Справа № 807/3657/13-а
Суддя: Шешеня О.М.
Дата ухвалення: 2014-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

04 лютого 2014 рокум. Ужгород№ 807/3657/13-а

Закарпатський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шешеня О.М.

при секретарі Неміш Т.В.

за участю:

позивача: Фізична особа-підприємець
ОСОБА_1;

відповідача: Управління Пенсійного
фонду України в м. Мукачевому та
Мукачівському районі Закарпатської
області, представник - Секерня О.В.;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовною заявою Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в м.
Мукачевому та Мукачівському районі
Закарпатської області про визнання
неправомірним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі
- позивач) звернулася до Закарпатського
окружного адміністративного суду з
позовною заявою до Управління
Пенсійного фонду України в м.
Мукачевому та Мукачівському районі
Закарпатської області (далі -
відповідача) про визнання
неправомірним та скасування рішення №
994 Ф від 06.12.2012 року.

В судовому засіданні позивач
підтримала позов та просила
задовольнити позовні вимоги з підстав,
наведених у позовній заяві, мотивуючи
наступним. Відповідачем було прийнято
рішення від 06.12.2012 року № 994 Ф про
застосування штрафних санкцій та
нарахування пені за несплату
(неперерахування) або несвоєчасну
сплату (несвоєчасне перерахування)
єдиного внеску, яким до позивача було
застосовано штраф у розмірі 1574,36 грн. та
нараховано пеню у розмірі 1121,83 грн. за
період з 21.02.2011 року по 20.09.2012 року.
Позивач в судовому засіданні
наголошувала на тому, що нею погашалася
заборгованість по єдиному внеску, хоча
й несвоєчасно, а тому вона вважає, що
рішення про застосування фінансових
санкцій та нарахування пені
відповідачем повинні були прийматися
за фактом погашення заборгованості,
тобто після фактичної сплати
страхувальником боргу за кожен базовий
звітний період окремо. Однак,
відповідачем рішення по кожному
окремому випадку несплати або
несвоєчасної сплати позивачем
заборгованості не приймалися.
Відповідачем було винесено тільки одне
оскаржуване рішення від 06.12.2012 року
№994Ф по всім випадкам несплати
заборгованості позивачем, що є
порушенням чинного законодавства
України. Таким чином, відповідачем не
надсилалися позивачеві вимоги про
сплату боргу щомісячно. Отже, як
стверджує позивач, було порушено її
право на своєчасне оскарження,
визнання та погашення боргу за кожний
базовий звітний період.

В судовому засіданні представник
відповідача заперечив щодо
задоволення позову в повному обсязі, з
підстав викладених в наданих письмових
запереченнях та просив відмовити в
задоволенні позовних вимог, мотивуючи
наступним. Як стверджує представник
відповідача, підставою для прийняття
відповідачем оскаржуваного рішення
від 06.12.2012 року №994Ф про застосування
штрафних санкцій та нарахування пені
стала несвоєчасна сплата єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за січень -
грудень 2011 та січень - серпень 2012 року.
Також, за вище вказаний період
позивачем було несвоєчасно сплачено
поточні платежі, що підтверджується
карткою особового рахунку та не
заперечується позивачем. Відповідно до
картки особового рахунку, позивач
погасив суму боргу за січень - грудень
2011 та за січень - серпень 2012 року тільки
20.08.2012 року. У відповідності до п.п. 7.2.2 п.
7.2 Інструкції про порядок нарахування і
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, затвердженої
постановою Правління Пенсійного фонду
України № 21-5 від 27.09.2010 року (далі -
Інструкція № 21-5), при застосуванні
штрафів, зазначених у цьому підпункті,
приймається одне рішення після сплати
(погашення) у повному обсязі недоїмки
окремо за кожний період, за який
сплачується єдиний внесок незалежно
від кількості випадків сплати за
вказаний період. Таким чином, рішення
від 06.12.2012 року №994Ф було прийнято
відповідачем після повного погашення
заборгованості зі сплати єдиного
внеску позивачем, оскільки, окремо за
кожний період позивач недоїмку зі
сплати єдиного внеску не сплачував.
Відтак, як стверджує представник
відповідача, позов є безпідставним,
оскільки позивачем не наведено жодного
доказу того, що нею було повністю
погашено недоїмку окремо за кожний
базовий звітний період, з наведенням
конкретних дат, сум та підтверджуючих
документів погашення суми недоїмки.
Також, представник відповідача
наголошував, що позивачем не
оспорюється розмір застосованих щодо
неї штрафних санкцій і нарахованої
пені та не заперечується факт
несвоєчасної сплати єдиного внеску та
вказує на те, що позивачем було
порушено строк звернення до суду. Таким
чином, представник позивача просить
відмовити в задоволенні позову в
повному обсязі.

