Справа № 2а-1670/837/11
Суддя: Голубєва Г.К.
Дата ухвалення: 2014-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" січня 2014 р. м. Київ
К/9991/45537/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача
Голубєвої Г.К.

Суддів
Рибченка А.О.

Федорова М.О.

при секретарі судового засідання:
Мосійчук І.М.,

розглянувши касаційну скаргу
Державної податкової інспекції у місті
Полтаві на ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 05.07.2011 року та постанову
Полтавського окружного
адміністративного суду від 28.03.2011 року
по справі № 2а-1670/837/11 за позовом
Відкритого акціонерного товариства
«Укрнафта» до Державної податкової
інспекції у місті Полтаві про визнання
нечинними податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство
«Укрнафта» звернулося до суду з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у м. Полтаві про
визнання нечинними податкових
повідомлень-рішень від 27.07.2010 року №
/0, від 27.07.2010 року №/0, від
19.10.2010 року № /1, від 19.10.2010 року №
/1, від 19.11.2010 № /2, від 19.11.2010
року № /2, від 19.11.2010 року №/2,
від 25.01.2011 року № /3, від 25.01.2011 року
№ /3 та від 25.01.2011 року № /3.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 28.03.2011 року,
залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 05.07.2011 року
у даній справі позов задоволено
частково. Визнано протиправними та
скасовано податкові
повідомлення-рішення від 27.07.2010 року №
/0, від 19.10.2010 року № /1, від
19.11.2010 № /2, від 19.11.2010 року №/2,
від 19.11.2010 року № /2, від 25.01.2011 року
№ /3, від 25.01.2011 року № /3, від
25.01.2011 року № /3. В іншій частині
позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, відповідач подав
касаційну скаргу, в якій просить їх
скасувати та прийняти нове рішення,
яким у позові відмовити повністю,
оскільки вважає, що постанову та ухвалу
було прийнято з порушенням норм
матеріального права та без належного
врахування всіх обставин справи.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що посадовими особами
Державної податкової інспекції у м.
Полтаві проведено виїзну планову
перевірку Договору про спільну
інвестиційну і виробничу діяльність,
не пов'язану із створенням юридичної
особи з освоєння та розробки
Андріяшівського газоконденсатного
родовища № 999/97 від 24.12.1997 року між ВАТ
«Укрнафта» та компанією «Momentum Enterprises
(Estern Europe) Limited» (Кіпр) з питань
дотримання податкового, валютного та
іншого законодавства за період з 01.04.2009
року по 31.03.2010 року.

За результатами перевірки податковим
органом зафіксовано порушення
Договором № 999/97 від 24.12.1997 року про
спільну діяльність п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7
Закону України від 03.04.1997 року № 168/97-ВР
«Про податок на додану вартість» (далі -
Закон № 168/97-ВР) та прийнято податкові
повідомлення-рішення від 27.07.2010 року №
/0, яким визначено податкове
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 3138649 грн. 50 коп., в т.ч.
за основним платежем - в сумі 2092433 грн.,
штрафними (фінансовими) санкціями - в
сумі 1046216 грн. 50 коп.; від 27.07.2010 року №
/0, яким зменшено суму бюджетного
відшкодування за травень 2009 року на
суму 127123 грн. та 37836 грн. 90 коп.
застосованої у зв'язку з цим штрафної
санкції.

Дані податкові повідомлення-рішення
оскаржено позивачем в порядку
апеляційного узгодження податкового
зобов'язання.

Рішенням Державної податкової
адміністрації у Полтавській області
від 02.11.2010 року податкові
повідомлення-рішення № /0 та від
19.10.2010 року №/1 скасовано у частині
основного платежу в розмірі 3824 грн. та
штрафної санкції в розмірі 1912 грн., в
іншій частині зазначені податкові
повідомлення-рішення залишені без
змін.

19.11.2010 року ДПІ у м. Полтаві прийнято
податкове повідомлення-рішення
№/2, яким визначено податкове
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 3132913 грн. 50 коп., в т.ч.
за основним платежем - в сумі 2088609 грн.,
штрафними (фінансовими) санкціями - в
сумі 1044304 грн. 50 коп.

Рішенням Державної податкової
адміністрації у Полтавській області
від 02.11.2010 року збільшено суму
визначеного платнику податкового
зобов'язання з ПДВ на 18374 грн. фактично
наданого бюджетного відшкодування та
9187 грн. застосованої у зв'язку з цим
штрафної санкції.

19.11.2010 року ДПІ у м. Полтаві прийнято
податкове повідомлення-рішення
№/2, яким зменшено суму бюджетного
відшкодування за квітень 2009 року на
суму 18374 грн. та 9187 грн. застосованої у
зв'язку з цим штрафної санкції.

За наслідками розгляду повторних
скарг, які були залишені без
задоволення, а податкові
повідомлення-рішення - без змін,
відповідачем були прийняті податкові
повідомлення-рішення від 25.01.2011 року №
/3, від 25.01.2011 року №/3 та від
25.01.2011 року № /3, якими позивачу
доведено новий граничний термін для
сплати визначених податкових
зобов'язань.

