Справа № 2а-5338/12/2670
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2014-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2014 року м. Київ
К/800/6831/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі :

Пасічник С.С.

Винокурова К.С.

Кочана В.М.,

провівши в порядку касаційного
провадження попередній розгляд
адміністративної справи за позовом
ОСОБА_4 до Кабінету Міністрів України,
третя особа - Міністерство внутрішніх
справ України про визнання дій
протиправними та зобов'язання вчинити
певні дії, касаційне провадження в якій
відкрито за касаційною скаргою ОСОБА_4
на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
24 липня 2012 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 17 січня 2013 року,

в с т а н о в и л а :

В квітні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з адміністративним позовом до
Кабінету Міністрів України, в якому (з
врахуванням змін і уточнень) просив
визнати незаконними та скасувати п.9
Положення про порядок видачі
посвідчень водія та допуску громадян
до керування транспортними засобами,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України №340 від 08.05.1993р. (в
частині вимог безперервного стажу та
документів на його підтвердження), п.2 (в
частині визначення терміну
"безперервний стаж"), п.6 (в частині
вимоги документу, що підтверджує
безперервний стаж), п.12 (в частині
вимоги безперервного стажу) Порядку
підготовки, перепідготовки і
підвищення кваліфікації водіїв
транспортних засобів, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№487 від 20.05.2009р.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_4,
зокрема, зазначав, що вказаними
підзаконними актами порушено його
права й позбавлено його можливості
отримати посвідчення водія категорій С
та DE через неможливість підтвердити
наявність безперервного водійського
стажу, а оскільки Закон України «Про
дорожній рух» не містить застережень
щодо необхідності підтвердження
особою, що бажає пройти перепідготовку,
такого безперервного стажу, то
відповідно вказані положення постанов
КМУ мають бути визнані незаконними й
скасовані.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 12 червня 2012 року
залучено до участі у справі як третю
особу без самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача -
Міністерство внутрішніх справ України.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
24 липня 2012 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 17 січня 2013
року, в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суди виходили з того, що
відповідач, приймаючи оскаржувані
нормативно-правові акти, діяв на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, натомість позивач
невірно визначив спосіб захисту його
права на отримання посвідчення водія
відповідної категорії.

В касаційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права
й неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи, просив скасувати
судові рішення та прийняти нове
рішення про задоволення позовних вимог
в повному обсязі.

Перевіривши правову оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
проаналізувавши правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що позивач має
посвідчення водія категорії "В", видане
29.06.2006р. УДАІ РУ МВС України у м. Києві, і
бажає відкрити категорії С та DE.

В обґрунтування позову ОСОБА_4
зазначав, що кожен тиждень з 2006 р. він
керує автомобілями друзів або родичів,
що не вимагає письмової форми передачі
керування та дозволено чинним
законодавством, а у 2009 р. він уклав
договір ОСЦПВВНТЗ на будь-яке авто;
свого ж автомобіля позивач не має.

При зверненні до автомобільних шкіл
щодо проходження навчання для
підвищення категорії позивач
отримував відмови з підстав
відсутності у нього підтверджуючих
документів наявності безперервного
стажу водія.

Зокрема, листом Виробничого
кооперативу "Тарасівський" від 18.06.2012р.
№34 позивача повідомлено про те, що для
початку навчання за категорією "D" йому
необхідно надати документи з переліку,
передбаченого Порядком підготовки,
перепідготовки і підвищення
кваліфікації водіїв транспортних
засобів, затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України №487 від
20.05.2009р., в тому числі щодо
підтвердження безперервного стажу.

Правові та соціальні основи дорожнього
руху з метою захисту життя та здоров'я
громадян, створення безпечних і
комфортних умов для учасників руху та
охорони навколишнього природного
середовища визначені Законом України
"Про дорожній рух".

Так, згідно зі ст.4 Закону України "Про
дорожній рух" до компетенції Кабінету
Міністрів України у сфері дорожнього
руху належало, в тому числі, підготовка
проектів законів, нормативних актів з
питань дорожнього руху та його безпеки,
а також відповідальності за їх
порушення на території України;
розробка і затвердження державних
програм розвитку дорожнього руху та
його безпеки на автомобільних дорогах,
вулицях і залізничних переїздах, вимог
екологічної безпеки, а також програм
координації використання всіх видів
транспорту загального користування
(автомобільний, залізничний,
повітряний, водний); визначення єдиного
порядку організації дорожнього руху та
його безпеки.

