Справа № 755/1774/14-а
Суддя: Галаган В. І.
Дата ухвалення: 2014-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 755/1774/14-а
Провадження № 2-а/755/119/14
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" лютого 2014 р.
м.
Київ

Суддя Дніпровського районного суду м.
Києва Галаган В.І., розглянувши в
порядку скороченого провадження
матеріали адміністративної справи за
позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в
Дніпровському районі м. Києва про
визнання дій неправомірними, -

в с т а н о в и в :

Позивач 16.01.2014 року звернувся до суду з
адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Дніпровському районі м. Києва про
визнання дій неправомірними та просить
постановити рішення, яким визнати дії
відповідача Управління Пенсійного
фонду України у Дніпровському районі м.
Києва протиправними в частині відмови
у проведенні позивачу перерахунку
щомісячного довічного грошового
утримання, та просить зобов'язати
відповідача здійснити перерахунок
щомісячного довічного грошового
утримання, що виплачується позивачу,
без обмеження розміру щомісячного
грошового утримання, у розмірі 90% від
заробітної плати працюючого судді
Верховного Суду України, станом на
03.06.2013 року, та виплачувати його
щомісячно, починаючи з 23.07.2013 року.

Позивач мотивував заявлені вимоги тим,
що у 2003 році його звільнено з посади
судді Верховного Суду України, у
зв'язку із поданням заяви про відставку
з правом отримання довічного грошового
утримання, яке на час звернення з даним
позовом до суду виплачується
відповідачем у розмірі 17 428,56 грн. На
підставі ст. 43 Закону України „Про
статус суддів" в редакції 1992 року, стаж
судді у відставці ОСОБА_1 надає право на
одержання щомісячного грошового
утримання, визначеного у розмірі 90%
заробітної плати. У зв'язку із змінами
оплати праці суддів, 23.07.2013 року
позивачем було подано заяву до
відповідача з проханням привести у
відповідність до ст. 138 Закону України
"Про судоустрій і статус суддів" розмір
грошового утримання, при цьому
позивачем було надано довідку
Верховного Суду України від 05.07.2013 року
№ 433/0/21-13, згідно якої суддівська
винагорода судді Верховного Суду
України, який працює на відповідній
посаді, яка враховується при
перерахунку щомісячного довічного
грошового утримання суддям у відставці
станом на 06.03.2013 року складає 25 348,70 грн.
Листом відповідача від 01.08.2013 року №
13798/06 позивачу було відмовлено в
задоволенні клопотання, обґрунтовуючи
відмову посиланням на положення статті
138 Закону України "Про судоустрій і
статус суддів", якою, за твердженням
відповідача, передбачено право на
перерахунок суми довічного грошового
утримання судді у відставці
Конституційного суду України, однак
таке право не передбачено відносно
суддів у відставці Верховного Суду
України. Позивач вважає відмову
відповідача протиправною та такою, що
не ґрунтується на вимогах діючого
Закону України "Про судоустрій і статус
суддів", тому змушений звернутись з
даним позовом в судовому порядку.

Ухвалою Дніпровського районного суду
м. Києва від 22.01.2014 року вирішено
питання про розгляд справи в
скороченому провадженні.

Вивчивши письмові матеріали справи,
суд приходить до наступного.

Незалежність і недоторканність суддів
гарантуються Конституцією і законами
України. (ч. 1 ст. 126 Конституції України)

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває
на обліку в Управлінні Пенсійного
фонду України у Дніпровському районі м.
Києва як суддя Верховного Суду України
у відставці та отримує довічне грошове
утримання відповідно до Закону України
„Про судоустрій і статус суддів",
розмір якого станом на 01.07.2013 року
становить 17 428,56 грн. (а.с. 6, 8)

Згідно довідки Верховного Суду України
№ 433/0/21-13 від 05.07.2013 року, суддівська
винагорода судді Верховного Суду
України, який працює на відповідній
посаді, станом на 06.03.2013 року, яка
враховується при перерахунку
щомісячного грошового утримання
суддям у відставці (Рішення
Конституційного Суду України від 03.06.2013
року № 3-рп/2013), складає 25 348,70 грн. (а.с. 9)

Листом Управління Пенсійного фонду
України у Дніпровському районі м. Києва
№ 13798/06 від 01.08.2013 року ОСОБА_1
відмовлено у перерахуванні розміру
довічного грошового утримання судді у
відставці, посилаючись на положення ч. 4
ст. 138 Закону України "Про судоустрій і
статус суддів", щодо перерахунку
довічного грошового утримання у разі
зміни грошового утримання діючих
суддів лише суддям Конституційного
Суду України. (а.с. 8)

Згідно положення ч. 1 ст. 129 Закону
України "Про судоустрій і статус
суддів", суддівська винагорода
регулюється цим Законом, Законом
України "Про Конституційний Суд
України" та не може визначатися іншими
нормативно-правовими актами.

