Справа № 764/8630/13-а
Суддя: Рубан М. В.
Дата ухвалення: 2013-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №764/8630/13-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2013 року Ленінський
районний суд м. Севастополя у складі:

головуючого судді - Рубан М.В.,

за участю секретарів - Бурчуладзе С.І.,
Нікітенко Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Севастополі
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до державного інспектора з
охорони навколишнього середовища
Державної Азово-Чорноморської
екологічної інспекції Татевосяна
Артура Койруновича, третя особа -
Державна Азово-Чорноморська
екологічна інспекція, про визнання
постанови про накладення
адміністративного стягнення
протиправною та її скасування,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом про визнання
недійсною та скасування постанови
державного інспектора з охорони
навколишнього середовища Державної
Азово-Чорноморської екологічної
інспекції Татевосяна Артура
Койруновича № 002630 від 23.04.2013 року про
притягнення його до адміністративної
відповідальності за здійснення
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 82 КпАП України
(порушення вимог щодо поводження з
відходами під час їх збирання,
перевезення, зберігання, оброблення,
утилізації, знешкодження, видалення
або захоронення) та накладення
адміністративного стягнення у вигляді
штрафу в розмірі 850,00 грн. Вимоги
обґрунтовані тим, що в його діях
відсутні подія та склад
правопорушення. Також позивача не було
сповіщено про дату та місце складання
протоколу та розгляду справи про
адміністративне правопорушення.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав вимоги в повному
обсязі, посилаючись на обставини, що
викладені в позові, просив їх
задовольнити, пояснив, що доказом
складання протоколу про
адміністративне правопорушення за
відсутності позивача є те, що в цьому
протоколі не зазначено жодної
відомості про особу правопорушника,
крім того, відповідачем не доведено
вчинення позивачем адміністративного
правопорушення.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, надіслав до суду
заяву, в якій заперечував проти
задоволення адміністративного позову,
вказував, що дії відповідача щодо
притягнення позивача до
адміністративної відповідальності
правомірні, а позивач не з'явився на
розгляд протоколу, оскільки ухилявся
від отримання повісток, що
підтверджується листуванням з
позивачем.

Суд, вислухавши пояснення
представника позивача, дослідивши
матеріали справи, вважає, що позов
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 23.04.2013 року
державним інспектором з охорони
навколишнього середовища Державної
Азово-Чорноморської екологічної
інспекції Татевосян Артуром
Койруновичем прийнято постанову № 002630
про притягнення позивача до
адміністративної відповідальності за
здійснення адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 82
КпАП України та накладення
адміністративного стягнення у вигляді
штрафу в розмірі 850,00 грн.

