подана після закінчення
строків, установлених цією статтею,
залишається без розгляду, якщо суд
апеляційної інстанції за заявою особи,
яка її подала, не знайде підстав для
поновлення строку, про що
постановляється ухвала.

Суддя
В.І. Козак