Справа № 9101/195062/2012
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2013-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"10" грудня 2013 р.справа № 2а/0470/10021/12
Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Добродняк І.Ю

суддів:
Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового
засідання: Новошицька О.О.

за участю представників:

позивача: - Ясногор І. В. (дов.
від 25.11.13 р.)

відповідача: - Туркіна А. С.
(дов. від 03.12.13 р.)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Жовтневому
районі м. Дніпропетровська
Дніпропетровської області Державної
податкової служби

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 07
вересня 2012 року

у справі № 2а/0470/10021/12

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Дніпровський
трубний завод»

до Державної податкової інспекції у
Жовтневому районі м. Дніпропетровська
Дніпропетровської області Державної
податкової служби

про скасування податкових
повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Дніпровський
трубний завод» звернулось до суду з
позовом до Державної податкової
інспекції у Жовтневому районі м.
Дніпропетровська Дніпропетровської
області Державної податкової служби, в
якому просило скасувати податкові
повідомлення-рішення № від 15.08.2012,
№ від 15.08.2012.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
позивачем правомірно не включено
доходи від відчуження основних засобів
при операції із внесення основних
засобів до статутного фонду ТОВ
«Павлоградський завод технологічного
обладнання» за звичайними цінами,
оскільки на момент внесення основних
засобів позивач ще не був пов'язаною
особою з ТОВ «Павлоградський завод
технологічного обладнання», зважаючи
на відсутність державної реєстрації
таких змін, отже застосування
відповідачем звичайних цін є
неправомірним. Також позивач вказує, що
витрати на оплату праці працівникам,
які не задіяні на виробництві у зв'язку
з простоєм, та єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування правомірно
віднесені до його витрат, оскільки
оплата простоїв та єдиного внеску
відноситься до категорії інших витрат
господарської діяльності, до яких
Податковим кодексом України прямо не
встановлено обмежень щодо віднесення
до складу витрат платника податків. До
того ж, позивач зазначає, що витрати на
оплату праці адміністративного
персоналу віднесені у повній
відповідності до вимог п.п.138.1, 138.8, 138.8.5,
138.9, 138.10.2, 138.10.4, 138.4, 143.1 Податкового
кодексу України до валових витрат. Крім
того, Позивачем правомірно сформовано
податковий кредит у розмірі 22500,00 грн.,
оскільки його формування підтверджено
податковою накладною, а Податковий
кодекс України не ставить у залежність
право на отримання податкового кредиту
від джерела отримання грошових коштів

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 07
вересня 2012 року адміністративний
позовом задоволено. Скасовано
податкові повідомлення-рішення №
та від 15.08.2012.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду та ухвалити
нове рішення про відмову в задоволенні
позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
оскільки передача обладнання
позивачем ТОВ «Павлоградський завод
технологічного обладнання» з
наступною державною реєстрацією змін
редакції статуту останнього були
здійсненні в одному податковому
періоді, тобто у 4 кварталі 2011 року,
внаслідок чого Позивач набув 40%
статутного фонду ТОВ «Павлоградський
завод технологічного обладнання», отже
позивач та ТОВ «Павлоградський завод
технологічного обладнання» є
пов'язаними особами, а відтак дохід,
отриманий позивачем від передачі
основних засобів до статутного ТОВ
«Павлоградський завод технологічного
обладнання», мав обраховуватись
виходячи із рівня звичайних цін. Також
відповідач вказує, що позивачем не
доведено, що формування витрат на
оплату праці працівникам, які не
задіяні на виробництві, витрат на
оплату праці адміністративного
персоналу, єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування пов'язано із
господарською діяльністю підприємства
та спрямовано на отримання доходу. Крім
того, позивач не мав права формувати
податковий кредит, оскільки право на
нарахування податкового кредиту
надавалось лише у разі здійснення
витрат платника податків на придбання
лінії по виробництву сталевих
електрозварюваних прицізіонних труб
за власні кошти, а не за кошти, надані
для реалізації державної програми, до
того ж норми Податкового кодексу
України не передбачають включення до
складу доходів коштів, отриманих з
бюджету як капітальні трансферти.

Представник відповідача в судовому
засіданні підтримав доводи, викладені
в апеляційній скарзі.