Зі вказаної постанови вбачається, що
позивача фактично було притягнуто до
адміністративної відповідальності за
ведення діяльності по утворенню
небезпечних відходів на підприємстві,
при відсутності дозволу та лімітів на
утворення та розміщення відходів 1,2,3
класу небезпеки у 2013 році.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про відходи»
суб'єкти господарської діяльності у
сфері поводження з відходами
зобов'язані: запобігати утворенню та
зменшувати обсяги утворення відходів;
забезпечувати приймання та утилізацію
використаних пакувальних матеріалів і
тари, в яких знаходилася продукція цих
підприємств, установ та організацій -
суб'єктів господарської діяльності,
або укладати угоди з відповідними
організаціями на їх збирання та
утилізацію; визначати склад і
властивості відходів, що утворюються, а
також за погодженням із уповноваженими
органами виконавчої влади у сфері
поводження з відходами ступінь їх
небезпечності для навколишнього
природного середовища та здоров'я
людини; на основі
матеріально-сировинних балансів
виробництва виявляти і вести первинний
поточний облік кількості, типу і складу
відходів, що утворюються, збираються,
перевозяться, зберігаються,
обробляються, утилізуються,
знешкоджуються та видаляються, і
подавати щодо них статистичну
звітність у встановленому порядку;
забезпечувати повне збирання, належне
зберігання та недопущення знищення і
псування відходів, для утилізації яких
в Україні існує відповідна технологія,
що відповідає вимогам екологічної
безпеки; брати участь у будівництві
об'єктів поводження з відходами;
здійснювати організаційні,
науково-технічні та технологічні
заходи для максимальної утилізації
відходів, реалізації чи передачі їх
іншим споживачам або підприємствам,
установам та організаціям, що
займаються збиранням, обробленням та
утилізацією відходів, а також
забезпечувати за власний рахунок
екологічно обгрунтоване видалення тих
відходів, що не підлягають утилізації;
не допускати змішування відходів, якщо
це не передбачено існуючою технологією
та ускладнює поводження з відходами
або не доведено, що така дія відповідає
вимогам підвищення екологічної
безпеки; не допускати зберігання та
видалення відходів у несанкціонованих
місцях чи об'єктах; здійснювати
контроль за станом місць чи об'єктів
розміщення власних відходів;
своєчасно в установленому порядку
сплачувати екологічний податок, що
справляється за розміщення відходів;
надавати місцевим органам виконавчої
влади та органам місцевого
самоврядування, уповноваженим органам
виконавчої влади у сфері поводження з
відходами інформацію про відходи та
пов'язану з ними діяльність, у тому
числі про випадки несанкціонованого
попадання відходів у навколишнє
природне середовище та вжиті щодо
цього заходи; призначати
відповідальних осіб у сфері поводження
з відходами; забезпечувати розробку в
установленому порядку та виконання
планів організації роботи у сфері
поводження з відходами; відшкодовувати
шкоду, заподіяну навколишньому
природному середовищу, здоров'ю та
майну громадян, підприємствам,
установам та організаціям внаслідок
порушення встановлених правил
поводження з відходами, відповідно до
законодавства України; забезпечувати
професійну підготовку, підвищення
кваліфікації та проведення атестації
фахівців у сфері поводження з
відходами; мати ліцензії на здійснення
операцій у сфері поводження з
небезпечними відходами і/або на право
провадження діяльності, пов'язаної із
збиранням і заготівлею окремих видів
відходів як вторинної сировини, і/або
дозвіл на транскордонне перевезення
небезпечних відходів; мати погоджений
із уповноваженими органами виконавчої
влади план дій на випадок виникнення
надзвичайної ситуації, пов'язаної з
поводженням з небезпечними відходами;
передбачати при укладанні угод на
поставку в Україну товарної продукції
утилізацію чи вивезення з України
використаних пакувальних матеріалів і
тари; при плануванні будівництва або
реконструкції об'єкта поводження з
відходами мати дозвіл на будівництво
або реконструкцію такого об'єкта
відповідно до законодавства про
містобудування; мати дозвіл на
експлуатацію об'єкта поводження з
небезпечними відходами; виконувати
інші обов'язки, передбачені
законодавством, щодо запобігання
забрудненню навколишнього природного
середовища відходами.

