Справа № 9101/195056/2012
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2013-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" жовтня 2013 р.справа № 2а/0470/8176/12

Колегія суддів Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду у
складі: головуючого судді:
Чабаненко С.В.

суддів: Суховарова А.В.
Головко О.В.

при секретарі судового засідання:
Шелепової Ю.О.

за участю:

представника відповідача
Шевченко А.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу Лівобережної
міжрайонної державної податкової
інспекції м. Дніпропетровська

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 10
вересня 2013 р. по справі № 2а/0470/8176/12

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Дніпропетровський
машинобудівний завод"

до Лівобережної міжрайонної державної
податкової інспекції м.
Дніпропетровська

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Дніпропетровський
машинобудівний завод" звернулось до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Лівобережної міжрайонної державної
податкової інспекції м.
Дніпропетровська, в якому, просило
визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення №
від 14.02.2012 року, та податкове
повідомлення-рішення № від 24.04.2012
р.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 10
вересня 2013 р. по справі № 2а/0470/8176/12
позов Товариства з обмеженою
відповідальністю "Дніпропетровський
машинобудівний завод" задоволено у
повному обсязі.

Постанову суду мотивовано тим, що
угоди, які укладались між позивачем та
ТОВ «Маджестік» були виконані
сторонами повністю. Невиконання
контрагентом позивача вимог закону не
є підставою для нарахування позивачу
додаткових платежів, у разі якщо
останній виконав усі передбачені
законом умови щодо віднесення
сплачених сум до валових витрат та
податкового кредиту і має всі
необхідні для цього документальні
підтвердження. Законом України «Про
податок на додану вартість» визначено
єдину підставу для формування
податкового кредиту, а саме наявність у
платника податку належно оформленої
податкової накладної. Отже, єдиними
факторами, які можуть впливати на
формування податкового кредиту є
наявність податкової накладної та
наявність господарської операції.

Не погодившись з постановою суду,
Лівобережною міжрайонною державною
податковою інспекцією м.
Дніпропетровська подано апеляційну
скаргу, згідно якої скаржник просить
скасувати постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 10 вересня
2013 р. по справі № 2а/0470/8176/12, як таку що
винесена, з порушенням норм
матеріального, та процесуального
права, та ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні позову. На думку
апелянта, суд не врахував, що
контрагент позивача - ТОВ „Маджестік"
створено невідомими особами для
здійснення діяльності, спрямованої на
здійснення операцій, пов'язаних з
наданням податкової вигоди для третіх
осіб. Фактично, у періоді що
перевірявся ТОВ „Маджестік" фінансово
- господарською діяльністю не
займалося, а займалося діяльністю
спрямованою на здійснення операцій з
метою надання податкової вигоди.

Представник відповідача в судовому
засіданні підтримав доводи, викладені
в його апеляційній скарзі, просить
скасувати оскаржену постанову, та
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позову.

Позивач, належним чином повідомлений
про день, місце і час розгляду
апеляційної скарги, доказом чого є
поштове повідомлення - від 09.08.2013 року, у
судове засідання не прибув, про причини
неприбуття не повідомив.

Згідно частини 4 статті 196 Кодексу
адміністративного судочинства України
неприбуття у судове засідання сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про дату, час і місце апеляційного
розгляду, не перешкоджає судовому
розгляду справи.

Колегія суддів, перевіривши законність
та обґрунтованість рішення суду в
межах доводів апеляційної скарги,
дійшла висновку про відсутність
підстав для задоволення апеляційної
скарги, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої
інстанції, та підтверджується
матеріалами справи, що Лівобережною
МДПІ м. Дніпропетровська була
проведена документальна позапланова
виїзна перевірка ТОВ
„Дніпропетровський машинобудівний
завод» з питань дотримання вимог
податкового законодавства при
здійсненні взаємовідносин з ТОВ
«Маджестік» за період з 01.03.2010р. по
31.03.2010р., складений старшим державним
податковим ревізором в результаті чого
складено акт перевірки № 451/252/36442278 від
01 лютого 2012 р.

За результатами перевірки
відповідачем встановлені порушення
позивачем: пп.5.3.9 п.5.3, пп.5.2.1 п.5.2 ст.5
Закону України «Про оприбуткування
прибутку підприємств» №334/94-ВР від
28.12.1994р.; п.п7.2.3, пп.7.2.6 п.7.2, п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7
Закону України від 03.04.1997р. №168/97-ВР «Про
податок на додану вартість»; ч. 5 ст. 203,
ч.1,2 ст.215, ст.216 ЦК України. Внаслідок
чого встановлено заниження валового
доходу у розмірі 164 129,20 грн. за 1 квартал
2010р., та встановлено завищення
податкового кредиту за березень 2010р. на
суму 27 354,87 грн.