Розглянувши подані сторонами
документи та матеріали справи,
заслухавши пояснення сторін, всебічно
та повно з'ясувавши всі фактичні
обставини справи на яких ґрунтуються
позовні вимоги, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд приходить до висновку про те,
що позовна заява підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що Виконавчим
комітетом Мукачівської міської ради
Закарпатської області 28.01.2000 року було
зареєстровано позивача, як фізичну
особу-підприємця, що підтверджується
Свідоцтвом про державну реєстрацію
фізичної особи-підприємця (а.с. 19).

Позивач є платником єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

Відповідачем було прийнято рішення від
06.12.2012 року за №994Ф про застосування
штрафних санкцій та нарахування пені
за несплату (неперерахування) або
несвоєчасну сплату (несвоєчасне
перерахування) єдиного внеску, у
відповідності до якого щодо позивача
було застосовано штраф у розмірі 1574,36
грн. та нараховано пеню у розмірі 1121,83
грн. за період з 21.02.2011 року по 20.09.2012
року (а.с. 7).

Рішення від 06.12.2012 року за №994Ф було
прийнято відповідачем у зв'язку з
несвоєчасною сплатою позивачем
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування за
наступними ставками, а саме: 3,3%, 33,2%, 2% та
36,76% за січень - грудень 2011 року та
січень - серпень 2012 року.

Правові та організаційні засади
забезпечення збору та обліку єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку визначено
Законом України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування" від 8
липня 2010 року № 2464-VI (далі - Закон
України № 2464-VI).

У відповідності до ч. 1 ст. 4 Закону
України № 2464-VI платниками єдиного
внеску є роботодавці: підприємства,
установи та організації, інші юридичні
особи, утворені відповідно до
законодавства України, незалежно від
форми власності, виду діяльності та
господарювання, які використовують
працю фізичних осіб на умовах
трудового договору (контракту) або на
інших умовах, передбачених
законодавством, чи за
цивільно-правовими договорами (крім
цивільно-правового договору,
укладеного з фізичною особою -
підприємцем, якщо виконувані роботи
(надавані послуги) відповідають видам
діяльності, зазначеним у витягу з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців), у
тому числі філії, представництва,
відділення та інші відокремлені
підрозділи зазначених підприємств,
установ і організацій, інших юридичних
осіб, які мають окремий баланс і
самостійно ведуть розрахунки із
застрахованими особами.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону
України № 2464-VI платник єдиного внеску
зобов'язаний своєчасно та в повному
обсязі нараховувати, обчислювати і
сплачувати єдиний внесок.

Згідно до ч. 8 ст. 9 Закону України № 2464-VI
платники єдиною внеску зобов'язані
сплачувати єдиний внесок, нарахований
за відповідний базовий звітний період,
не пізніше 20 числа місяця, що настає за
базовим звітним періодом. Базовим
звітним періодом є календарний місяць.

Також, у відповідності до підпункт 4.3.6
пункту 4.3 Інструкції про порядок
нарахування і сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, затвердженої
Постановою правління Пенсійного фонду
України від 27 вересня 2010 року №21-5,
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 27 жовтня 2010 року за № 994/18289
(далі - Інструкція № 21-5) нараховані за
відповідний базовий звітний період
суми єдиного внеску сплачуються
платниками не пізніше 20 числа місяця,
що настає за базовим звітним періодом,
незалежно від виплати заробітної плати
та інших видів виплат, на суми яких
нараховується єдиний внесок. Базовим
звітним періодом є календарний місяць.

Відповідно до п. 6.2 Інструкції № 21-5 сума
єдиного внеску, своєчасно не
нарахована та/або не сплачена
платниками у строки, визначені
відповідно до Закону, обчислена
органами Пенсійної о фонду України у
випадках, передбачених Законом, є
недоїмкою.

Як було встановлено в судовому
засіданні та підтверджено сторонами по
справі, позивачем порушено граничні
строки сплати єдиного внеску за період
з січня 2011 року по грудень 2011 року та з
січня 2012 року по серпень 2012 року, у
відповідності до картки особового
рахунку платника єдиного внеску (а.с.
57-67).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 25 Закону
України № 2464-VI (в редакції чинній на час
виникнення спірних правовідносин) суми
недоїмки стягуються з нарахуванням
пені та застосуванням штрафів.