Представник позивача в судовому
засіданні проти апеляційної скарги
заперечує.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Як встановлено судом, підтверджено
матеріалами справи, відповідачем
прийнято податкові
повідомлення-рішення:

№ від 15 серпня 2012 року, яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем податок на
прибуток приватних підприємств на
загальну суму 1522075,50 грн., у тому числі
за основним платежем - 1510992 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями - 11083,5
грн.;

№ від 15 серпня 2012 року, яким
позивачу зменшено розмір від'ємного
значення суми податку на додану
вартість на загальну суму 38414,00 грн.

Підставою для прийняття означених
податкових повідомлень-рішень є
результати проведеної документальної
планової виїзної перевірки ТОВ
«Дніпровський трубний завод» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.04.2009 по
31.03.2012, валютного та іншого
законодавства за період з 01.04.2009 по
31.03.2012 (акт перевірки №1881/22-5/36053445 від
17.07.2012).

Перевіркою встановлено порушення
позивачем:

п.п.14.1.3, п.п.14.1.9, п.п.14.1.27, п.п.14.1.36 п.14.1,
п.п.14.1.71, п.п.14.1.159 ст.14, п.п.135.1, п.п.135.2,
п.п.135.4.1 ст.135; п.137.1 ст.137; п.138.2 ст.138;
п.п.138.8.2, п.п.138.4, п.п.138.8.5 п.138, п.п.138.10.2,
п.п.138.10.4 п.138.10 ст.138; п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139;
п.п.143.1 ст.143; п.п.146.13, п.п.146.14, п.п.146.17.1
ст.146; п.п.153.2.1 ст.152 Податкового кодексу
України, в результаті чого занижено
податок на прибуток на суму 1510992 грн., у
тому числі у 4 кварталі 2011 року на суму
1466658 грн., у 1 кварталі 2012 р. на суму 44 334,00
грн.;

п.п.187.1 ст.187, п.п.198.1, п.п.198.2, п.п.198.3, п.п.138.6
ст.198 Податкового кодексу України, в
результаті чого по деклараціям: за
грудень 2010 року занижено податкове
зобов'язання на суму 2527 грн., за липень
2011 року завищено податковий кредит на
суму 13333 грн., за листопад 2011 року
завищено податковий кредит на суму 54
грн., за січень 2012 року завищено
податковий кредит на суму 3533 грн., за
січень 2012 року завищено податкове
зобов'язання на суму 3533 грн., за
березень 2012 року завищено податковий
кредит на суму 22500,00 грн., що призвело до
завищення суми від'ємного значення на
38414 грн. у тому числі на 22500,00 грн.
(підлягає зменшенню рядок 19 «від'ємне
значення різниці між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту поточного звітного
(податкового) періоду» декларації по
ПДВ березня 2012 року) та на 15914 грн.
(підлягає зменшенню рядок 24 «залишок
від'ємного значення, який після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного податкового періоду
декларації по ПДВ березня 2012 року).

До такого висновку податковий орган
дійшов з огляду на наступні обставини.

Перевіркою повноти визначення доходів,
що враховуються при визначенні об'єкта
оподаткування, за період з 01.04.2011 по
31.03.2012 встановлено його заниження на
загальну суму 6447903 грн., в т.ч. у 4
кварталі 2011 року - на 6376775 грн., 1
кварталі 2012 року - 71128 грн.; завищення у 1
кварталі 2012 року - на 17667 грн.

Вказане пов'язано з не включенням у 4
кварталі 2011 року в дохід 6284254,71 грн. -
суми перевищення доходів від
відчуження майна (придбання частки у
статутному фонді ТОВ «Павлоградський
завод технологічного обладнання»
шляхом внесення обладнання) над
балансовою вартістю основного засобу;
не включення у 1 кварталі 2012 року в
дохід 20873 грн. - вартості відвантажених
ТОВ «Донецькенергоремонт» труб; не
включення в дохід 142775 грн. - умовно
нарахованих процентів на суму
поворотної фінансової допомоги ТОВ
«Корпорація сталь», що залишилась
неповернутою на кінець звітного
(податкового) періоду (в т.ч. у 2-4
кварталі 2011 року - 32520 грн., у 1 кварталі
2012 - 50255 грн.).

Перевіркою повноти визначення витрат,
що враховуються при визначення об'єкта
оподаткування, за період з 01.04.2011 по
31.03.2012 встановлено його завищення на
загальну суму 157652 грн. у 1 кварталі 2012
року.