На підставі акту перевірки
відповідачем прийняті податкове
повідомлення-рішення № від
14.02.2012р., яким донараховано податок на
додану вартість в сумі 34194,00 грн.
(основний платіж-27355 грн., штрафна
санкція 6839 грн.) та податкове
повідомлення-рішення № від
14.02.2012р., яким донараховано податок на
прибуток в сумі 94033 грн. (основний
платіж -75226 грн., штрафна санкція 18807
грн.).

Позивачем до ДПС у Дніпропетровській
області 24.02.2012 р. було подано скаргу на
податкове повідомлення рішення №
від 14.02.2012 р. та податкове повідомлення
рішення № від 14.02.2012р.

Згідно рішення ДПС у Дніпропетровській
області від 20.04.2012р. №7912/10/10-014 податкове
повідомлення рішення № від 14.02.2012
р. було скасовано в частині збільшення
суми грошового зобов'язання з податку
на прибуток у розмірі 51290,28 грн. (у т.ч.
штрафні санкції 10258,08 грн.) , а в іншій
частині зазначене
повідомлення-рішення залишено без
змін. Податкове повідомлення рішення
№ від 14.02.2012р. залишено без змін.
За результатами розгляду скарги
винесено податкове
повідомлення-рішення № від
20.04.2012р. яким донараховано податок на
прибуток в сумі 42742,72 грн. (основний
платіж-34193,8 грн., штрафна санкція 8548,92
грн.)

Судом першої інстанції встановлено, та
перевірено колегією суддів, що
відповідач обґрунтовує законність
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень висновками
зробленими за результатами перевірки
контрагента позивача викладеними в
акті перевірки № 451/252/36442278 від 01.02.2012р. з
урахуванням акту № 6525/23-3/36493888 від
31.12.2010р., отриманого Лівобережною МДПІ
м. Дніпропетровськ від ДПІ у
Бабушкінському районі
м.Дніпропетровська про результати
невиїзної документальної перевірки
суб'єкта господарювання ТОВ
«Маджестік» з питань правильності
дотримання вимог податкового та
іншого законодавства, яка мала правові
відносини з ТОВ «Укрроспідшипник» та
ТОВ «Горстройкомп» за період
січень-вересень 2010 р., яким встановлено,
що ТОВ «Маджестік» за наслідками
фінансово господарської діяльності з
вищенаведеними контрагентами у
вказаному періоді порушило приписи п.1,2
ст.215, п.1,5 ст.ст. 203 ЦК України в частині
нікчемності укладених правочинів.
Зазначені висновки зроблені на
підставі того, що станом на момент
перевірки, тобто на 31.12.2010 р., ТОВ
«Маджестік» визнано банкрутом. Також, в
процесі перевірки встановлено, що за
юридичною адресою підприємства, тобто
ТОВ «Маджестік», відсутні первинні та
бухгалтерські документи: договори,
накладні, товарно-транспортні
накладні, тощо. Отримати відомості про
господарські операції ТОВ «Маджестік»
у тому звітному періоді, в якому вони
були здійснені, не є можливим. Окрім
того, в рамках в рамках розслідування
кримінальної справи № 051101 за ознаками
злочину передбаченого ст. 205 КК України
у відношенні директора ТОВ «Маджестік»
ОСОБА_2 в ході досудового слідства
працівниками ВПМ ДПІ у Бабушкінському
районі м.Дніпропетровська встановлено,
що ОСОБА_2 директором та засновником
ТОВ «Маджестік» ніколи не була,
оскільки почеркознавчою експертизою
встановлено, що підписи податкових
деклараціях належать не ОСОБА_2

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції, що
висновки відповідача є
необґрунтованими та такими, що не
відповідають нормам законодавства, та
вважає зазначити наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що
між позивачем та ТОВ «Маджестік»
існували господарські відносини на
підставі договору № 0301ДМ31 від 01.03.2010 р.,
предметом якого є постачання товарів в
асортименті, що визначений в
специфікації № 1 від 01.03.2010 р. Товар,
визначений в специфікації №1 від 01.03.2010
р., був переданий у власність покупця
(позивача), що підтверджується
накладною № 030105 від 01.03.2010 р. Передача
товару відбувалася на складі позивача
за адресою: вул. Байкальська 9а,
м.Дніпропетровськ. Місцезнаходення
складу позивача за вищезазначеною
адресою підтверджується відповідним
договором оренди. Товар від ТОВ
«Маджестік» приймав безпосередньо
директор ТОВ «Дніпропетровський
машинобудівний завод» Васильченко В.В.,
який передав товар на склад, що
підтверджується прибутковим ордером №
0103 від 01.03.2010 р. Придбаний товар було
повністю оплачено позивачем, що
підтверджується платіжними
дорученнями № 312 від 09.06.2010 р. на суму
40000,00 грн., № 311 від 09.06.2010 р. на суму 40 000,00
грн., № 313 від 10.06.2010 р. на суму 50 000,00 грн.,
№ 329 від 16.06.2010 р. на суму 34129,20 грн. Товар
доставлено на склад позивача
транспортом ТОВ «Маджестік», згідно
умов договору.