Згідно до ч. 4 ст. 25 Закону України № 2464-VI
(в редакції чинній на час виникнення
спірних правовідносин) Територіальний
орган Пенсійного фонду у порядку, за
формою і в строки, встановлені
Пенсійним фондом за погодженням з
центральним органом виконавчої влади у
сфері праці та соціальної політики,
надсилає платникам єдиного внеску, які
мають недоїмку, вимогу про її сплату.
Вимога про сплату недоїмки є
виконавчим документом. У разі незгоди з
розрахунком суми недоїмки платник
єдиного внеску узгоджує її з органом
Пенсійного фонду в порядку,
встановленому Пенсійним фондом за
погодженням з центральним органом
виконавчої влади у сфері праці та
соціальної політики. У разі, якщо згоди
з органом Пенсійного фонду не
досягнуто, платник єдиного внеску
зобов'язаний сплатити суми недоїмки та
штрафів разом з нарахованою пенею
протягом десяти робочих днів з дня
надходження рішення відповідного
органу Пенсійного фонду або оскаржити
вимогу до органу Пенсійного фонду
вищого рівня чи в судовому порядку. У
разі, якщо платник єдиного внеску
протягом десяти робочих днів з дня
надходження вимоги не сплатив
зазначені у вимозі суми недоїмки та
штрафів разом з нарахованою пенею, не
узгодив вимогу з органом Пенсійного
фонду, не оскаржив вимогу в судовому
порядку або не сплатив узгоджену суму
недоїмки протягом десяти робочих днів
з дня надходження узгодженої вимоги,
територіальний орган Пенсійного фонду
надсилає в порядку, встановленому
законом, до підрозділу державної
виконавчої служби вимогу про сплату
недоїмки.

З аналізу вище вказаних норм
законодавства вбачається, що до сум
боргу, які зазначаються у вимогах,
включаються також суми узгоджених з
платником, але не сплачених у
встановлений термін штрафів та пені.

У відповідності до ч. 10 ст. 25 Закону
України № 2464-VI (в редакції чинній на час
виникнення спірних правовідносин) на
суму недоїмки нараховується пеня з
розрахунку 0,1 % суми недоплати за кожний
день прострочення платежу

Пунктом 2 частини 11 статті 25 Закону
України № 2464-VI (в редакції чинній на час
виникнення спірних правовідносин)
передбачено, що територіальний орган
Пенсійного фонду застосовує до
платника єдиного внеску штрафні
санкції за несплату (неперерахування)
або несвоєчасну сплату (несвоєчасне
перерахування) єдиною внеску у розмірі
10 відсотків своєчасно не сплачених сум.

У відповідності до п. 7.2.2, п 7.5
Інструкції № 21-5 розрахунок цієї
фінансової санкції здійснюється на
підставі даних карток особових
рахунків платників.

Разом з тим, згідно до п. 7.2.2. Інструкції
№21-5 при застосуванні штрафів,
зазначених у цьому підпункті,
приймається одне рішення після сплати
(погашення) у повному обсязі недоїмки
окремо за кожний період, за який
сплачується єдиний внесок, незалежно
від кількості випадків сплати за
вказаний період.

Відповідно до ч. 14 ст. 25 Закону України
№ 2464-VI (в редакції чинній на час
виникнення спірних правовідносин) про
нарахування пені та застосування
штрафів, передбачених цим Законом,
посадова особа територіального органу
Пенсійного фонду в порядку,
встановленому Пенсійним фондом за
погодженням з центральним органом
виконавчої влади у сфері праці та
соціальної політики, приймає рішення,
яке протягом трьох робочих днів
надсилається платнику єдиного внеску.

Таким чином, аналіз вище вказаних норм
законодавства свідчить про те, що про
застосування фінансових санкцій та
нарахування пені приймається одне
рішення після сплати (погашення) у
повному обсязі недоїмки окремо за
кожний базовий звітний період, що
дорівнює одному місяцю, незалежно від
кількості випадків сплати за вказаний
період.

В судовому засіданні було встановлено
та підтверджено матеріалами справи, а
саме: довідкою-розрахунком (а.с. 109) те,
що позивач хоч і несвоєчасно, але
погашала заборгованість по єдиному
внеску. Відтак, з урахуванням вище
вказаних норм законодавства, суд
приходить до переконання, що рішення
про застосування фінансових санкцій та
нарахування пені відповідачем повинні
були прийматися за фактом погашення
заборгованості, тобто після фактичної
сплати страхувальником боргу за кожен
базовий звітний період окремо, а не
тільки одне рішення по всім випадкам
несплати заборгованості.

