Справа № 826/12909/13-а
Суддя: Хрімлі О.Г.
Дата ухвалення: 2014-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
інстанції: Кармазін О.А.
Суддя-доповідач: Хрімлі О.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого суддів при
секретарі Хрімлі О.Г., Ганечко О.М.,
Літвіної Н.М., Архіповій Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Імперія Будінвест»
на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 09
жовтня 2013 року у справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Імперія
Будінвест» до Державної податкової
інспекції у Святошинському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві, третя особа, яка не заявляє
самостійні вимоги на предмет спору:
Індивідуальне приватне підприємство
«Наірі», про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Імперія Будінвест»
звернулося до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Святошинському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень № 0
та № від 19 червня 2013 року.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 09
жовтня 2013 року у задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
позивач звернувся до суду з
апеляційною скаргою, в якій просив
скасувати постанову суду першої
інстанції та ухвалити нову, якою
адміністративний позов задовольнити у
повному обсязі.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явились.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - необов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно зі ст. 41 КАС України, фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалось.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
обґрунтована та підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи,
Державною податковою інспекцією у
Святошинському районі м. Києва ДПС
проведено документальну позапланову
виїзну перевірку ТОВ «Імперія
Будінвест» (код з ЄДР 32312295) з питань
дотримання податкового законодавства
за період з 01 січня 2010 року по 31 грудня
2012 року, валютного та іншого
законодавства за період з 01 січня 2010
року по 31 грудня 2012 року.

За результатами проведеної перевірки
складено акт № 379/22-60/32312295 від 06 червня
2013 року, встановлено порушення
позивачем, зокрема: п. 5.1 ст. 5, пп. 5.3.9 п. 5.3
ст. 5 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», у результаті
чого занижено податок на прибуток за 3
кв. 2010 року на суму 499 694,00 грн.; пп. 3.1.1 п.
3.1 ст. 3, пп. 7.2.3 п. 7.2, пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість», у результаті чого занижено
суми ПДВ на суму 459 755,00 грн., у т.ч. за
червень 2010 року - 60 000,00 грн., за вересень
2010 року - 399 755,00 грн.

19 червня 2013 року на підставі висновків
акту перевірки відповідачем прийнято
податкові повідомлення-рішення: №
0, відповідно до якого позивачу
збільшено грошове зобов'язання за
платежем «податок на додану вартість»
на 459 755,00 грн. за основним платежем та
на 114 938,75 грн. - за штрафними санкціями;
№ , відповідно до якого позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем «податок на прибуток» на 499
694,00 грн. за основним платежем та на 124
923,50 грн. - за штрафними санкціями.

Не погоджуючись з податковими
повідомленнями-рішеннями та вважаючи
їх протиправними, позивач звернувся до
суду з адміністративним позовом.

З матеріалів справи вбачається, що
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Імперія Будінвест»
зареєстровано в якості платника
податку на додану вартість 27 лютого 2003
року, згідно зі Свідоцтвом № 100091799 про
реєстрацію платника податку на додану
вартість.

Згідно з Ліцензією Державної
архітектурно-будівельної інспекції
України серії АВ № 517706, позивач має
право на здійснення господарської
діяльності, пов'язаної зі створенням
об'єктів архітектури (за переліком
робіт згідно з додатком).

12 серпня 2010 року між позивачем
(підрядник) та ІПП «Наірі»
(субпідрядник) укладено договір № 1208/1,
за умовами якого субпідрядник
зобов'язався виконати за завданням
підрядника роботи по поточному ремонту
вулиць і доріг, що належать до
комунальної власності, у містах та
інших населених пунктах Київської
області. Ціна договору складає 2 890 201,00
грн. з ПДВ.

Факт виконання укладеного договору
підтверджується наявними в матеріалах
справи: актами приймання виконаних
будівельних робіт за вересень 2010 року,
довідками про вартість виконаних
будівельних робіт за вересень 2010 року,
податковими накладними, платіжними
дорученнями, оборотно-сальдовими
відомостями по рахунку 631.

Згідно зі Свідоцтвом № 100322413 про
реєстрацію платника податку на додану
вартість, Індивідуальне приватне
підприємство «Наірі» зареєстровано в
якості платника ПДВ 28 липня 1997 року.