Вказане пов'язано з завищенням витрат в
сумі 17667 грн. по операціям з ПП «Нафта
Лідер», угода з якою на висновками
податкового органу є нікчемною;
завищення витрат на оплату праці
працівникам на суму 99009 грн., які не
задіяні у виробництві та єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на суму 37832,84
грн.; завищення витрат на оплату праці
адміністративного персоналу, які не
спрямовані на обслуговування та
управління підприємством на суму 2267
грн. та єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на суму 876,42 грн.

Виявлені порушення вимог Податкового
кодексу України в частині порядку
визначення податкових зобов'язань та
податкового кредиту з податку на
додану вартість пов'язані з заниженням
податкового зобов'язання в грудні 2010
року на суму 2527 грн. внаслідок не
включення до складу податкових
зобов'язань по ПДВ суми 2526,88 грн. -
вартості відвантаженої труби стальної
Харьківській геологорозвідувальній
експедиції КП «Южукргеологія»;
завищення податкового кредиту за
липень 2011 року на суму 13333 грн.
внаслідок віднесення двічі (у квітні та
липні) до податкового кредиту суми ПДВ
по податковій накладній від ТОВ
«Будівельно-монтажна фірма
«Град-Строй»; завищення податкового
кредиту за листопад 2011 року на суму 54
грн. внаслідок помилкового віднесення
зайво до податкового кредиту означеної
суми; завищення податкового кредиту за
січень 2012 року на суму 3533 грн. по
операціям з ПП «Нафта Лідер» за
нікчемною угодою; завищення
податкового зобов'язання за січень 2012
року на суму 3533 грн. по операціям з ПП
«Нафта Лідер» за нікчемною угодою;
завищення податкового кредиту за за
березень 2012 року на суму 22500 грн.
внаслідок віднесення до податкового
кредиту суми ПДВ за податковою
накладною ТОВ «Павлоградський завод
технологічного обладнання» у зв'язку з
тим, що придбання основних засобів
проводилось не за рахунок платника
податку, а за рахунок суми капітального
трансферту, який отримано від з бюджету
та має цільове призначення (отримано в
рамках реалізації Програми створення
нових робочих місць для забезпечення
зайнятості вугледобувного регіону
Дніпропетровської області на 2011 року).

З огляду на фактичні обставини справи,
норми законодавства, що регулюють
спірні правовідносини, колегія суддів
погоджується з судом першої інстанції
про протиправність означених вище
податкових повідомлень-рішень.

Щодо збільшення позивачу суми
грошового зобов'язання за платежем
податок на прибуток приватних
підприємств на загальну суму 1522075,50 грн.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач придбав частку у розмірі 40% у
статутному фонді ТОВ «Павлоградський
завод технологічного обладнання»
шляхом внесення обладнання для лінії
виробництва обсадних труб на базі
станків SТС-34100 на суму 13200000 грн. Вказане
придбання оформлено протоколом зборів
засновників №3/2011 від 09.12.2011 та актом
приймання-передачі від 12.12.2011.

Податковим органом з цього приводу
зазначено, що позивач на порушення
п.п.14.1.3, п.п.14.1.9, п.п.14.1.71, п.п.14.1.159 ст.14,
п.п.146.13, п.п.146.14, п.п.146.17.1 ст.146; п.п.153.2.1
ст.152 Податкового кодексу України не
включив доходи від відчуження основних
засобів при операції із внесення
основних засобів до статутного фонду
ТОВ «ПЗТО» у 4 кварталі 2011 року у
розмірі 6284254,71 грн.

Податковий орган виходив з того, що
передача обладнання та державна
реєстрація редакції статуту ТОВ «ПЗТО»
(15.12.2011) здійснені в одному податковому
періоді, тобто у 4 кварталі 2011 року.
Згідно пп.14.1.159 ПК України ТОВ «ДТЗ» та
ТОВ «ПЗТО» підпадають під визначення
пов'язаних осіб у 4 кварталі 2011 року.

Відповідно до пп.146.17.1 Податкового
кодексу України, на який посилається
відповідач, до продажу або іншого
відчуження основних засобів та
нематеріальних активів прирівнюються
операції із внесення таких основних
засобів та нематеріальних активів до
статутного фонду іншої особи.

