Справа № 2-а-85/10/1524
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2013-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2013 р.Справа № 2-а-85/10/1524

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції:
Теренчук Жанна Вікторівна

Одеський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого - судді Бойка А.В.,

суддів:
Танасогло Т.М.,

Яковлєва О.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Одесі апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на постанову
Роздільнянського районного суду
Одеської області від 13 грудня 2010 року
по справі за позовом ОСОБА_2 до
головного управління Пенсійного фонду
України в Одеській області про
визнання протиправними дій,
зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

19.01.2010 року ОСОБА_2 звернувся до суду
першої інстанції з позовом до
головного управління Пенсійного фонду
України в Одеській області про
визнання протиправними дії щодо
відмови у проведенні перерахунку
щомісячного підвищення до пенсії за
участь у бойових діях з 1 січня 2000 року;
зобов'язання провести перерахунок
призначеної пенсії з урахуванням
щомісячного підвищення пенсії для
учасників бойових дій на 150 відсотків
мінімальної пенсії за віком, за період
з 01 січня 2000 року по 31 грудня 2005 року,
виходячи з розміру прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, встановленого
законами України на відповідний рік, та
з 01 січня 2006 року, виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком з
наступними її змінами згідно законів
України, з виплатою різниці між
перерахованим розміром пенсії та
фактично отриманим; зобов'язання при
розрахунку призначеної позивачу
пенсії з урахуванням щомісячного
підвищення пенсії для учасників
бойових дій, керуватися розміром
мінімальної пенсії за віком, що
встановлюється законами України, та
сплачувати щомісячне підвищення до
пенсії у розмірі 150 відсотків
мінімальної пенсії за віком.

Постановою Роздільнянського районного
суду Одеської області від 13 грудня 2010
року у задоволенні позову ОСОБА_2
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, 27.12.2010 року представник
ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на
вказану постанову суду.

В своїй апеляційній скарзі представник
позивача посилався на порушення судом
першої інстанції при постановленні
оскаржуваної постанови норм права,
неповне з'ясування всіх обставин
справи, що призвело до неправильного
вирішення справи.

У зв'язку з викладеним в апеляційній
скарзі ставиться питання про
скасування постанови Роздільнянського
районного суду Одеської області від 13
грудня 2010 року та прийняття нової, якою
задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 в
повному обсязі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах апеляційної скарги, вивчивши
матеріали справи колегія суддів
приходить наступного:

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є
учасником бойових дій та має право на
пільги, встановлені законодавством
України для ветеранів війни - учасників
бойових дій, що підтверджується
посвідченням Серії НОМЕР_1, виданим
20.01.1997 року (а.с. 5).

Звертаючись з позовом до суду першої
інстанції позивач посилався на те, що з
2000 року виплата йому пенсії,
встановленої ст. 25 Закону України «Про
пенсійне забезпечення
військовослужбовців, осіб
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ та деяких
інших осіб» та ст. 12 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» здійснювалась із
застосуванням розміру мінімальної
пенсії за віком у розмірі меншому, ніж
було передбачено чинним законами, у
зв'язку з чим просив стягнути
недоплачені суми пенсії з 2000 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції
посилався на правильність здійснення
нарахування та виплати головним
управлінням Пенсійного фонду України в
Одеській області позивачу підвищення
до пенсії, передбаченого Законом
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту». Крім
того, суд першої інстанції посилався на
пропуск позивачем строку для звернення
до суду, встановленого ст. 99 КАС
України, що, на думку суду першої
інстанції, також є підставою для
відмови у задоволенні
адміністративного позову.

Колегія суддів суду апеляційної
інстанції частково погоджується із
вказаним висновком суду першої
інстанції, зважаючи на наступне:

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» (у редакції,
чинній до 01.07.2006 року) учасникам бойових
дій пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії підвищуються в розмірі
150 процентів мінімальної пенсії за
віком.

Зазначена норма кореспондувалась зі
ст. 25 Закону України "Про пенсійне
забезпечення військовослужбовців,
осіб начальницького та рядового складу
органів внутрішніх справ та деяких
інших осіб", якою було встановлено, що
пенсії учасникам бойових дій
підвищуються в розмірі 150 відсотків
мінімальної пенсії за віком.

З 01.01.2006 року набрав чинності Закон
України від 05.10.2005 року №2939-IV «Про
внесення змін до Закону України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» яким внесено,
зокрема, зміни до статті 12 Закону
України від 22.10.1993 року № 3551-XII «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», відповідно до
яких учасникам бойових дій пенсії або
щомісячне довічне грошове утримання чи
державна соціальна допомога, що
виплачується замість пенсії,
підвищуються в розмірі 25 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність. В прикінцевих
положеннях Закону України від 05.10.2005
року №2939-IV зазначалось, що вказана
зміна набирає чинності з 1 липня 2006
року.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_2 щодо
зобов'язання відповідача здійснити
перерахунок пенсії з урахуванням
щомісячного підвищення пенсії для
учасників бойових дій на 150 відсотків з
01.07.2006 року задоволенню не підлягають.

Однак, колегія суддів суду апеляційної
інстанції звертає увагу на наступне:

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач просить суд задовольнити його
позовні вимоги за період з 01.01.2000 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України (в
редакції, чинній на час подачі позову)
для звернення до адміністративного
суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи встановлюється річний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Доказів поважності пропуску строку
звернення до суду позивачем не надано.

Слід звернути увагу на те, що
відповідно до ч. 2 ст. 5 КАС України
провадження в адміністративних
справах здійснюється відповідно до
закону, чинного на час вчинення окремої
процесуальної дії, розгляду і
вирішення справи.

Так, Законом України «Про судоустрій і
статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI
було внесено зміни до Кодексу
адміністративного судочинства
України, зокрема ст. 100 викладено в
новій редакції, згідно якої
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Таким чином, на момент прийняття
оскаржуваної постанови суд першої
інстанції не мав повноважень на
відмову у задоволенні
адміністративного позову позивача у
зв'язку з пропуском строку звернення до
суд, оскільки на той час позовні вимоги,
заявлені поза межами строку звернення
до суду підлягали залишенню без
розгляду.

Зважаючи на те, що ОСОБА_2 звернувся до
суду 19.01.2010 року, а тому з урахуванням
річного строку звернення до суду,
передбаченого ст. 99 КАС України,
позовні вимоги підлягають розгляду з
19.01.2009 року. До цього часу вимоги
повинні бути залишені без розгляду, а
саме за період з 01.01.2000 року по 18.01.2009
року.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що судом першої інстанції
правильно по суті вирішено справу, але
із помилковим застосуванням норм
процесуального права, а тому
постановлене судове рішення на
підставі ст. 201 КАС України підлягає
зміні.

Враховуючи вищенаведене і керуючись
ст. ст. 184, 185, 198, 201, 205, 207, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення.

Постанову Роздільнянського районного
суду Одеської області від 13 грудня 2010
року змінити, виклавши її резолютивну
частину в наступній редакції:

«Позовні вимоги ОСОБА_2 за період з
01.01.2000 року по 18.01.2009 року залишити без
розгляду.

В іншій частині позовних вимог
відмовити».

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили відповідно до ст. 254 КАС
України та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий суддя:
А.В.Бойко

Суддя:
Т.М.Танасогло

Суддя:
О.В. Яковлєв