Справа № К/9991/38457/11-С
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2014-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2014 року м. Київ
К/9991/38457/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Заїки М.М., Стародуба О.П., -

розглянувши в касаційній інстанції в
порядку письмового провадження справу
за позовом ОСОБА_4 до Шевченківського
відділу соціального захисту
управління соціального захисту
департаменту гуманітарної політики
Львівської міської ради про
зобов'язання нарахувати та виплатити
щорічну разову грошову допомогу до 5
травня, за касаційною скаргою
Шевченківського відділу соціального
захисту управління соціального
захисту департаменту гуманітарної
політики Львівської міської ради на
постанову апеляційного суду
Львівської області від 7 червня 2011 року,
-

встановив:

У січні 2010 року ОСОБА_4
звернувся в суд з позовом, у якому
просив визнати протиправними дії
Шевченківського відділу соціального
захисту управління соціального
захисту департаменту гуманітарної
політики Львівської міської ради та
стягнути з відповідача на його користь
недоплачену разову грошову допомогу до
5 травня за 2004-2009 роки у розмірі 9772,25
гривень з урахуванням коефіцієнтів
інфляції.

Позовні вимоги мотивував
тим, що у 2004-2009 роках йому як учаснику
бойових дій виплачено щорічну разову
грошову допомогу до 5 травня у розмірі
меншому, ніж це визначено частиною 5
статті 12 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» від 22 жовтня 1993
року № 3551-XII (далі - Закон № 3551-XII).

Постановою Шевченківського
районного суду міста Львова від 18
лютого 2010 року в задоволенні позову
відмовлено.

Постановою апеляційного
суду Львівської області від 7 червня 2011
року постанову Шевченківського
районного суду міста Львова від 18
лютого 2010 року скасовано, прийнято нову
постанову, якою позов ОСОБА_4
задоволено частково. Визнано
неправомірними дії Шевченківського
відділу соціального захисту
управління соціального захисту
департаменту гуманітарної політики
Львівської міської ради та зобов'язано
відповідача нарахувати і виплатити
позивачеві разову щорічну грошову
допомогу до 5 травня за 2009 рік
відповідно до статті 13 Закону № 3551-XII в
розмірі п'яти мінімальних пенсій за
віком, з врахуванням статті 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» та
виплачених сум. У задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із
постановою апеляційного суду
Львівської області від 7 червня 2011 року,
відповідач подав до Вищого
адміністративного суду України
касаційну скаргу, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати вказане рішення суду
апеляційної інстанції та прийняти нове
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог за 2009 рік.

Касаційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Відповідно до частини 1
статті 220 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції перевіряє правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Згідно частини 2 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення в межах
касаційної скарги.

Оскільки рішення суду
апеляційної інстанції оскаржується
відповідачем у частині задоволення
позову, в іншій частині рішення
сторонами не оскаржується, колегія
суддів перевіряє законність та
обґрунтованість рішення апеляційного
суду лише в цій частині.

Частиною 1 статті 8
Конституції України передбачено, що в
Україні визнається і діє принцип
верховенства права. При прийнятті
нових законів або внесенні змін до
чинних законів не допускається
звуження змісту та обсягу існуючих
прав і свобод (частина 3 статті 22
Конституції України).

Згідно зі статтею 4 Закону №
3551-XII ветеранами війни є особи, які
брали участь у захисті Батьківщини чи в
бойових діях на території інших держав.
До ветеранів війни належать: учасники
бойових дій, інваліди війни, учасники
війни.

Відповідно до частини 3
статті 2 зазначеного Закону нормативні
акти органів державної влади і органів
місцевого самоврядування, які
обмежують права і пільги ветеранів
війни, передбачені цим Законом, є
недійсними.

За перевіркою матеріалів
справи вбачається, що позивач ОСОБА_4 є
ветераном війни - учасником бойових дій
і має відповідний статус, визначений
Законом № 3551-XII. Позивачеві разова
грошова допомога до 5 травня за 2009 рік
була виплачена у розмірі 340 гривень
згідно постанови Кабінету Міністрів
України «Про розміри разової грошової
допомоги, що виплачується в 2009 році
відповідно до Законів України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» та «Про жертви
нацистських переслідувань» від 18
березня 2009 року № 211.