Відповідно до п.146.13 ПК України сума
перевищення доходів від продажу або
іншого відчуження над балансовою
вартістю окремих об'єктів основних
засобів та нематеріальних активів
включається до доходів платника
податку, а сума перевищення балансової
вартості над доходами від такого
продажу або іншого відчуження
включається до витрат платника
податку.

Сума перевищення доходів від продажу
або іншого відчуження над первісною
вартістю придбання невиробничих
основних засобів та витрат на ремонт,
що здійснюються для підтримання
об'єкта в робочому стані, включається
до доходів платника податку, а сума
перевищення первісної вартості над
доходами від такого продажу або іншого
відчуження включається до витрат
платника податку.

Дохід від продажу або іншого
відчуження об'єкта основних засобів та
нематеріальних активів для цілей
застосування цієї статті визначається
згідно з договором про продаж або інше
відчуження об'єкта основних засобів та
нематеріальних активів, але не нижче
звичайної ціни такого об'єкта
(активу)(п.146.14 ст.146 ПК України).

Відповідно до пп.153.2.1 п.153.2 ст.153
Податкового кодексу України дохід,
отриманий платником податку від
продажу товарів (виконання робіт,
надання послуг) пов'язаним особам,
визначається відповідно до договірних
цін, але не менших від звичайних цін на
такі товари, роботи, послуги, що діяли
на дату такого продажу, у разі, якщо
договірна ціна на такі товари (роботи,
послуги) відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (роботи, послуги).

Посилаючись на вказані правові норми,
відповідач дійшов висновку, що
позивачем не включено доходи від
продажу основних засобів при операції
із внесення основних засобів до
статутного фонду ТОВ «ПЗТО» у розмірі
6284254,71 грн., виходячи з встановленої
різниці між сумою перевищення доходів
від продажу відчуження над балансовою
вартістю об'єкта основного засобу -
6694723,52 грн., та самостійно
задекларованою позивачем сумою - 410468,81
грн.

З огляду на наведене вище колегія
суддів погоджується з судом першої
інстанції про хибність висновків
податкового органу щодо визнання
позивача та ТОВ «ПЗТО» пов'язаними
особами.

Відповідно до п.146.14 Податкового
кодексу України дохід від продажу або
іншого відчуження об'єкта основних
засобів та нематеріальних активів для
цілей застосування цієї статті
визначається згідно з договором про
продаж або інше відчуження об'єкта
основних засобів та нематеріальних
активів, але не нижче звичайної ціни
такого об'єкта (активу).

При цьому, під звичайними цінами
відповідно до п. 14.1.71 ПК України
розуміється ціна товарів (робіт,
послуг), визначена сторонами договору,
якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Якщо не доведено зворотне, вважається,
що така звичайна ціна відповідає рівню
ринкових цін.

Пов'язані особи - юридичні та/або
фізичні особи, взаємовідносини між
якими можуть впливати на умови або
економічні результати їх діяльності чи
діяльності осіб, яких вони
представляють і які відповідають
будь-якій з наведених нижче ознак:

- юридична особа, що здійснює контроль
за господарською діяльністю платника
податку або контролюється таким
платником податку чи перебуває під
спільним контролем з таким платником
податку;

- фізична особа або члени її сім'ї, які
здійснюють контроль за платником
податку;

- посадова особа платника податку,
уповноважена здійснювати від імені
платника податку юридичні дії,
спрямовані на встановлення, зміну або
припинення правових відносин, а також
члени її сім'ї;

- платники податку - учасники об'єднання
підприємств незалежно від його виду та
організаційно-правової форми, що
провадять свою господарську
діяльність шляхом утворення такого
об'єднання.

