Справа № 2а-170/12
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2014-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" січня 2014 р. м. Київ
К/800/26019/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Калашнікової О.В., Голяшкіна О.В.
Леонтович К.Г., розглянувши у порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами адміністративної
справи касаційну скаргу Управління
пенсійного фонду України в м. Алчевську
Луганської області на постанову
Алчевського міського суду Луганської
області від 14 грудня 2012 року та ухвалу
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 03 квітня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
Управління пенсійного фонду України в
м. Алчевську Луганської області про
перерахунок пенсії,-

у с т а н о в и л а:

У січні 2012 року ОСОБА_4 звернулась в суд
з позовом до Управління пенсійного
фонду України в м. Алчевську Луганської
області про визнання дій
неправомірними та зобов'язання
здійснити нарахування та виплату
пенсії з 20 грудня 2011 року, та моральну
шкоду у розмірі 10000 доларів США,

Постановою Алчевського міського суду
Луганської області від 14 грудня 2012 року
залишеною без змін ухвалою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 03 квітня 2013 року позовні вимоги
задоволено частково: зобов`язано
Управління пенсійного фонду України в
м. Алчевську Луганської області
відновити виплату ОСОБА_4 пенсії за
віком згідно ст. 39 ч.2 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» з 20 грудня 2011
року. У іншій частини позовних вимог
відмовлено за необґрунтованістю.

Не погоджуючись з зазначеними судовими
рішеннями Управління пенсійного фонду
України в м. Алчевську Луганської
області звернулось з касаційною
скаргою, у якій посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального та процесуального права
просить оскаржувані рішення скасувати
та відмовити у задоволені позовних
вимог.

Перевіривши правову оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
проаналізувавши правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права
колегія суддів приходить до висновку,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_4, як громадянка
України набула права на отримання
пенсії за віком, яка ій у відповідності
із діючим на той час законодавством
виплачувалась з 2 вересня 1993 року до 26
листопада 2000 року, після чого виплата
пенсії припинена згідно ст. 92 Закону
«Про пенсійне забезпечення» у зв'язку з
виїздом на постійне місце проживання
до Ізраїлю.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
виплата пенсії за рішенням
територіальних органів пенсійного
фонду припиняється на весь час
проживання пенсіонера за кордоном,
якщо інше не передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого надано Верховною
Радою України.

Згідно ст. 51 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» під час перебування за
кордоном пенсія виплачується в тому
разі, якщо це передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого надано Верховною
Радою України.

Відповідно до Рішення Конституційного
Суду України № 25-рп/2009 від 07 жовтня 2009
року у справ № 1-32/2009 за конституційним
поданням Верховного суду України щодо
відповідності конституції України
положень п.2 ч.1 ст. 49 та другого речення
ст. 51 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» вказані положення
визнано неконституційними - такими, що
не відповідають Конституції України та
такими, що втрачають чинність з дня
ухвалення цього рішення.

Пунктом 3 резолютивної частини Рішення
Конституційного Суду України
визначено звернути увагу Верховної
Ради України на необхідність
приведення у відповідність до
Конституції України положень інших
Законів, які регламентують виплату
пенсій пенсіонерам, які постійно
проживають у державах, з якими Україною
не укладено відповідного договору, а
також прийняття Закону про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, завданою фізичним або
юридичним особам актами і діями, що
визнані неконституційними. З
прийняттям рішення Конституційним
Судом України від 07 жовтня 2009 року
виключена така підстава для припинення
пенсійних виплат як проживання
пенсіонера за кордоном, що є підставою
для поновлення конституційного права
позивача на виплату пенсії, незалежно
від місця його постійного проживання.

Після прийняття зазначеного рішення і
на теперішній час інших законів, які
регламентують виплату пенсій
пенсіонерам, які постійно проживають у
державах, з якими Україною не укладено
відповідного договору, не прийнято.

Згідно з ч. 2 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в України» реєстрація
місця проживання чи місця перебування
особи або її відсутність не може бути
умовою реалізації прав і свобод,
передбачених Конституцією, законами чи
міжнародними договорами України, або
підставою для їх обмеження.

За змістом ст. 24 Конституції України,
громадяни мають рівні конституційні
права і свободи та є рівними перед
законом. Не може бути привілеїв чи
обмежень за ознаками раси, кольору
шкіри, політичних, релігійних та інших
переконань, статі, етнічної та
соціального походження, майнового
стану, місця проживання, за мовними або
іншими ознаками.

Статтею 46 Конституції України
встановлено, що громадяни мають право
на соціальний захист, що включає право
на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

За таких обставин колегія суддів
погоджується з висновком суддів
попередніх інстанцій, що у позивача
немає перешкод щодо відновлення
виплати пенсії, яку вона отримувала,
оскільки кожний громадянин України,
включаючи пенсіонерів, має право на
вибір свого місця проживання зі
збереженням усіх конституційних прав.

Колегія суддів вважає, що доводи
касаційної скарги не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судами норм матеріального чи
процесуального права, яке призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи.

З урахуванням викладеного, судами
першої і апеляційної інстанцій
винесено законні і обґрунтовані
рішення, постановлені з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права і підстав для їх скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління
пенсійного фонду України в м. Алчевську
Луганської області залишити без
задоволення.

Постанову Алчевського міського суду
Луганської області від 14 грудня 2012 року
та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 03 квітня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
ухвалення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав
передбачених ст.ст. 237-239 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді:
(підписи)