Однак, всупереч вимогам законодавства
України рішення відповідачем по
кожному окремому випадку несплати
позивачем заборгованості не
приймалися. Відповідачем було прийнято
тільки одне рішення від 06.12.2012 року №994Ф
про застосування штрафних санкцій та
нарахування пені за несплату
(неперерахування) або несвоєчасну
сплату (несвоєчасне перерахування)
єдиного внеску за період з 21.02.2011 року
по 20.09.2012 року (а.с. 7), яке винесено по
всім випадкам несплати заборгованості
позивачем одночасно. Таким чином,
прийняття відповідачем рішення від
06.12.2012 року №994Ф з порушенням вимогам
законодавства України вплинуло на
право позивача щодо своєчасного
оскарження, визнання та погашення
боргу за кожний базовий звітний період.

Представник відповідача просив
залишити позовну заяву без розгляду у
зв'язку з пропуском строку звернення до
суду.

Згідно до ч. 1 ст. 99 КАС України
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

У відповідності до ч. 5 ст. 99 КАС України
для звернення до адміністративного
суду щодо оскарження рішення суб'єкта
владних повноважень, на підставі якого
ним може бути заявлено вимогу про
стягнення грошових коштів,
встановлюється місячний строк.

Відповідно до ч. 4 ст. 99 КАС України якщо
законом передбачена можливість
досудового порядку вирішення спору і
позивач скористався цим порядком, то
для звернення до адміністративного
суду встановлюється місячний строк,
який обчислюється з дня, коли позивач
дізнався про рішення суб'єкта владних
повноважень за результатами розгляду
його скарги на рішення, дії або
бездіяльність суб'єкта владних
повноважень.

Судом встановлено, що позивач подав
скаргу від 19.12.2012 року до Головного
управління Пенсійного фонду України в
Закарпатській області на рішення від
06.12.2012 року №994Ф (а.с. 77-78). Рішенням
Головного управління Пенсійного фонду
України в Закарпатській області від
10.01.2013 року №374/07 скаргу позивача було
залишено без задоволення (а.с.74-76).

Позивач вказує на те, що нею не було
отримано рішення Головного управління
Пенсійного фонду України в
Закарпатській області від 10.01.2013 року
№374/07 щодо розгляду її скарги.
Відповідачем було надано до суду
докази надіслання позивачеві з
повідомленням про вручення рішення від
10.01.2013 року №374/07 (а.с. 79-80). Разом з тим,
відповідачем не було надано суду
жодних доказів отримання позивачем
даного рішення від 10.01.2013 року №374/07, а
саме: повідомлення про вручення
поштового відправлення.

У відповідності до ч. 1 ст. 100 КАС України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд на підставі позовної заяви та
доданих до неї матеріалів не знайде
підстав для визнання причин пропуску
строку звернення до адміністративного
суду поважними, про що постановляється
ухвала.

Оскільки, як вбачається із викладеного
вище, позивачем вживалися дії щодо
оскарження рішення № 994 Ф від 06.12.2012
року. Віддак, суд приходить до висновку,
що позивачем було пропущено строк
звернення до суду з поважних причин.

Відповідно до Рішення Європейського
суду з прав людини по справі "Іліан
проти Туреччини", правило встановлення
обмежень до суду у зв'язку з пропуском
строку звернення до суду повинно
застосовуватися з певною гнучкістю і
без надзвичайного формалізму, воно не
застосовується автоматично й не має
абсолютного характеру, перевіряючи
його виконання, слід звертати увагу на
обставини справи, які можна встановити
лише в судовому засіданні.

У відповідності до ч. 1 ст. 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Згідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

В судовому засіданні відповідач не
надав суду достатніх доказів щодо
правомірності прийнятого рішення
відносно позивача.

На підставі вище вказаного суд
приходить до висновку, що позов
підлягає задоволенню, позовні вимоги
підтверджено належними та допустимими
доказами.

На підставі наведеного та керуючись ст.
ст. 19, 104-106, 160, 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1.Позов Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України в м. Мукачевому та
Мукачівському районі Закарпатської
області - задовольнити.

2. Визнати неправомірним та скасувати
рішення Управління Пенсійного фонду
України в м. Мукачевому та
Мукачівському районі Закарпатської
області № 994 Ф від 06.12.2012 року.

3. Постанова суду може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Закарпатський окружний
адміністративний суд. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції. Апеляційна
скарга на постанову суду першої
інстанції подається протягом десяти
днів з дня її проголошення, а у разі
застосування судом частини третьої
статті 160 КАС України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 254 КАС
України.

СуддяО.М. Шешеня

Відповідно до статті 160 частини 3
КАС України 4 лютого 2014 року було
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови. Повний текст
постанови виготовлено та підписано 7
лютого 2014 року.