Статтею 204 ЦК України встановлено, що
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Згідно ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є
правочин, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний
правочин). У цьому разі визнання такого
правочину недійсним судом не
вимагається.

Отже, правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним, та є нікчемним, якщо його
недійсність встановлена законом.

У відповідності до ч.2 ст.228 ЦК України
нікчемним є правочин, який порушує
публічний порядок.

Згідно ч.1 ст.228 ЦК України правочин
вважається таким, що порушує публічний
порядок, якщо він був спрямований на
порушення конституційних прав і свобод
людини і громадянина, знищення,
пошкодження майна фізичної або
юридичної особи, держави, Автономної
Республіки Крим, територіальної
громади, незаконне заволодіння ним.

Усі інші правочини, спрямовані на
порушення інших об'єктів права,
передбачені іншими нормами права, не є
такими, що порушують публічний порядок.

В матеріалах справи відсутні будь-які
докази того, що договори, які були
укладені між позивачем та ТОВ
«Маджестік», визнані судом недійсними.

При цьому, враховуючи відсутність
обвинувального вироку у кримінальній
справі № 051101 порушеної за ознаками
злочину передбаченого ст. 205 КК України
у відношенні директора ТОВ «Маджестік»
ОСОБА_2, безпідставним є посилання
відповідача в відзиві на позовну заяву
та в апеляційній скарзі на матеріали,
отримані в ході досудового слідства
від оперативних працівників ВПМ ДПІ у
Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська, як на докази
відсутності факту реального
здійснення господарських операцій між
позивачем та названим контрагентом.

Щодо спірних правовідносин, які
виникли до набрання чинності
Податковим кодексом України, судова
колегія виходить з наступного.

Пунктами 5.1, 5.2 ст.5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
встановлено, що валові витрати
виробництва та обігу - це сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності. До складу валових витрат
включаються, зокрема, суми будь-яких
витрат, сплачених (нарахованих)
протягом звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці.

Підпунктом 5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» встановлено, що не
належать до складу валових витрат
будь-які витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку.

Статтею 3 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» (із змінами та
доповненнями) передбачено, що
фінансова, податкова, статистична та
інші види звітності, що використовують
грошовий вимірник, ґрунтується на
даних бухгалтерського обліку.

Підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій (ст.9
названого Закону).

Статтею 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» визначено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Судом першої інстанції були досліджені
наявні первинні документи та
встановлено реальність господарських
операцій з вказаним контрагентом та
дотримання позивачем спеціальних
вимог законодавства щодо
документального підтвердження сум
податкового кредиту. Крім того,
реальність спірних господарських
операцій підтверджується наявними
матеріалами справи.

Згідно пп.7.2.6 п.7.2 ст.7 Закону України
«Про податок на додану вартість»
податкова накладна видається
платником податку, який поставляє
товари (послуги), на вимогу їх
отримувача та є підставою для
нарахування податкового кредиту.

Відповідно до пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» податковий кредит звітного
періоду складається із сум податків,
сплачених (нарахованих) платником
податків у звітному періоді у зв'язку з
придбанням товарів (робіт, послуг),
вартість яких відноситься до складу
валових витрат виробництва (обігу) та
основних фондів чи нематеріальних
активів, що підлягають амортизації.

Не дозволяється включення до
податкового кредиту будь-яких витрат
по сплаті податку, що не підтверджені
податковими накладними чи митними
деклараціями, а при імпорті робіт
(послуг) - актом прийняття робіт (послуг)
чи банківським документом, який
засвідчує перерахування коштів в
оплату вартості таких робіт (послуг).У
разі коли на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, попередньо
включені до складу податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим підпунктом
документами, платник податку несе
відповідальність у вигляді фінансових
санкцій, установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами (п.п.7.4.5 п.7.4
ст.7 Закону України «Про податок на
додану вартість»).

Згідно п.п.7.5.1 п.7.5 ст.7 Закону України
«Про податок на додану вартість» датою
виникнення права платника податку на
податковий кредит вважається дата
здійснення першої з подій: або дата
списання коштів з банківського рахунку
платника податку в оплату товарів
(робіт, послуг), або дата отримання
податкової накладної, що засвідчує
факт придбання платником податку
товарів (робіт, послуг).

Згідно пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України
«Про податок на додану вартість» не
підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями.

У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
підпунктом документами, платник
податку несе відповідальність у
вигляді фінансових санкцій,
установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами.