Під контролем господарської
діяльності платника податку слід
розуміти:

а) володіння безпосередньо або через
пов'язаних фізичних та/або юридичних
осіб часткою (паєм, пакетом акцій)
статутного фонду платника податку в
розмірі не менш як 20 відсотків
статутного фонду платника податку;

б) вплив безпосередньо або через
пов'язаних фізичних та/або юридичних
осіб на господарську діяльність
суб'єкта господарювання в результаті:

надання права, яке забезпечує
вирішальний влив на формування складу,
результати голосування та рішення
органів управління платника податку;

обіймання посад членів наглядової
(спостережної) ради, правління, інших
наглядових чи виконавчих органів
платника податку особами, які вже
обіймають одну чи декілька із
зазначених посад в іншому суб'єкті
господарювання;

обіймання посади керівника, заступника
керівника спостережної ради,
правління, іншого наглядового чи
виконавчого органу платника податку
особою, яка вже обіймає одну чи
декілька із зазначених посад в інших
суб'єктах господарювання;

надання права на укладення договорів і
контрактів, які дають можливість
визначати умови господарської
діяльності, давати обов'язкові до
виконання вказівки або здійснювати
делеговані повноваження і функції
органу управління платника податку (п.
14.1.159 ПК України).

Відповідно до ч.4 ст.4 Закону України
№755-IV від 15.05.2003 «Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців» зміни до установчих
документів юридичної особи, а також
зміна прізвища та/або імені, та/або по
батькові (далі - імені) або місця
проживання фізичної особи - підприємця
підлягають обов'язковій державній
реєстрації шляхом внесення
відповідних змін до записів Єдиного
державного реєстру в порядку,
встановленому цим Законом.

Відповідно до ч.14 ст.29 Закону №755-IV
державний реєстратор не пізніше
наступного робочого дня з дати
проведення державної реєстрації змін
до установчих документів юридичної
особи повинен видати (надіслати
поштовим відправленням з описом
вкладення) заявнику один примірник
оригіналу установчих документів у
старій редакції з відмітками
державного реєстратора про проведення
державної реєстрації змін до
установчих документів та в той же день
передати відповідним органам
статистики, державної податкової
служби, Пенсійного фонду України
відомості з реєстраційної картки на
проведення державної реєстрації змін
до установчих документів юридичної
особи із зазначенням номера та дати
внесення відповідного запису до
Єдиного державного реєстру.

Таким чином, на момент здійснення
позивачем операції з передачі
обладнання до статутного фонду ТОВ
«Павлоградський завод технологічного
обладнання» до державної реєстрації
змін до статуту ТОВ «Павлоградський
завод технологічного обладнання» в
частині зміни складу учасників та
розподілення часток статутного фонду,
позивач та ТОВ «Павлоградський завод
технологічного обладнання» не є
пов'язаними особами в розумінні
Податкового кодексу України, а відтак
застосування податковим органом до
правовідносин, що виникли, звичайних
цін є неправомірним.

Стосовно висновків суду першої
інстанції, які оскаржуються
відповідачем в апеляційній скарзі,
щодо виявленого податковим органом
завищення підприємством витрат на
оплату праці працівникам на суму 99009
грн., які не задіяні у виробництві та
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на суму
37832,84 грн.; завищення витрат на оплату
праці адміністративного персоналу, які
не спрямовані на обслуговування та
управління підприємством на суму 2267
грн. та єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на суму 876,42 грн.,
колегія суддів також погоджується з
судом першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем віднесено до собівартості
придбаних (виготовлених) та
реалізованих товарів (робіт, послуг)
витрати на оплату праці працівникам,
які не задіяні на виробництві на суму
99009 грн. та єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на суму 37 832, 84
грн.

Вказані витрати здійснені позивачем у
зв'язку з простоєм підприємства з
огляду на відсутність належним чином
організаційних та технічних умов та
необхідності приведенням проектної
документації відповідно до вимог
законодавства України. Факт простою
підтверджений належним чином
оформленими документами, відповідачем
не спростований.

Так 03.01.2012 за №01/12-П позивачем видано
наказ «Про графік роботи», відповідно
до якого у зв'язку з виробничою
необхідністю для персоналу, який не
задіяний в процесі монтажно-пускових
робіт, з 03.01.2012 застосовано графік
роботи 2 доби у неділю (середа, четвер) з
оплато праці згідно відпрацьованого
часу.

01.02.2012 за №04/12-П позивачем видано наказ
«У зв'язку з виробничою необхідністю»,
відповідно до якого у зв'язку з
відсутністю належним чином
організаційних та технічних умов, а
також у зв'язку з необхідністю
приведенням проектної документації
згідно з законодавством України, що є
невід'ємною частиною для виконання
робіт, на період з 01.02.2012 роботи на
виробничій дільниці лінії
електрозварювальних труб призупинено,
начальнику відділу по роботі з
персоналом забезпечити перевід
працівників, вказаних у додатку №1, на
роботи по підготовці побутових та
виробничих площ з їх згоди, зі
збереженням заробітної плати у повному
обсязі згідно штатного розкладу,
працівникам, які не задіяні на
виробництві по причині вимушеного
простою, встановити плату у розмірі 2/3
окладу згідно штатного розкладу згідно
статті 113 КЗпП України.