Згідно з Ліцензією Державної
архітектурно-будівельної інспекції
України серії АВ № 587098, ІПП «Наірі» має
право на здійснення господарської
діяльності, пов'язаної зі створенням
об'єктів архітектури (за переліком
робіт згідно з додатком).

Згідно з Ліцензією Міністерства
будівництва, архітектури та
житлово-комунального господарства
України серії АВ № 117623, ІПП «Наірі» має
право на здійснення будівельної
діяльності (згідно з переліком).

Як вбачається з матеріалів справи, під
час проведення перевірки відповідачем
використано акт Бориспільської ОДПІ
Київської області ДПС № 164/22-2/20642746 від 03
квітня 2013 року про неможливість
проведення зустрічної звірки ІПП
«Наірі» щодо документального
підтвердження господарських відносин
з ТОВ «Інкомбуд Плюс», їх реальності та
повноти відображення в обліку за
вересень 2010 року.

Як встановлено в акті № 164/22-2/20642746 від 03
квітня 2013 року, задекларований
податковий кредит ІПП «Наірі»,
сформований за відносинами з
контрагентом у вересні 2010 року, за
висновком ДПІ не підтверджується;
задекларовані податкові зобов'язання
ІПП «Наірі» за вересень 2010 року по
ланцюгу товарів (робіт, послуг),
придбаних у підприємств -
постачальників сформовані
неправомірно та перевіркою не
підтверджуються.

Крім того, між позивачем (замовник) та
ТОВ «Ресурсес Менеджмент» (підрядник)
укладено договір № 12/06-10 від 11 червня 2010
року, відповідно до якого підрядник
зобов'язується за завданням замовника
на свій ризик відповідно до умов
договору та проектно-кошторисної
документації виконати благоустрій на
об'єкті, розташованому за адресою: м.
Чернівці, вул. Сумська, 3-г та здати їх
замовнику, а замовник зобов'язується
прийняти та оплатити виконані роботи
відповідно до умов договору.

Факт виконання укладеного договору
підтверджується наявними в матеріалах
справи: актом приймання виконаних
будівельних робіт за червень 2010 року,
довідкою про вартість виконаних
будівельних робіт за червень 2010 року,
податковою накладною, платіжними
дорученнями.

Як зазначено в акті перевірки, за
результатами аналізу податкової
звітності контрагента встановлено, що
останній не декларував податкові
зобов'язання за відносинами з
позивачем, що за висновком податкового
органу свідчить про відсутність
об'єкту оподаткування, який виникає при
проведенні вказаними підприємствами
фінансово-господарських операцій.
Відсутність податкових декларацій,
об'єкту оподаткування свідчить про
відсутність у контрагента законних
підстав скласти та надати оригінали
податкових накладних покупцю. У
сукупності наведене, на думку
відповідача, свідчить про відсутність
правових підстав для формування
позивачем податкового кредиту за
операціями, які фактично не відбулися.

Перевіряючи обґрунтованість позовних
вимог та їх відповідність чинному
законодавству, колегія суддів виходить
з наступного.

Згідно з п. 5.1 ст. 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
валові витрати виробництва та обігу -
сума будь-яких витрат платника податку
у грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних як
компенсація вартості товарів (робіт,
послуг), які придбаваються
(виготовляються) таким платником
податку для їх подальшого використання
у власній господарській діяльності.

За змістом пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» встановлено, що до складу
валових витрат включаються, зокрема,
суми будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7
цієї статті.

Згідно з пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 вказаного
Закону, не підлягають віднесенню до
складу валових витрат суми збитків
платника податку, понесених у зв'язку з
продажем товарів (робіт, послуг) або їх
обміном за цінами, що нижчі за звичайні,
пов'язаним з таким платником податку
особам.

У разі коли сума виплат (заохочень) або
її частина пов'язаним фізичним особам
не визнаються валовими витратами, така
сума (або її частина) є базою для
нарахування внесків на соціальні
заходи, передбачені пунктом 5.7 цієї
статті.

Не належать до складу валових витрат
будь-які витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку.

