Справа № 2а-4140/11/1270
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2014-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2014 року м.
Київ К/9991/69168/11

Вищий адміністративний суд України у
складі: суддя Костенко М.І. - головуючий,
судді Вербицька О.В., Маринчак Н.Є.,

розглянув у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Ленінської
міжрайонної державної податкової
інспекції у м. Луганську (далі -
Ленінська МДПІ)

на постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 21.09.2011

у справі № 2а-1440/11/1270

за позовом суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_1
(далі - СПД ОСОБА_1.)

до Ленінської СДПІ

про скасування рішення.

За результатами розгляду касаційної
скарги Вищий адміністративний суд
України

ВСТАНОВИВ:

Позов подано про скасування рішення
Ленінської МДПІ від 11.04.2011 № 2 про
анулювання реєстрації платника
податку на додану вартість.

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 21.07.2011 у
задоволенні позову відмовлено з
посиланням на підтвердженість
підстави, з якою підпункт «и» пункту 184.1
статті 184 Податкового кодексу України
пов'язує позбавлення особи статусу
платника ПДВ.

Постановою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 21.09.2011
назване рішення суду першої інстанції
скасовано; позов задоволено;
оспорюване рішення скасовано. У
прийнятті цієї постанови апеляційний
суд виходив з безпідставного поширення
податковим органом наведеної норми
Кодексу на правовідносини, що існували
до 01.01.2011, тобто до набрання цим
Кодексом чинності.

Посилаючись на невідповідність
висновків апеляційного суду нормам
матеріального права та дійсним
обставинам справи, Ленініська МДПІ
звернулася до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати оскаржувану постанову суду
апеляційної інстанції та відмовити у
позові.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
відповідність висновків судів наявним
у матеріалах справи доказам,
правильність застосування судами норм
матеріального права та дотримання ними
процесуальних норм, обговоривши доводи
касаційної скарги, Вищий
адміністративний суд України не вбачає
підстав для задоволення касаційних
вимог з урахуванням такого.

Судовими інстанціями у справі
з'ясовано, що 11.04.2011 податковою
інспекцією було прийнято рішення № 2,
за яким було анульовано реєстрацію СПД
ОСОБА_1 платником ПДВ на підставі
підпункту «и» пункту 184.1 статті 184
Податкового кодексу України. При цьому
Ленінська МДПІ послалася на те, що:

за період з 01.03.2010 по 28.02.2010 платник
подавав податкові декларації з
показниками, що свідчать про
відсутність оподатковуваних поставок
та мав за останні 12 календарних місяців
загальний обсяг оподатковуваних
поставок у розмірі 20 грн.;

обсяг постачання товарів іншим
платникам ПДВ за вказаний період склав
менше 50 відсотків від загального
обсягу постачання СПД ОСОБА_1

Згідно з підпунктом «и» пункту 184.1
статті 184 Податкового кодексу України
реєстрація діє до дати анулювання
реєстрації платника податку, яка
проводиться шляхом виключення з
реєстру платників податку і
відбувається у разі якщо обсяг
постачання товарів/послуг платниками
податку, зареєстрованими добровільно,
іншим платникам податку за останні 12
календарних місяців сукупно становить
менше 50 відсотків загального обсягу
постачання.

Пунктом 184.2 цієї статті визначено, що
анулювання реєстрації на підставі,
визначеній у підпункті "а" пункту 184.1
цієї статті, здійснюється за заявою
платника податку, а на підставах,
визначених у підпунктах "б" - "и" пункту
184.1 цієї статті, - за заявою платника
податку або за самостійним рішенням
відповідного органу державної
податкової служби. Свідоцтво про
реєстрацію платника податку
вважається анульованим з дати
анулювання реєстрації платника
податку.

Приймаючи рішення про задоволення
даного позову, апеляційний суд цілком
обґрунтовано виходив з того, що до
дванадцятимісячного періоду, за який
податковий орган зробив перевірку на
предмет відповідності податкового
обліку позивача положенням підпункту
«и» пункту 184.1 статті 184 Податкового
кодексу України податковим органом
було безпідставно включено період до
01.01.2011, тобто час, протягом якого
регулювання цих відносин
здійснювалось нормами Закону України
«Про податок на додану вартість».

Так, до набрання чинності Податковим
кодексом України правовідносини з
приводу анулювання реєстрації
платника податку на додану вартість
були врегульовані пунктом 9.8 статті 9
Закону України «Про податок на додану
вартість». Тобто, відносно
оподатковуваних операцій, що мали
місце до набрання чинності Податковим
кодексом України, застосуванню
підлягають положення Закону України
«Про податок на додану вартість».

У пункті 9.8 статті 9 вказаного Закону
було визначено вичерпний перелік
підстав анулювання реєстрації
платника податку на додану вартість,
серед яких була відсутня аналогічна за
змістом підстава, що встановлена у
підпункті «и» пункту 184.1 статті 184
Податкового кодексу України.

Прикінцевими положеннями Податкового
кодексу України передбачено, що цей
Кодекс набирає чинності з 01.01.2011. При
цьому його норми, за загальним
правилом, застосовуються до тих
правовідносин, що виникли після
набрання ним чинності.

Згідно зі статтею 58 Конституції
України, закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Ніхто не може відповідати за діяння,
які на час їх вчинення не визнавалися
законом як правопорушення.

Враховуючи наведене, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
вважає, що запроваджені підпунктом «и»
пункту 184.1 статті 184 Податкового
кодексу України додаткові обмеження
щодо кола осіб, які можуть бути
зареєстровані платниками ПДВ, не мають
зворотної дії, а тому не поширюються на
правовідносини, що існували до часу
набрання чинності цією нормою.
Фактично розглядуваним законодавчим
приписом визначено нові правила
поведінки, недотримання яких тягне
застосування до платника негативних
наслідків у вигляді примусового
позбавлення його статусу платника ПДВ.
А відтак до набрання чинності
Податковим кодексом України дії
позивача не можна оцінювати на предмет
відповідності критеріям та вимогам, з
якими цей Кодекс пов'язує можливість
особи бути платником ПДВ.

Отже, прийняття податковим органом
рішення про анулювання реєстрації
платника податку на додану вартість з
підстав, передбачених абзацом «и»
пункту 184.1 статті 184 Податкового
кодексу України, можливо лише при
виникненні та існуванні відповідних
обставин після 01.01.2011, тобто після
набрання чинності Податковим кодексом
України.

У даному ж разі у прийнятті
оспорюваного рішення Ленінською МДПІ
було перевірено дані податкового
обліку позивача на предмет їх
відповідності підпункту «и» пункту 184.1
статті 184 Податкового кодексу України,
що формувалися до 01.01.2011, що виключає
правомірність цього рішення.

У зв'язку з цим суд апеляційної
інстанції цілком правомірно
задовольнив позов, скасувавши
оспорюваний акт індивідуальної дії.

За таких обставин процесуальні
підстави для скасування оскаржуваної
постанови суду апеляційної інстанції
відсутні.

З урахуванням викладеного, керуючись
статтями 220, 2201, 223, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Ленінської
міжрайонної державної податкової
інспекції у м. Луганську відхилити, а
постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 21.09.2011 у
справі № 2а-1440/11/1270 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України в порядку
статей 236-238 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:О.В. Вербицька Н.Є. Маринчак