Справа № 810/266/14-а
Суддя: Василенко Г.Ю.
Дата ухвалення: 2014-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2014 року 810/266/14-а

Київський окружний адміністративний
суд у складі головуючої судді
Василенко Г.Ю., розглянувши у порядку
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
Державної фінансової інспекції в
Київській області до Державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Ірпінського
міського управління юстиції Сюх В.І.
про визнання протиправним та
скасування рішення,

в с т а н о в и в:

Державна фінансова інспекція в
Київській області (далі - позивач, або
ДФІ) звернулась до суду з
адміністративним позовом до
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Ірпінського міського управління
юстиції у Київській області Сюх В.І.
(далі - відповідач), в якому просила
скасувати постанову відповідача від 10
грудня 2013 року ВП №41317811 про відмову у
відкритті виконавчого провадження,
щодо примусового виконання
виконавчого листа від 04 грудня 2013 року
Київського окружного
адміністративного суду по справі
№2а-5688/12/1070.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09
грудня 2013р. позивачем для примусового
виконання рішення суду було направлено
до відділу державної виконавчої служби
Ірпінського міського управління
юстиції у Київській області заяву та
оригінал виконавчого листа №2а-5688/12/1070
від 04 грудня 2013 року. За наслідком
розгляду заяви, відповідачем 10 грудня
2013 року було прийнято постанову про
відмову у відкритті виконавчого
провадження, з тих підстав, що
позивачем не надано вимогу від 27 червня
2012 року за №17-16/1278. Вважає, що
оскаржувана постанова винесена з
порушенням норм чинного законодавства
щодо здійснення примусового виконання
рішень суду, є такою, що порушує права
ДФІ як стягувача у виконавчому
провадженні, у зв'язку з чим підлягає
скасуванню.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, надав письмову
заяву з проханням розглянути справу у
його відсутність.

Представник відповідача у судове
засідання також не з'явився. Про час та
місце розгляду справи був повідомлений
належним чином. Причини неявки, а також
свою правову позицію стосовно
заявлених позовних вимог не повідомив.

Відповідно до приписів частини
четвертої статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у разі неприбуття відповідача,
належним чином повідомленого про дату,
час і місце судового розгляду, без
поважних причин, розгляд справи може не
відкладатися і справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
доказів.

Відповідно до ч.6 ст.128 КАС України якщо
немає перешкод для розгляду справи у
судовому засіданні, визначених цією
статтею, але прибули не всі особи, які
беруть участь у справі, хоча і були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового розгляду, суд має
право розглянути справу у письмовому
провадженні в разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

Виходячи з вищевикладеного суд вважає
за можливе розглядати справу в порядку
письмового провадження.

Суд, дослідивши матеріали справи,
вважає, що позовні вимоги підлягають
задоволенню виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 09
грудня 2013 року позивачем для
примусового виконання до державної
виконавчої служби Ірпінського
міського управління юстиції у
Київській області було направлено
заяву та оригінал виконавчого листа за
№2а-5688/12/1070 від 04 грудня 2013 року щодо
зобов'язання Ірпінського виробничого
управління комунального господарства
виконати пункти 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10 вимоги
про усунення виявлених порушень від 27
червня 2012р. за №17-16/1278.

10 грудня 2013 року державним виконавцем
державної виконавчої служби
Ірпінського міського управління
юстиції у Київській області Сюх В.І.
було прийнято постанову про відмову у
відкритті виконавчого провадження, на
підставі п.8 ч.1 ст. 26 Закону України «Про
виконавче провадження», у зв'язку з тим,
що стягувачем не надано вимогу №17-16/1278
від 27 червня 2012 року, що унеможливлює
повне та своєчасне виконання рішення
суду.

Надаючи правову оцінку
правовідносинам, що виникли між
сторонами, суд зазначає наступне.

Закон України «Про виконавче
провадження» від 21 квітня 1999 №606-XIV
(далі Закон №606-XIV) визначає умови і
порядок виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусову виконанню у разі невиконання
їх у добровільному порядку.

Статтею 1 Закону №606-XIV передбачено, що
виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно ч. 1 ст. 11 Закону №606-XIV державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

За приписами ст. 17 Закону №606-XIV
примусове виконання рішень
здійснюється державною виконавчою
службою на підставі виконавчих
документів, визначених цим Законом.

Вимоги до виконавчого документа
встановлені в ст. 18 Закону №606-XIV.

Як вбачається з матеріалів справи,
виконавчий лист №2а-5688/12/1070 повністю
відповідає вимогам Закону №606-XIV, в тому
числі приписам ст. 18 Закону №606-XIV.

Підстави відкриття виконавчого
провадження зазначені у ст. 19 Закону
№606-XIV, в якій вказано, що державний
виконавець відкриває виконавче
провадження на підставі виконавчого
документа, зазначеного в статті 17
цього Закону: 1) за заявою стягувача або
його представника про примусове
виконання рішення; 2) за заявою
прокурора у випадках представництва
інтересів громадянина або держави в
суді; 3) у разі якщо виконавчий лист
надійшов від суду на підставі ухвали
про надання дозволу на примусове
виконання рішення іноземного суду в
порядку, встановленому законом; 4) в
інших передбачених Законом випадках.

Частина 1 ст. 25 Закону №606-XIV передбачає,
що державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо не закінчився
строк пред'явлення такого документа до
виконання, він відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

У статті 26 Закону №606-XIV визначенні
підстави відмови у відкритті
виконавчого провадження.

В якості підстави відмови у відкритті
виконавчого провадження відповідач
послався на пункт 8 ч. 1 ст. 26 Закону
№606-XIV яким передбачено, що державний
виконавець відмовляє у відкритті
виконавчого провадження у разі:
наявності інших передбачених
Законом обставин, що виключають
здійснення виконавчого провадження.

Як вбачається з оскаржуваної постанови
під іншою обставиною передбаченою
Законом, що виключає здійснення
виконавчого документу, відповідач
зазначив, що до заяви та виконавчого
листа ДФІ не надано вимогу №17-16/1278 від 27
червня 2012 року.

Однак, суд вважає, що відсутність
вищевказаної вимоги не може бути
визнана обставиною, яка виключає
здійснення виконавчого провадження,
оскільки підставою для відкриття
виконавчого провадження в даному
випадку є виключно заява стягувача та
виконавчий лист, оформлений відповідно
до вимог ст. 18 Закону №606-XIV.

Суд також враховує те, що ст. 11 Закону
№606-XIV відповідачу надано можливість
одержувати безоплатно від органів,
установ, організацій, посадових осіб,
сторін та учасників виконавчого
провадження необхідні для проведення
виконавчих дій пояснення, довідки та
іншу інформацію, у тому числі
конфіденційну, а отже в разі
необхідності, відповідач повинен був
вже після відкриття провадження
запросити у позивача необхідні
додаткові документи. .

Відповідно до ч. 1, 2 ст 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що відповідачем не надано
суду доказів, підтверджуючих
правомірність прийняття постанови про
відмову у відкритті виконавчого
провадження від 10 грудня 2013 року ВП
№41317811, у зв'язку з чим, вказана
постанова підлягає скасуванню.

Питання по судових витратах не
вирішується, оскільки позивач
звільнений від їх сплати.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163,
167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов Державної
фінансової інспекції у Київській
області задовольнити.

Скасувати постанову державної
виконавчої служби Ірпінського
міського управління юстиції у
Київській області від 10 грудня 2013 року
ВП №41317811 про відмову у відкритті
виконавчого провадження.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Василенко Г.Ю.