Задовольняючи позов частково, суди
виходили з наступних мотивів, з чим
погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до п. 1.7 ст. 1 Закону №168/97-ВР
податковий кредит - сума, на яку платник
податку має право зменшити податкове
зобов'язання звітного періоду,
визначена згідно з цим Законом.

Згідно з підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті
7 Закону №168/97-ВР не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари (послуги) та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

За змістом наведених норм, наявність
господарських операцій з придбання
товарів (робіт, послуг), призначених для
використання у власній господарській
діяльності платника податків,
підтверджених відповідними
документами, є визначальною умовою для
виникнення у платника податку права на
формування податкового кредиту
податку на додану вартість.

Норми Закону №168/97-ВР не ставлять у
залежність момент виникнення у
платника податку права на формування
податкового кредиту з податку на
додану вартість від моменту, з якого
починається використання придбаних
товарів (послуг) у його господарській
діяльності.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що твердження відповідача
про фактичну відсутність видобутого та
підготовленого газу у спільній
діяльності не відповідає дійсним
обставинам справи.

Крім того, рішенням господарського
суду м. Києва від 26.11.2010 року у справі
№42/392, яке набрало законної сили,
встановлено, що природний газ
загальним обсягом 157538,509 тис. м3 є
власністю учасників спільної
діяльності за Договором № 999/97 та
видобутий, зокрема, у 2009 році, тобто за
частину періоду, що охоплювався
перевіркою.

Відповідно до частини 1 статті 72
Кодексу адміністративного судочинства
України обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Отже, колегія суддів погоджується з
висновком судів стосовно того, що
відповідачем не доведено порушення
позивачем правил формування
податкового кредиту Договором №999/97
про спільну діяльність, визначених п.
7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону №168/97-ВР.

Підпунктом 7.7.1 пункту 7.7 ст. 7 Закону №
168/97-ВР визначено, що сума податку, що
підлягає сплаті (перерахуванню) до
бюджету або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
податкового періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
податкового періоду.

За умови підтвердження реальності
проведення господарських операцій та
фактичного отримання послуг, а також
дотримання правил формування
податкового кредиту, визначальною
умовою для відшкодування ПДВ з бюджету
є встановлення фактичної сплати сум
ПДВ в ціні товару (послуг) особою, яка
заявляє таке відшкодування.

Як вбачається із платіжного доручення
ГРУ ПАТ КБ «Приватбанк» від 28.04.2009 року
№ 66, Договором № 999/97 було перераховано
ВАТ «Укрнафта» кошти в сумі 762739 грн. 20
коп., в т.ч. ПДВ - 127123 грн. 20 коп. Крім того,
на підтвердження списання коштів з
рахунку Договору № 999/97 про спільну
діяльність, позивачем надано виписку
банку по рахунку спільної діяльності
від 24.04.2009 року.

Таким чином, судами правомірно
встановлено фактичну сплату Договором
№ 999/97 про спільну діяльність сум ПДВ у
ціні придбаних послуг в зазначеному
періоді.

Розрахунки за придбані послуги за
вищевказаними договорами
здійснювались із рахунків у
банківських установах, відкритих по
Договору № 999/97, що підтверджується
матеріалами справи.

Крім того, як встановлено судами
попередніх інстанцій, податковий орган
використав висновки акту попередньої
планової перевірки від 25.06.2009 року №
1311/23-8/403739509, на підставі якої були
прийняті податкові
повідомлення-рішення від 09.07.2009 року №
/0, № /0, № 0/0, що у
подальшому визнані протиправними та
скасовані постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва у
справі № 2а-9129/09/2670 від 25.11.2009 року, яка
залишена без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 15.07.2010 року.

Таким чином, колегія суддів зазначає,
що судовим рішенням, що набрало
законної сили, встановлено
необґрунтованість висновків акта
перевірки, які використані у вигляді
інформації ДПІ у м. Полтаві, та з
урахуванням якої прийняті спірні
податкові повідомлення-рішення від
19.11.2010 року № /2, від 25.01.2011 року №
/3.

Відповідно до частини 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

За таких обставин, суди дійшли вірного
висновку щодо наявності підстав для
часткового задоволення позову.

Відповідно до ст. 224 КАС України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Отже, колегія суддів вважає, що в
межах касаційної скарги порушень
судами попередніх інстанції норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено.
Правова оцінка обставин у справі дана
вірно, а тому касаційну скаргу слід
залишити без задоволення, а
оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у місті Полтаві
залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 05.07.2011 року
та постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 28.03.2011 року
по справі №2а-1670/837/11 залишити без змін.

Справу повернути до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав та в порядку, передбачених
статтями 236-239 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий підписГолубєва Г.К.Судді
підписРибченко А.О. підписФедоров М.О.

Ухвала складена у повному обсязі 24.01.2014
р.