Відповідно ж до статті 15 "Про дорожній
рух" особа, яка бажає отримати право на
керування транспортними засобами
відповідної категорії чи типу,
зобов'язана пройти медичний огляд,
підготовку або перепідготовку
відповідно до типової навчальної
програми, успішно скласти теоретичний
і практичний іспити; порядок
підготовки, перепідготовки і
підвищення кваліфікації водіїв
транспортних засобів визначається
Кабінетом Міністрів України; право на
керування транспортними засобами
відповідної категорії підтверджується
посвідченням водія транспортного
засобу з установленим терміном дії; на
території України відповідно до
Конвенції про дорожній рух діють
національні та міжнародні посвідчення
водія. Порядок видачі, обміну та
встановлення терміну дії таких
посвідчень визначається Кабінетом
Міністрів України.

На виконання наданих йому повноважень
Кабінет Міністрів України постановою
від 08.05.1993р. №340 затвердив Положення про
порядок видачі посвідчень водія та
допуску громадян до керування
транспортними засобами, а постановою
від 20.05.2009 р. №487 - Порядок підготовки,
перепідготовки і підвищення
кваліфікації водіїв транспортних
засобів.

При цьому, як встановили суди, як
Положення про порядок видачі
посвідчень водія та допуску громадян
до керування транспортними засобами,
так і Порядок підготовки,
перепідготовки і підвищення
кваліфікації водіїв транспортних
засобів, починаючи з первісної
редакції мали оскаржувані положення
щодо безперервного стажу водія.

Вищевказана ж стаття 15 Закону України
"Про дорожній рух", як передбачено в
самій її назві, регулює лише основні
положення щодо допуску до керування
транспортними засобами й не позбавляє
Кабінет Міністрів України повноважень
з прийняття підзаконних
нормативно-правових актів, зокрема, з
питань безпеки дорожнього руху.

До того ж, Конвенція про дорожній рух
від 08.11.1968р., ратифікована Українською
РСР 25.04.1974р., також не встановлює
виключний перелік вимог для отримання
посвідчення водія в усіх
країнах-учасницях й право регулювати
це питання віднесено до компетенції
країн, що домовляються.

Так, згідно з п.1 ст.41 Конвенції сторони,
що домовляються, приймають на себе
зобов'язання забезпечити видачу
посвідчень водія лише після перевірки
компетентними органами наявності у
водія необхідних знань та навичок; в
національному законодавстві мають
бути передбачені вимоги для отримання
посвідчення водія.

Таким чином, жодна з країн-учасниць, в
тому числі Україна, не лише не
позбавлені права, а й зобов'язані
врегулювати в своєму національному
законодавстві вимоги для осіб, що
бажають отримати посвідчення водія.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що постанови Кабінету
Міністрів України від 08.05.1993р. №340 та
від 20.05.2009р. №487 в частині введення
поняття безперервного стажу керування
транспортним засобом як обов'язкової
умови отримання посвідчення водія
відповідної категорії прийняті
Кабінетом Міністрів України в межах
повноважень та з метою забезпечення
безпеки дорожнього руху шляхом
закріплення вимоги з наявності більш
високого рівня кваліфікації осіб, які
претендують на керування
транспортними засобами.

Одночасно, судова колегія погоджується
з висновком судів попередніх інстанцій
про те, що наведений в п.9 Положення про
порядок видачі посвідчень водія та
допуску громадян до керування
транспортними засобами, затвердженого
постановою КМУ №340 від 08.05.1993р., перелік
документів, які засвідчують наявність
безперервного стажу керування
транспортним засобом, є обмеженим,
оскільки останнім не врегульовано
порядку підтвердження наявності
необхідного стажу у особи, яка не
працює водієм, не має власного
транспортного засобу, не внесена до
реєстраційних документів на
транспортний засіб, яким керувала, що
може бути підставою для ініціювання
внесення відповідних змін до цього
Положення, однак не може бути підставою
для визнання незаконною самої вимоги
про наявність безперервного стажу та
визнання незаконним визначеного
переліку документів.

Враховуючи викладене, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
погоджується з висновком судів
попередніх інстанцій про відсутність
підстав для задоволення позовних
вимог.

Відповідно до частини 3 статті 220-1 КАС
України суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Здійснивши касаційний перегляд справи,
Вищий адміністративний суд України
прийшов до висновку, що суди попередніх
інстанцій при ухваленні судових рішень
чи вчиненні процесуальних дій не
допустили порушень норм матеріального
чи процесуального права.

Доводи ж касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судами норм
матеріального чи процесуального права,
що призвело або могло призвести до
неправильного вирішення спору, а тому
підстав для скасування ухвалених
судами рішення колегія суддів не
вбачає.

Керуючись статтею 220, 2201, 223, 224, 230
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 24 липня 2012 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 17 січня 2013
року - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
Пасічник С.С.

Винокуров К.С.

Кочан В.М.