У правовій позиції Конституційного
Суду України, висловленій ним у Рішенні
у справі про гарантії незалежності
суддів від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007, а
також у низці його попередніх рішень,
зокрема від 24 червня 1999 року № 6-рп/99
(справа про фінансування судів), від 20
березня 2002 року № 5-рп/2002 (справа щодо
пільг, компенсацій і гарантій), від 01
грудня 2004 року № 19-рп/2004 (справа про
незалежність суддів як складову
їхнього статусу), від 01 грудня 2004 року №
20-рп/2004 (справа про зупинення дії або
обмеження пільг, компенсацій і
гарантій), від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005
(справа про рівень пенсії і щомісячного
грошового утримання), Конституційний
Суд України наголошує, що Стаття 22
(частина третя) Конституції України
встановила, що при прийняті нових
законів або внесенні змін до чинних
законів не допускається звуження
змісту та обсягу існуючих прав і
свобод.

Згідно Рішення Конституційного Суду
України № 18-рп/2011 від 14.12.2011 року у
справі за конституційним поданням
Верховного Суду України щодо
офіційного тлумачення поняття
"щомісячне довічне грошове утримання",
що міститься у підпункті "е" підпункту
165.1.1 пункту 165.1 статті 165 Податкового
Кодексу України визначено, що
особливість щомісячного грошового
утримання судді полягає в тому, що воно
не належить до суддівської винагороди
і тому не є складовою заробітної плати
судді. Виходячи з системного аналізу
положень Закону це утримання є
самостійною гарантією незалежності
судді та складовою його правового
статусу. У вказаному Рішенні зазначено,
що відмінність щомісячного грошового
утримання працюючого судді від
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці полягає у
тому, що судді, які мають право на
відставку та продовжують працювати на
посаді судді, цю виплату одержують
виключно з Державного бюджету України,
а судді у відставці - з Пенсійного фонду
України за рахунок коштів Державного
бюджету України (частина 5 статті 138
Закону).

Пенсійний фонд України є уповноваженим
державою органом, зокрема, щодо виплати
щомісячного довічного грошового
утримання суддям у відставці (абзац 8
підпункту 5 пункту 4 Положення про
Пенсійний фонд України, затвердженого
Указом Президента України "Про
положення про Пенсійний фонд України"
від 06 квітня 2001 року № 384).

Конституційний Суд України вирішив, що
в аспекті конституційного подання
поняття "щомісячне довічне грошове
утримання", що міститься у підпункті "е"
підпункту 165.1.1 пункту 165.1 статті 165
Податкового Кодексу України, в
системному зв'язку з положеннями
Закону України "Про судоустрій і статус
суддів" від 07 липня 2010 року № 2453-VI з
наступними змінами означає
неоподатковувану грошову виплату як
судді, який, маючи право на відставку,
продовжує працювати на посаді судді та
одержує її з Державного бюджету
України у вигляді щомісячного
грошового утримання, що є складовою
правового статусу судді і однією з
гарантій його незалежності, так і судді
у відставці, який одержує таку виплату
з Пенсійного фонду України за рахунок
коштів Державного бюджету України.

Відповідно до частини 3 статті 138
Закону України "Про судоустрій і статус
суддів" (із змінами і доповненнями)
встановлено, що щомісячне довічне
грошове утримання виплачується судді у
розмірі 80 відсотків грошового
утримання судді з якого було сплачено
єдиний внесок на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування, а до 1
січня 2011 року - страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, який працює на
відповідній посаді.

У разі зміни розміру грошового
утримання діючих суддів
Конституційного Суду України
відповідно здійснюється перерахунок
раніше призначеного щомісячного
довічного грошового утримання.
Перерахунок щомісячного довічного
грошового утримання здійснюється з
усієї суми заробітної плати діючих
суддів Конституційного Суду України з
дня виникнення права на відповідний
перерахунок. (ч. 4 ст. 138 Закону України
"Про судоустрій і статус суддів" (із
змінами і доповненнями).

Частиною 5 статті 138 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" (із змінами
і доповненнями) визначено, що
максимальний розмір щомісячного
довічного грошового утримання суддів у
відставці (з урахуванням надбавок,
підвищень, додаткової пенсії, цільової
грошової допомоги, пенсії за особливі
заслуги перед Україною, індексації та
інших доплат до пенсії, встановлених
законодавством, крім доплати до
надбавок окремим категоріям осіб, які
мають особливі заслуги перед
Батьківщиною) не може перевищувати
десяти прожиткових мінімумів,
установлених для осіб, які втратили
працездатність. Довічне грошове
утримання суддям виплачується
органами Пенсійного фонду України за
рахунок коштів Державного бюджету
України.

Рішенням Конституційного Суду України
№ 3-рп/2013 від 03 червня 2013 року визнано
такими, що відповідають Конституції
України (є конституційними), частини
першу, другу статті 138 Закону України
„Про судоустрій і статус суддів" від 7
липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону
України „Про заходи щодо
законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи" від 8
липня 2011 року № 3668-VI.