Відповідно до пп. 11.2.1 п. 11.2 ст. 11
вказаного Закону, датою збільшення
валових витрат виробництва (обігу)
вважається дата, яка припадає на
податковий період, протягом якого
відбувається будь-яка з подій, що
сталася раніше:

або дата списання коштів з банківських
рахунків платника податку на оплату
товарів (робіт, послуг), а в разі їх
придбання за готівку - день їх видачі з
каси платника податку;

або дата оприбуткування платником
податку товарів, а для робіт (послуг) -
дата фактичного отримання платником
податку результатів робіт (послуг).

Згідно з п. 1.7 ст. 1 Закону України «Про
податок на додану вартість»,
податковий кредит - це сума, на яку
платник податку має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
періоду, визначеного цим Законом.

Пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 зазначеного Закону
передбачено, що податковий кредит
звітного періоду складається із сум
податків, сплачених (нарахованих)
платником податку у звітному періоді у
зв'язку з придбанням товарів (робіт і
послуг), вартість яких відноситься до
складу витрат виробництва (обігу). Пп.
7.5.1 п. 7.5 цього Закону визнає датою
виникнення права платника податку на
податковий кредит дату списання коштів
з банківського рахунку платника
податку в оплату товарів (робіт і
послуг) або дату отримання податкової
накладної.

Відповідно до пп. 7.2.3 п. 7.2 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», податкова накладна
складається у момент виникнення
податкових зобов'язань продавця у двох
примірниках. Оригінал податкової
накладної надаються покупцю, копія
залишається у продавця товарів (робіт,
послуг).

Для операцій, що оподатковуються і
звільнені від оподаткування,
складаються окремі податкові накладні.

Податкова накладна є звітним
податковим документом і одночасно
розрахунковим документом.

Податкова накладна виписується на
кожну повну або часткову поставку
товарів (робіт, послуг). У разі коли
частка товару (робіт, послуг) не містить
відокремленої вартості, перелік
(номенклатура) частково поставлених
товарів зазначається в додатку до
податкової накладної у порядку,
встановленому центральним органом
державної податкової служби України,
та враховується у визначенні загальних
податкових зобов'язань.

Платники податку повинні зберігати
податкові накладні протягом строку,
передбаченого законодавством для
зобов'язань із сплати податків.

Згідно з пп. 7.2.6 п. 7.2 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість»,
податкова накладна видається
платником податку, який поставляє
товари (послуги), на вимогу їх
отримувача, та є підставою для
нарахування податкового кредиту. Як
виняток з цього правила, підставою для
нарахування податкового кредиту при
поставці товарів (послуг) за готівку чи
з розрахунками картками платіжних
систем, банківськими або персональними
чеками у межах граничної суми,
встановленої Національним банком
України для готівкових розрахунків, є
належним чином оформлений товарний
чек, інший платіжний чи розрахунковий
документ, що підтверджує прийняття
платежу постачальником від отримувача
таких товарів (послуг), з визначенням
загальної суми такого платежу, суми
податку та податкового номера
постачальника.

Згідно з пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 зазначеного
Закону, до податкового кредиту не
дозволяється включення будь-яких
витрат по сплаті податку, що не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями. У разі, коли на
момент перевірки платника податку
податковим органом, суми податку
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються
непідтвердженими зазначеними вище
документами, тоді платник податку несе
відповідальність у вигляді фінансових
санкцій, встановлених законодавством
України, нарахованих на суму
податкового кредиту, не підтверджену
документами.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», первинний
документ - документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення;
господарською операцією є дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерській облік та фінансову
звітність в Україні», підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Згідно з пп. 2.15 п. 2 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24 травня 1995 року № 88, зареєстровано
в Міністерстві юстиції України 05
червня 1995 року за № 168/704, визначено, що
первинні документи підлягають
обов'язковій перевірці працівниками,
які ведуть бухгалтерський облік, за
формою і змістом, тобто перевіряється
наявність у документі обов'язкових
реквізитів та відповідність
господарської операції діючому
законодавству, логічна ув'язка окремих
показників.