Відповідно до положень Закону України
«Про оплату праці» заробітна плата - це
винагорода, обчислена, як правило, у
грошовому вираженні, яку за трудовим
договором власник або вповноважений
ним орган виплачує працівникові за
виконану ним роботу.

Для оцінки розміру заробітної плати
найманих працівників застосовується
показник фонду оплати праці (п.1.3
Інструкції зі статистики заробітної
плати, затвердженої наказом
Держкомстату №5 від 13.01.2004).

Так, фонд оплати праці складається з:
фонду основної заробітної плати; фонду
додаткової заробітної плати; інших
заохочувальних та компенсаційних
виплат.

Як вбачається з п.п.2.2.12 п.2.2 ст.2 вказаної
Інструкції до фонду додаткової
заробітної плати, який включає в себе
доплати, надбавки, гарантійні і
компенсаційні виплати, передбачені
чинним законодавством, премії,
пов'язані з виконанням виробничих
завдань і функцій, входить оплата за
невідпрацьований час, а саме оплата
простоїв не з вини працівника.

Відповідно до ч.1 ст.34 Кодексу законів
про працю простій - це призупинення
роботи, викликане відсутністю
організаційних або технічних умов,
необхідних для виконання роботи,
невідворотною силою або іншими
обставинами.

У разі простою працівники можуть бути
переведені за їх згодою з урахуванням
спеціальності і кваліфікації на іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації на весь час
простою або на інше підприємство, в
установу, організацію, але в тій самій
місцевості на строк до одного місяця
(ч.2 ст.34 КЗпП).

Час простою не з вини працівника
оплачується з розрахунку не нижче від
двох третин тарифної ставки
встановленого працівникові розряду
(окладу) (ч.1 ст.113 КЗпП).

Таким чином, витрати позивача на оплату
праці працівникам, які не задіяні на
виробництві відносяться до фонду
оплати праці та є такими, що пов'язані
зі здійсненням Позивачем своєї
господарської діяльності, а відтак
здійснені правомірно.

Щодо витрат позивача на виплату
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування слід
вказати, що відповідно до п.138.1 ст.138 ПК
України витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із: витрат операційної
діяльності, які визначаються згідно з
пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 -
138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї
статті та інших витрат, визначених
згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5,
138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу.

Так, відповідно до п.143.1 ст.143 ПК України
до складу витрат платника податку
відносяться суми єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, у розмірах і
порядку, встановлених законом, а п.п.
138.10.4. п.138.10 ст.138 передбачено, що суми
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування
належать до інших операційних витрат.

Зважаючи на той факт, що розділом ІІІ ПК
України чітко передбачено віднесення
до витрат платника податків сум
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування,
висновок відповідача про порушення
норм податкового законодавства не є
правомірним.

Що ж до включення позивачем до складу
витрат, витрат на апарат управління,
колегія суддів також зазначає, що такі
витрати прямо передбачені нормами ПК
України.

Відповідно до п.п.138.8.5 п.138.8 ст.138 ПК
України витрати на управління
виробництвом (оплата праці працівників
апарату управління цехами, дільницями
відповідно до законодавства тощо;
внески на соціальні заходи, визначені
статтею 143 цього розділу; медичне
страхування, страхування відповідно до
Закону України «Про недержавне
пенсійне забезпечення», страхування за
довгостроковими договорами
страхування життя в межах, визначених
абзацами другим і третім пункту 142.2
статті 142 цього Кодексу, працівників
апарату управління цехами, дільницями;
витрати на оплату службових відряджень
персоналу цехів, дільниць тощо)
відноситься до складу
загальновиробничих витрат
включаються.

Виходячи з наведеного, приймаючи до
уваги, що ПК України передбачено, що
витрати на адміністративний персонал,
на оплату праці працівникам, які не
задіяні на виробництві та єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування належать до
витрат, що враховуються при обчисленні
об'єкта оподаткування, колегія суддів
приходить до висновку про
правомірність відображення позивачем
вказаних витрат у податковому обліку.