Разом з тим, Рішенням Конституційного
Суду України № 3-рп/2013 від 03 червня 2013
року визнано такими, що не відповідають
Конституції України (є
неконституційними):

- частину третю, перше, друге, третє
речення частини п'ятої статті 138 Закону
України „Про судоустрій і статус
суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у
редакції Закону України „Про заходи
щодо законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи" від 8
липня 2011 року № 3668-VI;

- статтю 2 Закону України „Про заходи
щодо законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи" від 8
липня 2011 року № 3668-VI в частині
поширення її дії на Закон України „Про
судоустрій і статус суддів" від 7 липня
2010 року № 2453-VI

Положення Закону України „Про
судоустрій і статус суддів" від 7 липня
2010 року № 2453-VI у редакції Закону
України „Про заходи щодо
законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи" від 8
липня 2011 року № 3668-VI та Закону України
„Про заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи" від 8 липня 2011 року № 3668-VI,
визнані неконституційними, втрачають
чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України цього
Рішення.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку, що пенсійне забезпечення
суддів у відставці, що працювали у
системі загальної юрисдикції,
законодавчо не підлягає до звуження
порівняно із пенсійним забезпеченням
суддівського складу Конституційного
Суду України, та протилежне положення
визнано таким, що не відповідає
Конституції України (є
неконституційним).

Частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед Законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямовано це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Дослідивши надані суду письмові
докази, ураховуючи Рішення
Конституційного Суду України № 3-рп/2013
від 03 червня 2013 року, що має
преюдиціальне значення, суд приходить
до висновку про обґрунтованість
позовних вимог позивача, який, маючи
статус судді у відставці, досягнув
пенсійного віку, із стажем роботи, що
надає право на отримання щомісячного
грошового утримання у розмірі 90%
заробітної плати працюючого судді
Верховного Суду України, що станом на
03.06.2013 року становить 25 348,70 грн., а
відповідач, діючи не у спосіб, що
передбачений Конституцією України та
Законом України "Про судоустрій і
статус суддів" неправомірно відмовив
позивачу в задоволенні його заяви про
перерахунок щомісячного довічного
грошового утримання, що підлягає до
перерахунку у розмірі 90% від заробітної
плати працюючого судді на відповідній
посаді, з 23.07.2013 року, тобто з дати
звернення позивача з вимогами до
відповідача про відновлення порушених
прав та законних інтересів
відповідачем щодо бездіяльності
останнього у здійсненні перерахунку
довічного грошового утримання
позивача згідно із змінами, внесеними
Рішенням Конституційного Суду України
№ 3-рп/2013 від 03 червня 2013 року.

У частині першій статті 126 Конституції
України закріплено положення, згідно з
яким незалежність і недоторканість
суддів гарантується Конституцією і
законами України. Складовою цих
гарантій є обов'язок Держави
забезпечувати фінансування та належні
умови для функціонування судів і
діяльності суддів через визначення у
Державному бюджеті України окремо
видатків на утримання судів (частина 1
статті 130 Конституції України).

Крім того, згідно пункту 11 Розділу XIII
Перехідних положень Закону України
"Про судоустрій і статус суддів", судді,
призначені чи обрані на посаду до
набрання чинності цим Законом,
зберігають визначення стажу роботи на
посаді судді відповідно до
законодавства, що діяло на день
набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини 1, 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Разом з тим, відповідачем не надано
суду достатніх беззаперечних доказів в
обґрунтування правомірності своєї
бездіяльності.

З огляду на викладене, суд прийшов до
висновку про обґрунтованість
заявлених позовних вимог позивача
відповідними належними доказами та
неправомірність відмови відповідача в
задоволенні заяви позивача.

Керуючись ст. 138 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів", ст.ст. 9, 11,
69-71, 86, 94, 99, 1832, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного
фонду України в Дніпровському районі м.
Києва про визнання дій неправомірними -
задовольнити.

Визнати протиправними дії Управління
Пенсійного фонду України у
Дніпровському районі м. Києва щодо
відмови у перерахуванні ОСОБА_1, судді у
відставці, щомісячного довічного
грошового утримання, відповідно до
вимог ст. 138 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів".

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України у Дніпровському районі м.
Києва привести розмір довічного
грошового утримання судді у відставці
ОСОБА_1 відповідно до вимог ст. 138 Закону
України "Про судоустрій і статус
суддів" та довідки Верховного Суду
України від 05.07.2013 року, в розмірі 90% від
заробітної плати працюючого судді на
відповідній посаді, яка станом на 03.06.2013
року складає 25 348,70 грн., з урахуванням
стажу роботи позивача, починаючи з
23.07.2013 року.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Київського
адміністративного апеляційного суду
через суд першої інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

С у д д я: