Справа № 2а-2728/12/2770
Суддя: Леонтович К.Г.
Дата ухвалення: 2014-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" січня 2014 р. м. Київ
К/800/33524/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого - судді Леонтович К.Г.,

суддів: Калашнікової О.В., Конюшка К.В.,

секретаря - Наумця О.В.,

за участю представників: ОСОБА_1 -
ОСОБА_2, Севастопольського
національного технічного університету
- Пузіної В.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду справу за
касаційною скаргою Севастопольського
національного технічного університету
на постанову окружного
адміністративного суду міста
Севастополь від 18 березня 2013 року та
ухвалу Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 3 червня 2013
року у справі № 2а-2728/12/2770 за позовом
Севастопольського національного
технічного університету до
Севастопольської міської ради, треті
особи: головне управління
Держземагентства у м.Севастополі,
ОСОБА_1 про визнання незаконним та
скасування рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2012 року Севастопольський
національний технічний університет
звернувся в суд з позовом до
Севастопольської міської ради, треті
особи: головне управління
Держземагентства у м.Севастополі,
ОСОБА_1, в якому просив визнати
незаконним та скасувати рішення XVII
сесії від 18 травня 2005 року № 3257 "Про
припинення Севастопольському
приладобудівному інституту права
постійного користування частиною
земельної ділянки по АДРЕСА_1,
правонаступником якого являється
позивач, та передачі в оренду земельної
ділянки по АДРЕСА_1 для будівництва та
обслуговування торгівельного
комплексу підприємцю ОСОБА_1.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
оскаржуване рішення є незаконним,
оскільки ректор університету не давав
згоди на відмову від права
користування частиною земельної
ділянки, до теперішнього часу на спірну
земельну ділянку поширюється пільга
університету з оплати за землю, пункти
5, 6.1, 6.2 рішення Севастопольської
міської ради від 18 травня 2005 року № 3257
не виконані, зміни до державного акту
на право постійного користування
землею Севастопольським національним
технічним університетом одночасно з
державною реєстрацією договору оренди
з підприємцем ОСОБА_1 не внесені.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста
Севастополь від 18 березня 2013 року,
залишеною без змін ухвалою
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 3 червня 2013
року, в задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленими у справі
рішеннями Севастопольський
національний технічний університет
звернувся до Вищого адміністративного
суду України з касаційною скаргою, в
якій просить скасувати рішення судів
першої та апеляційної інстанцій та
прийняти нове судове рішення про
задоволення позовних вимог,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права.

В запереченнях на касаційну скаргу
третя особа ОСОБА_1 просить касаційну
скаргу залишити без задоволення, а
рішення судів першої та апеляційної
інстанції без змін.

Перевіривши правову оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
дослідивши матеріали касаційної
скарги, проаналізувавши правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що згідно з державним
актом на право постійного користування
землею, зареєстрованим в Книзі записів
державних актів на право постійного
користування землею від 18 квітня 1995
року № 256, Севастопольському
приладобудівному інституту надано у
постійне користування 37,4410 га землі.
Наказом Президента України від 8
листопада 2001 року № 1054/2001 та наказом
Міністерства освіти та науки України
від 10 грудня 2001 року № 793
Севастопольський приладобудівний
інститут перейменований у
Севастопольський національний
технічний університет. Рішенням XVII
сесії Севастопольської міської Ради
від 18 травня 2005 року № 3257 зупинене
право Севастопольського національного
технічного університету на постійне
користування частиною земельної
ділянки по АДРЕСА_1 торгівельного
комплексу підприємцю ОСОБА_1, з
віднесенням цих земель до категорії
земель житлової та громадської
забудови. Підставою для винесення
даного рішення була добровільна
відмова від права постійного
користування на частину земельної
ділянки Севастопольського
національного технічного університету
та клопотання підприємця ОСОБА_1
Судами попередніх інстанцій також
встановлено, що лист відмову від
земельної ділянки підписав не ректор
університету, а проректор з інженерно
господарської роботи, який н5е мав
таких повноважень.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог суди першої та апеляційної
інстанцій виходили з того, що приймаючи
оскаржуване рішення Севастопольська
міська рада діяла на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.
Добровільна відмова землекористувача
від права постійного користування
земельною ділянкою повинна бути
адресована саме до власника земельної
ділянки, який за результатами розгляду
такої заяви і приймає рішення про
припинення права користування
земельною ділянкою, оскільки
відповідачу на час при зняття
оскаржуваного рішення не було відомо,
що відмову від користування земельною
ділянкою підписав не ректор, то
приймаючи оскаржуване рішення
Севастопольська міська Рада діяла на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені законами
України.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України не
погоджується з висновками судів першої
і апеляційної інстанцій виходячи з
наступного.