Також колегія суддів погоджується з
судом першої інстанції про
помилковість висновку податкового
органу щодо безпідставного віднесення
підприємством до складу податкового
кредиту суми ПДВ у розмірі 22500,00 грн.

Оскаржуючи рішення суду першої
інстанції в цій частині, відповідач
зазначив, що судом першої інстанції
порушено норми матеріального права, не
враховано тієї обставини, що позивач
мав здійснити витрати на придбання
лінії по виробництву сталевих
електрозварювальних прицізіонних труб
за власні кошти підприємства, а не за
рахунок державних коштів, наданих для
реалізації державної програми. В
даному випадку позивач не набуває
права на віднесення сум податку на
додану вартість, сплачені при
придбанні вказаної лінії, до складу
податкового кредиту, оскільки це
суперечить положенням пп.14.1.27 п.14.1 ст.14
ПК України.

Як вбачається з матеріалів справи,
20.05.2011 між позивачем (Замовник) та ТОВ
«Павлоградський завод технологічного
обладнання» (Виконавець) укладений
договір, за умовами якого виконавець
зобов'язується в порядку та на умовах
даного договору продати (передати у
власність), а покупець прийняти та
оплатити у порядку та на умовах цього
договору, лінію по виробництву
стальних електрозварювальних
прицізіонних труб.

На виконання вказаного договору
позивачем придбано обумовлену
договором лінію, у березні 2012 року ТОВ
«Павлоградський завод технологічного
обладнання» виписав та надав позивачу
податкову накладну №2 від 01.09.2011 на
загальну суму 135000,00 грн., в тому числі
ПДВ - 22500,00 грн.

Відповідно до п. 14.1.181 ст.14 Податкового
кодексу України податковий кредит -
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Згідно п. 198.1. ст.198 Податкового кодексу
України право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п. 198.3 ст.198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду,
зокрема, у зв'язку з придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно з п.198.6 ст.198 Податкового кодексу
України не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними або оформлені з
порушенням вимог чи не підтверджені
митними деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу).

Таким чином, законодавчою підставою не
віднесення до складу податкового
кредиту відповідних сум є не
підтвердження придбання
товарів/послуг відповідними
документами, а відтак доводи
відповідача про відсутність у позивача
правових підстав для віднесення суми у
розмірі 22500,00 грн. до складу податкового
кредиту з огляду на придбання товару не
за рахунок власних коштів, а за рахунок
сум капітального трансферу, який
отримано позивачем з бюджету та має
цільове призначення, не приймається
колегією суддів до уваги.

На законодавчому рівні право платника
податку на віднесення відповідних сум
податку на додану вартість у складі
вартості придбаних товарів/послуг до
податкового кредиту не знаходиться в
залежності від джерела фінансування
такого придбання.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів вважає, що помилковість
висновків податкового органу в ході
проведеної перевірки про порушення
позивачем норм податкового
законодавство призвело до
безпідставного збільшення позивачеві
податкових зобов'язань з податку на
прибуток на податку на додану вартість
у визначених в оскаржуваних податкових
повідомленнях-рішеннях сумах.

Під час розгляду даної
адміністративної справи суд першої
інстанції в повному обсязі з'ясував
усі обставини, які мають значення для
справи, ухвалив законне та
обґрунтоване рішення про скасування
податкових повідомлень-рішень №
від 15.08.2012, № від 15.08.2012.

Передбачені ст.202 Кодексу
адміністративного судочинства України
підстави для скасування постанови суду
першої інстанції та ухвалення нового
судового рішення не вбачаються, доводи
апеляційної скарги відповідача
спростовуються дослідженими судом
доказами та не можуть бути підставою
для скасування постанови суду, а тому
апеляційну скаргу відповідача
необхідно залишити без задоволення, а
постанову суду першої інстанції - без
змін.

Керуючись ст.ст.198, 200, 205, 206 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Жовтневому
районі м. Дніпропетровська
Дніпропетровської області Державної
податкової служби залишити без
задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 07
вересня 2012 року у справі № 2а/0470/10021/12
залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
в порядку, передбаченому ст.212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий:
І.Ю. Добродняк

Суддя:
Н.А. Бишевська

Суддя:
Я.В. Семененко