При вирішенні даної справи, колегія
суддів враховує також правову позицію
Вищого адміністративного суду України,
висловлену ним в Інформаційному листі
від 20 липня 2010 року № 1112/11/13-10,
відповідно до якого процесуальна
діяльність суду із встановлення
обґрунтованості права платника
податку на податковий кредит та/або
бюджетне відшкодування з податку на
додану вартість повинна включати такі
етапи: 1) встановлення факту здійснення
господарської операції; 2) встановлення
спеціальної податкової
правосуб'єктності учасників
господарської операції; 3) встановлення
зв'язку між фактом придбання товарів
(послуг), спорудженням основних фондів,
імпортом товарів (послуг) і
господарською діяльністю платника
податку; 4) встановлення дотримання
платником податку спеціальних вимог
щодо документального підтвердження
сум податкового кредиту та/або
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість; 5) встановлення факту
надмірної сплати податку на додану
вартість у ціні товарів (послуг), що
придбані платником податку.

Як зазначено в Інформаційному листі
Вищого адміністративного суду України
від 02 червня 2011 року № 742/11/13-11, витрати
для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток, а
також податковий кредит для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість мають бути
фактично здійснені і підтверджені
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Також, з огляду на принцип персональної
відповідальності платника податку
право на податковий кредит не може
ставитись у пряму залежність від
додержання податкової дисципліни
третіми особами. Тобто якщо контрагент
не виконав свого зобов'язання щодо
сплати податку до бюджету, це тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме щодо цієї особи, а тому
сама по собі несплата податку
продавцем (у тому числі внаслідок
ухилення від сплати) не може бути
підставою для відмови у праві платника
податку на податковий кредит за
наявності факту здійснення
господарської операції.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів зазначає, що позивачем було
дотримано вимоги щодо документального
підтвердження спірних сум податкового
кредиту та валових витрат, а, отже, і
правомірність відображення їх у
податковій звітності.

Згідно з ч. 4 ст. 72 КАС України, вирок
суду в кримінальній справі або
постанова суду у справі про
адміністративний проступок, які
набрали законної сили, є обов'язковими
для адміністративного суду, що
розглядає справу про правові наслідки
дій чи бездіяльності особи, щодо якої
ухвалений вирок або постанова суду,
лише в питаннях, чи мало місце діяння та
чи вчинене воно цією особою.

Тому колегія суддів не бере до уваги
посилання відповідача на акт про
неможливість проведення зустрічної
звірки, оскільки він не є належним та
допустимим доказом в розумінні КАС
України порушення позивачем
податкового законодавства, та не
підтверджує протиправності дій
позивача щодо заниження податку на
прибуток та формування суми
податкового кредиту з податку на
додану вартість.

Проаналізувавши наведені законодавчі
норми, повно та всебічно дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що відповідачем неправомірно
винесено податкові
повідомлення-рішення № 0 та №
від 19 червня 2013 року, оскільки
суми податкового кредиту та валових
витрат за відповідний період
підтверджуються відповідними
первинними документами, оформленими у
відповідності до наведених
законодавчих вимог, та які
відображають реальність господарських
операцій, які є підставою для
формування податкового обліку
платника податків.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Колегія суддів вважає, що відповідачем
не надано достатньо доказів
правомірності дій з прийняття
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень, що підтверджується
наявними в матеріалах справи
документами та наведеними
законодавчими нормами.

З огляду на вищевказане, колегія суддів
приходить до висновку, що позовні
вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю «Імперія Будінвест»
до Державної податкової інспекції у
Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві, третя
особа, яка не заявляє самостійні вимоги
на предмет спору: Індивідуальне
приватне підприємство «Наірі», про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень є
обґрунтованими та засновані на нормах
права.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 3, 202 ч. 1 п. 4 КАС
України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції суд апеляційної
інстанції скасовує її та ухвалює нове
рішення, якщо визнає, що судом першої
інстанції порушено норми
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції невірно застосував норми
матеріального та процесуального права,
у зв'язку з чим постанова підлягає
скасуванню з ухваленням нової про
задоволення адміністративного позову.

Керуючись ст. ст. 41, 160, 196, 198, 202, 205, 207, 212,
254 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Імперія
Будінвест» - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 09 жовтня 2013 року -
скасувати та ухвалити нову.

Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю «Імперія
Будінвест» - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Святошинському районі м. Києва
Державної податкової служби № 0
та № від 19 червня 2013 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.Г. Хрімлі

Судді
О.М. Ганечко

Н.М. Літвіна

Головуючий суддя

Хрімлі О.Г.

Судді:

Ганечко О.М.

Літвіна Н. М.