Згідно зі ст. 32 ЗУ «Про відходи» метою
обмеження та запобігання негативному
впливу відходів на навколишнє природне
середовище та здоров'я людини
забороняється: вести будь-яку
господарську діяльність, пов'язану з
утворенням відходів, без одержання від
уповноважених органів виконавчої
влади у сфері поводження з відходами
лімітів на обсяги утворення та
розміщення відходів. Ліміти на обсяги
утворення і розміщення побутових
відходів не встановлюються;
використовувати результати наукових
досліджень, впроваджувати в практику
винаходи, застосовувати нову техніку,
імпортне устаткування, технології та
системи, якщо вони не передбачають
запобігання чи мінімізацію обсягів
утворення відходів на всіх стадіях
технологічного процесу, їх утилізацію
та безпечне видалення; визначати місця
розміщення підприємств, установок,
полігонів, комплексів, сховищ та інших
об'єктів поводження з відходами,
проектувати та будувати регіональні і
міжрегіональні комплекси оброблення,
знешкодження, утилізації та видалення
відходів, якщо вони не відповідають
екологічним та санітарно-гігієнічним
вимогам; приймати рішення про
розміщення і розвиток міст та інших
населених пунктів без визначення
технічних та інших заходів щодо
створення умов для утилізації чи
видалення побутових відходів; вводити
в дію нові і реконструйовані
підприємства та інші об'єкти, не
забезпечені устаткуванням і
технологіями для безпечного
поводження з відходами, та в разі
відсутності даних, необхідних для
оцінки їх впливу на навколишнє
природне середовище та здоров'я людини,
згідно з установленим порядком;
передавати чи продавати небезпечні
відходи громадянам, підприємствам,
установам та організаціям, якщо вони не
забезпечують утилізації чи видалення
цих відходів екологічно безпечним
способом; залучати дітей і підлітків
до організованого збирання відходів
(як вторинної сировини), небезпечних
для здоров'я; порушувати строки
переробки відходів, ввезених в Україну
відповідно до встановлених квотами
умов; порушувати встановлені квоти на
ввезення в Україну відходів як
вторинної сировини; ввезення в
Україну, за винятком транзитного
перевезення, будь-яких відходів з метою
їх зберігання чи видалення; з 1 січня 2018
року захоронення неперероблених
(необроблених) побутових відходів.

Згідно з частинами 1 і 2 статті 7
Кодексу про адміністративні
правопорушення України ніхто не може
бути підданий заходу впливу в зв'язку з
адміністративним правопорушенням
інакше як на підставах і в порядку,
встановлених законом. Провадження в
справах про адміністративні
правопорушення здійснюється на основі
суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 268 КпАП України справа
про адміністративне правопорушення
розглядається в присутності особи, яка
притягається до адміністративної
відповідальності. Під час відсутності
цієї особи справу може бути розглянуто
лише у випадках, коли є дані про
своєчасне її сповіщення про місце і час
розгляду справи і якщо від неї не
надійшло клопотання про відкладення
розгляду справи.

Згідно з ч.2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст. 278 КпАП України орган
(посадова особа) при підготовці до
розгляду справи про адміністративне
правопорушення вирішує такі питання:
чи належить до його компетенції
розгляд даної справи; чи правильно
складено протокол та інші матеріали
справи про адміністративне
правопорушення; чи сповіщено осіб, які
беруть участь у розгляді справи, про
час і місце її розгляду; чи витребувано
необхідні додаткові матеріали; чи
підлягають задоволенню клопотання
особи, яка притягається до
адміністративної відповідальності,
потерпілого, їх законних представників
і адвоката.

Відповідач посилається на обставину,
що позивач сповіщався належним чином
про дату розгляду протоколу, проте
ухилявся від отримання повісток, однак
на підтвердження цих обставин
відповідачем не надано доказів,
зокрема, на вимогу суду для огляду не
було надано матеріалів справи про
адміністративне правопорушення,
навіть засвідчені належним чином копії
цих матеріалів не додані до заперечень,
зокрема, протокол про адміністративне
правопорушення, повідомлення позивача
про розгляд протоколу тощо.

Враховуючи, що на вимогу суду
відповідачем не надано жодного доказу
належного сповіщення позивача про день
та місце розгляду справи про
адміністративне правопорушення, суд
доходить висновку, що відповідач не мав
правових підстав з огляду на приписи
ст. 278 КпАП України розглядати такий
протокол та притягувати до
адміністративної відповідальності
позивача.

Крім того, зі вказаної постанови
вбачається, що в неї не зазначено
жодної відомості про особу
правопорушника, отже, заслуговують на
увагу доводи представника позивача, що
справу про адміністративне
правопорушення було розглянуто за
відсутності позивача.

Разом з тим, відповідно до статті 251
КпАП України доказами в справі про
адміністративне правопорушення є
будь-які фактичні дані, на основі яких
можливо встановити наявність чи
відсутність адміністративного
правопорушення, винність особи в його
вчиненні, та інші обставини, що мають
значення для правильного вирішення
справи.