Згідно обставин справи між сторонами
виник спір щодо законності прийняття
Севастопольською міською радою
рішення "Про припинення
Севастопольському приладобудівному
інституту права постійного
користування частиною земельної
ділянки по АДРЕСА_1 від 18 травня 2005 року
та передачі в оренду земельної ділянки
по АДРЕСА_1 для будівництва та
обслуговування торгівельного
комплексу підприємцю ОСОБА_1.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно п.47 Статуту
Севастопольського національного
технічного університету,
затвердженому Міністерством освіти і
науки України за №179 від 16.01.2002 р.
університет зобов'язаний нести
відповідальність за виконання
покладених на університет завдань,
результати фінансово-господарської
діяльності, стан і збереження
державного майна, переданого
університету у користування та
володіння.

Суди попередніх інстанцій зазначили
про безпідставність посилання
позивача на те, що ректор
Севастопольського національного
технічного університету ОСОБА_4 не був
обізнаний про відмову на право
постійного користування на частину
земельної ділянки, оскільки підписував
відмову в 2004 році від користування
спірної земельної ділянки не ректор, а
проректор з інженерно-господарської
роботи ОСОБА_5, який не мав повноважень
на підпис даного документу.

Судами встановлено, що лист від 28
квітня 2004 року, яким позивач
добровільно відмовився від права
постійного користування частиною
земельної ділянки площею 0,18 га по
АДРЕСА_1 зареєстрований у вихідній
кореспонденції позивача за вих. № 80-20/75
від 28.04.2004р.

Лист про відмову був складений та
підписаний не ректором, а проректором
ОСОБА_5, та скріплений печаткою
університету, вказаний лист був
зареєстрований у журналі вихідної
кореспонденції позивача за вих. № 80-20/75
від 28.04.2004, проте журнали вихідної
кореспонденції в архіві
Севастопольського національного
технічного університету не збереглися.

Севастопольський національний
технічний університет, який заснований
на державній формі власності, зазначає,
що у проректора з
інженерно-господарської роботи ОСОБА_5
були відсутні повноваження щодо
підписання листа про відмову від
користування земельною ділянкою.

Судами попередніх інстанцій не
встановлено, чи має повноваження
університет щодо відмови від права
користування земельною ділянкою,
наданою в постійне користування, для
потреб освіти, та який орган чи
посадова особа має такі повноваження,
чи необхідно під час відчуження майна,
що закріплене за Університетом
здійснювати погодження з
Міністерством освіти і науки України
чи іншими органами державної влади,
якщо потрібно, то чи були такі
погодження здійснені, чи вказану
відмову від земельної ділянки
підписала особа з відповідним
повноваженнями, оскільки встановлення
вказаних обставини мають суттєве
значення для визначення чи мало місце
добровільної відмови відповідно ст.141
ЗК України та чи відмова від
користування земельною ділянкою
оформлена належним чином у
відповідності до наданих повноважень.
Судами не перевірені доводи позивача
щодо відсутності згоди постійного
користувача земельною ділянкою ввід
користування спірною земельною
ділянкою.

З урахуванням вищенаведеного судами
першої та апеляційної інстанції не
з'ясовані обставини справи, що мають
значення для правильного її вирішення
та не дають можливості суду касаційної
інстанції визначитися в правильності
правової оцінки обставин у справі як
судом першої інстанції так і судом
апеляційної інстанції, що являється
порушенням ст.ст.159, 195 КАС України.

При встановленні наведених фактів
судами першої та апеляційної інстанції
порушені норми матеріального та
процесуального права, які призвели до
необґрунтованого прийняття судових
рішень і не можуть бути перевірені та
усунуті судом касаційної інстанції.

Суди першої та апеляційної інстанції
не перевірили та не надали належної
оцінки фактичним обставинам справи, що
не дає можливості суду касаційної
інстанції визначитися у правильності
висновків судів першої і апеляційної
інстанції.

Відповідно до ст. 227 КАС України
підставами для скасування судових
рішень судів першої та апеляційної
інстанцій з направленням справи на
новий судовий розгляд є порушення норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення справи і не можуть бути
усунені судом касаційної інстанції.

За таких обставин доводи касаційної
скарги спростовують висновки судів
першої та апеляційної інстанції, тому
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню із скасуванням рішень
судів першої та апеляційної інстанції
та направленням справи на новий
судовий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст.ст. 220, 221, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Севастопольського
національного технічного університету
задовольнити частково.

Постанову окружного адміністративного
суду міста Севастополь від 18 березня 2013
року та ухвалу Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 3 червня 2013 року скасувати, а справу
направити на новий судовий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

Судді: