Справа № 2а-3229/09/1203
Суддя: Гаманко О.І.
Дата ухвалення: 2014-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" січня 2014 р. м. Київ
К/9991/63397/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого Гаманка
О.І.

суддів Білуги С. В.

Загороднього А.Ф.

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Артемівського районного
суду м.Луганська від 11 січня 2010 року та
постанову Апеляційного суду
Луганської області від 06 липня 2011 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до
Управління праці та соціального
захисту населення Артемівської
районної у місті Луганську ради,
Головного управління Державного
казначейства України в Луганській
області про визнання дій
неправомірними,

в с т а н о в и л а:

У травні 2009 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом до Управління праці та
соціального захисту населення
Артемівської районної у місті
Луганську ради, Головного управління
Державного казначейства України в
Луганській області про визнання дій
неправомірними та стягнення
недоплаченої разової щорічної
грошової допомоги до 05 травня за 2005-2008
роки.

Постановою Артемівського районного
суду м.Луганська від 11 січня 2010 року
позов після уточнення вимог задоволено
частково. Визнано дії Управління праці
та соціального захисту населення
Артемівської районної в місті
Луганську ради щодо нарахування ОСОБА_2
щорічної разової допомоги до 5 травня
за 2008 року протиправними. У іншій
частині позову відмовлено за
необґрунтованістю.

Постановою Апеляційного суду
Луганської області від 06 липня 2011 року
скасовано постанову Артемівського
районного суду м.Луганська від 11 січня
2010 року. Ухвалено нове рішення про
відмову в задоволенні позову за
необґрунтованістю.

У касаційній скарзі позивач,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати зазначені судові
рішення і ухвалити нове про повне
задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі в
межах, визначених статтею 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_2 є учасником
війни та відповідно до вимог статті 14
Закону України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту"
має право на одержання щорічної
разової грошової допомоги до 05 травня
у розмірі трьох мінімальних пенсій за
віком.

У 2005, 2006, 2007 та 2008 роках позивач
отримувала щорічну разову грошову
допомогу до 05 травня у розмірі 50грн, 50
грн, 55 грн та 65 грн відповідно, з
врахуванням обмежень, встановлених
Законами України про Державний бюджет
України на відповідний рік.

Звернувшись до відповідача з заявою
про виплату, на її думку, недоплаченої
грошової допомоги до 05 травня, позивач
отримав відмову.

Статтею 14 Закону України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" передбачено, що
учасникам війни щорічно до 5 травня
виплачується разова грошова допомога у
розмірі трьох мінімальних пенсій за
віком.

Статтею 17-1 Закону України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" передбачено, що
щорічну виплату разової грошової
допомоги до 5 травня в розмірах,
передбачених статтями 12-16 цього Закону,
здійснюють органи праці та соціального
захисту населення через відділення
зв'язку або через установи банків
(шляхом перерахування на особовий
рахунок отримувача) пенсіонерам - за
місцем отримання пенсії, а особам, які
не є пенсіонерами, - за місцем їх
проживання чи одержання грошового
утримання.

Відповідно до вимог статті 17 Закону
України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту"
фінансування витрат, пов'язаних з
введенням в дію цього Закону,
здійснюється за рахунок коштів
державного та місцевого бюджетів.

Законами України про Державний бюджет
України встановлювався на відповідний
рік розмір щорічної разової грошової
допомоги, передбаченої Законом України
"Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту".

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновком суду першої
інстанції про відмову в задоволенні
позову в частині стягнення
недоплаченої разової грошової
допомоги до 05 травня за період з 2005 по
2007 роки з підстав пропуску строку
звернення до суду із позовом,
встановленого статтею 99 Кодексу
адміністративного судочинства
України, оскільки відповідач наполягав
на відмові у позові з цих підстав, а
позивачем, в свою чергу, заяви із
зазначенням поважності причин
пропуску такого строку подано не було.

Предметом спору є розмір недоплаченої
разової щорічної грошової допомоги до
05 травня за 2005-2007 роки, а, отже, про
порушення свого права позивачу мало
бути відомо, проте до суду з позовом із
вимогами щодо захисту своїх порушених
прав вона звернулася лише 05 травня 2009
року.

Разом з цим, вирішуючи спір щодо вимог
про стягнення недоплаченої разової
щорічної грошової допомоги до 05 травня
за 2008 рік суд першої інстанції дійшов
висновку щодо наявності правових
підстав для задоволення цієї частини
вимог, а суд апеляційної інстанції
скасував рішення суду із зазначенням
безпідставності цих вимог.

Так, рішенням Конституційного Суду
України від 22.05.2008 року№10-рп/2008 були
визнані неконституційними положення
Закону України "Про Державний бюджет
України на 2008 рік", яким встановлено
виплату щорічної разової допомоги у
розмірі меншому, ніж він передбачений
Законом України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту".

Відповідно до частини 2 статті 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Таким чином, положення Закону України
"Про Державний бюджет України на 2008 рік"
втратили чинність з 22 травня 2008 року.

Для правильного вирішення спору щодо
дій по виплаті щорічної разової
грошової допомоги до 5 травня у 2008 році
слід приймати до уваги те, яка норма
Закону України "Про Державний бюджет
України на 2008 рік" або Закону України
"Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту", була діюча на
дату нарахування і виплати позивачу
органами праці та соціального захисту
населення відповідних коштів.

Проте, судами попередніх інстанцій не
встановлено дату нарахування та
виплати позивачу щорічної разової
грошової допомоги до 5 травня у 2008 році.

Від встановлення вказаної обставини
залежить визначення того, чи були
порушені права позивача.

Оскільки суд касаційної інстанції не
може досліджувати докази,
встановлювати та вважати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, вирішувати питання
про достовірність того чи іншого
доказу, а допущені порушення призвели
до неправильного вирішення справи і не
можуть бути усунені судом касаційної
інстанції, рішення судів підлягають
скасуванню з направленням справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Постанову Артемівського районного
суду м.Луганська від 11 січня 2010 року та
постанову Апеляційного суду
Луганської області від 06 липня 2011 року
скасувати, а справу за позовом ОСОБА_2
до Управління праці та соціального
захисту населення Артемівської
районної у місті Луганську ради,
Головного управління Державного
казначейства України в Луганській
області про визнання дій
неправомірними направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.І. Гаманко

Судді
С.В. Білуга

А.Ф. Загородній