У 2009 році правовідносини
щодо виплати позивачеві грошової
допомоги за 2009 рік, а також розмір цієї
виплати регулювалися Законом № 3551-XII.

Частиною 5 статті 12 Закону №
3551-XII було передбачено, що щорічно до 5
травня учасникам бойових дій
виплачується разова грошова допомога у
розмірі п'яти мінімальних пенсій за
віком.

Натомість Кабінет Міністрів
України у постанові «Про розміри
разової грошової допомоги, що
виплачується в 2009 році відповідно до
Законів України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» та «Про жертви нацистських
переслідувань» від 18 березня 2009 року №
211 установив, що у 2009 році виплата
разової грошової допомоги,
передбаченої Законами України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» та «Про жертви
нацистських переслідувань», зокрема,
учасникам бойових дій, здійснюється у
розмірі 340 гривень (пункт 1 постанови №
211), тобто у розмірі меншому, ніж це було
передбачено частиною 5 статті 12 Закону
№ 3551-XII.

Водночас редакція частини 5
статті 12 Закону № 3551-XII, якою розмір
грошової допомоги визначено у розмірі
п'яти мінімальних пенсій за віком, на
час виникнення спірних відносин була
чинною та іншими законодавчими актами,
в тому числі Законом України «Про
Державний бюджет України на 2009 рік» від
26 грудня 2008 року № 835-VI, не
призупинялась і зміни до неї не
вносились.

При цьому виходячи зі змісту
закріплених у статті 46 Конституції
України соціальних гарантій розмір
мінімальної пенсії за віком в
розумінні статті 12 Закону № 3551-XII, як
база для розрахунку допомоги, в

будь-якому разі не може бути меншим, ніж
розмір прожиткового мінімуму,
встановленого законом.

За таких обставин колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України погоджується з висновком суду
апеляційної інстанції, що
правовідносини щодо виплати грошової
допомоги ветеранам війни у 2009 році
регулюються положеннями Закону № 3551-XII
і відповідач неправомірно виплатив
позивачеві грошову допомогу до 5 травня
за 2009 рік у розмірі 340 гривень,
встановленого підзаконним нормативним
актом - постановою Кабінету Міністрів
України «Про розміри разової грошової
допомоги, що виплачується в 2009 році
відповідно до Законів України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» та «Про жертви
нацистських переслідувань» від

18 березня 2009 року № 211, який суперечить
Закону № 3551-XII.

Однак апеляційний суд
помилково у резолютивній частині
постанови від 7 червня 2011 року послався
на те, що позивач має право на щорічну
разову грошову допомогу до 5 травня за
2009 рік відповідно до статті 13 Закону
№ 3551-XII, оскільки останній як
учасник бойових дій має право на
зазначену допомогу відповідно до
статті 12 вказаного Закону.

Відповідно до статті 225 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції має право
змінити судове рішення, якщо у справі
немає необхідності досліджувати нові
докази або встановлювати обставини, а
судове рішення, яке змінюється, є
помилковим тільки в частині.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 225, 230, 232
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу Шевченківського
відділу соціального захисту
управління соціального захисту
департаменту гуманітарної політики
Львівської міської ради - задовольнити
частково.

Постанову апеляційного суду
Львівської області від 7 червня 2011 року
- змінити, абзац четвертий резолютивної
частини постанови викласти в наступній
редакції: «Визнати неправомірними дії
Шевченківського відділу соціального
захисту управління соціального
захисту департаменту гуманітарної
політики Львівської міської ради щодо
ненарахування та невиплати ОСОБА_4 як
учаснику бойових дій щорічної разової
грошової допомоги до 5 травня за 2009 рік
згідно частини 5 статті 12 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» в
розмірі п'яти мінімальних пенсій за
віком. Зобов'язати Шевченківський
відділ соціального захисту управління
соціального захисту департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради здійснити нарахування та
виплату ОСОБА_4 як учаснику бойових дій
щорічної разової грошової допомоги до 5
травня за 2009 рік згідно частини 5 статті
12 Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» в розмірі п'яти мінімальних
пенсій за віком, виходячи з розміру,
встановленого частиною 1 статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», з урахуванням фактично
виплаченої суми у 2009 році». В іншій
частині постанову суду апеляційної
інстанції залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Головуючий: (
Штульман І.В.

Судді:
Заїка М.М.

Стародуб О.П.