Законом України «Про податок на додану
вартість» не передбачений обов'язок
суб'єктів підприємницької діяльності
контролювати податкову звітність
контрагентів.

Якщо за результатами реальної
господарської операції віднесення до
складу податкового кредиту сум податку
на додану вартість, сплаченого у
вартості товару, відбувається на
підставі належним чином оформлених
документів, обов'язковість ведення
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку, дії платника
податку є правомірними.

Судом першої інстанції на підставі
наявних документів встановлено факт
того, що частина товару, придбаного в
ТОВ «Маджестік» була реалізована
позивачем ТОВ «Мегарей компані» за
договором поставки № 0103 від 01.03.2012 p., що
підтверджується безпосередньо цим
договором, специфікацією № 1 до нього,
рахунком-фактурою № СФ-0000169 від 29.03.2012 р.
на суму 121 656,00 грн. та видатковими
накладними № РН-0000129 від 29.03.2012 р. на
суму 51 600,00 грн., № РН-0000170 від 30.03.2012 р. на
суму 47 256,00 грн., № РН-0000171 від 31.03.2012 р. на
суму 22 800,00 грн. Проданий товар було
оплачено з боку ТОВ «Мегарей компані»
повністю на суму 121 656,00 грн., що
підтверджується платіжним дорученням
№ 474 від 10.04.2012 р. Станом на 31.08.2012 р. на
складі позивача, перебуває 12 позицій
товару, придбаного в ТОВ «Маджестік» на
загальну суму 30 393,50 грн., що
підтверджується інвентаризаційним
описом № 3108 від 31.08.2012 р. (№№ пп
87,113,156,157,158, 186, 187, 188, 192, 196, 198) та актом
контрольної перевірки цінностей на
складі від 31.08.2012 р. (№№ пп 89, 116, 159, 160, 161,
189, 190, 191, 195, 199, 201, 323).

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції, що
посилання відповідача на обставини,
стосовно визнання банкрутом ТОВ
«Маджестік», не мають правових
наслідків для позивача, оскільки
зазначені обставини виникли після
здійснення господарських операцій та
розрахунків за них.

Згідно ч.2 ст.18 Закону України "Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців", якщо
відомості, які підлягають внесенню до
Єдиного державного реєстру, були
внесені до нього, то такі відомості
вважаються достовірними і можуть бути
використані в спорі з третьою особою,
доки до них не внесено відповідних
змін. Якщо відомості, які підлягають
внесенню до Єдиного державного
реєстру, є недостовірними і були
внесені до нього, то третя особа може
посилатися на них у спорі як на
достовірні. Третя особа не може
посилатися на них у спорі у разі, якщо
вона знала або могла знати про те, що
такі відомості є недостовірними.

Так, на момент здійснення
господарських операцій ТОВ
«Маджестік» знаходилось в Єдиному
державному реєстрі та було платником
ПДВ. За таких обставин покупець не несе
відповідальність як за несплату
податків постачальником, так і за
можливу недостовірність відомостей
про нього, включених до Єдиного
державного реєстру, за умови
необізнаності покупця щодо такої.

З вищевикладеного вбачається, що
позивач виконав всі вимоги зазначених
законів і правомірно на підставі даних
бухгалтерського обліку та отриманих
податкових накладних в деклараціях з
ПДВ відобразив податковий кредит на
суму ПДВ, сплаченого постачальникам
послуг, а також суму валових витрат за
отриманий товар.

Таким чином, постанова суду першої
інстанції про задоволення позову
ґрунтуються на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні усіх обставин справи в їх
сукупності. Судом вірно встановлено
реальність господарських операцій та
факт взаєморозрахунків між позивачем
та його контрагентом, не знайшов
підстав вважати неправомірним
формування позивачем показників
податкової звітності по податку на
прибуток та податку на додану вартість
на підставі даних, підтверджених
первинними документами. Порушень норм
процесуального закону, які б могли
призвести до прийняття невірного
рішення, не встановлено.

Отже, доводи апеляційної скарги не
спростовують правового обґрунтування,
покладеного в основу судового рішення,
тому не можуть бути підставою для
скасування постанови суду першої
інстанції та застосування ст. 202 КАС
України.

Керуючись ст.55, ст.196, п.1.ч.1 ст.198, ст.200, п.1
ч.1 ст.205, ст.206 КАС України, колегія
суддів, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Лівобережної
міжрайонної державної податкової
інспекції м. Дніпропетровська на
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 10
вересня 2013 р. по справі № 2а/0470/8176/12-а
залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 10
вересня 2013 р. по справ № 2а/0470/8176/12-а
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили
відповідно до ст. 254 КАС України та може
бути оскаржена відповідно до ст.212 КАС
України.

Головуючий:
С.В. Чабаненко

Суддя:
А.В. Суховаров

Суддя:
О.В. Головко