Тобто, належними та допустимими є такі
докази, які стосуються предмету
доказування та містять в собі
відомості про обставини, які мають
значення для справи.

Статтею 251 КпАП України встановлено, що
до доказів відносяться протокол про
адміністративне правопорушення,
пояснення особи, яка притягається до
адміністративної відповідальності,
потерпілих, свідків, висновок експерта,
речові докази, показання технічних
приладів та технічних засобів, що мають
функції фото- і кінозйомки, відеозапису
чи засобів фото- і кінозйомки,
відеозапису, які використовуються при
нагляді за виконанням правил, норм і
стандартів, що стосуються забезпечення
безпеки дорожнього руху, протокол про
вилучення речей і документів, а також
інші документи.

З матеріалів справи вбачається, що на
підтвердження обставин скоєння
позивачем адміністративного
правопорушення відповідачем не надано
жодного доказу, ані акт перевірки ДП
«Євпаторійський морський торговельний
порт» від 14.03.2013 року, ані навіть
протокол, складений відносно позивача
про адміністративне правопорушення за
ст. 82 КпАП України, від 14.03.2013 року, інші
відомості, за якими у сукупності
можливо б було дійти висновку про
утворення (збереження) позивачем
небезпечних відходів.

Враховуючі вищенаведене, суд доходить
висновку, що факт порушення позивачем
законодавства у сфері поводження з
відходами належними та допустимими
доказами в їх сукупності об'єктивно не
підтверджений, оскільки відповідачем
не доведено утворення позивачем
небезпечних відходів на підприємстві,
тому не можливо об'єктивно дійти
висновку про скоєння позивачем
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 82 КпАП України.

Таким чином, відповідачем не доведена
правомірність дій щодо притягнення
позивача до адміністративної
відповідальності.

Відповідно до ст.9 КпАП України
адміністративним правопорушенням
(проступком) визнається протиправна
винна дія чи бездіяльність, яка посягає
на громадський порядок, власність,
права і свободи громадян, на
встановлений порядок управління і за
яку передбачена адміністративна
відповідальність.

Відповідно до статті 62 Конституції
України вина особи, яка притягається до
відповідальності, має бути доведена
належними доказами, а не ґрунтуватись
на припущеннях, усі сумніви щодо
доведеності вини особи тлумачаться на
її користь.

Згідно з ч.3 ст.2 КАС України у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони,
зокрема на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії).

Таким чином, виходячи з аналізу
існуючих у справі доказів, суд доходить
висновку, що суть адміністративного
правопорушення, яка викладена в
постанові у справі про адміністративне
правопорушення від 23.04.2013 року № 002630
ґрунтується не на фактичних даних, що
суперечить вимогам статей 251, 252, 280
КпАП України.

За таких обставин факт вчинення
позивачем адміністративного
правопорушення, передбаченого ст.82
КпАП України, є недоведеним, тому суд
вважає, що порушені права позивача
підлягають захисту шляхом визнання
оскаржуваної постанови протиправною
та її скасування.

Враховуючи положення ст.94 КАС України
з Державного бюджету України на
користь позивача підлягає стягненню
судовий збір в сумі 114,70 грн.

Керуючись ст.ст. 6, 11, 71, 72, 158-160, 186 КАС
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати
постанову державного інспектору з
охорони навколишнього середовища
Державної Азово-Чорноморської
екологічної інспекції Татевосяна
Артура Койруновича № 002630 від 23.04.2013 р.
про притягнення ОСОБА_1 до
адміністративної відповідальності за
ст. 82 КпАП України та накладення на
нього адміністративного стягнення у
вигляді штрафу в розмірі 850,00 грн.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) судовий збір в розмірі
114,70 грн.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя - підпис

З оригіналом згідно

Суддя Ленінського районного суду

м.Севастополя
М.В. Рубан