Справа № 811/4117/13-а
Суддя: Ю.П. Пасічник
Дата ухвалення: 2014-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
-------------------------------П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 811/4117/13-а
Кіровоградський окружний
адміністративний суд у складі
головуючого судді Пасічника Ю.П., за
участю секретаря Побочій О.В.,
- позивача - Ципа С.І.;
- відповідача - Данілова С.О.;
розглянув у відкритому судовому
засіданні у м. Кіровограді
адміністративну справу
за позовомПриватного підприємства
«МКПП «Горгачі»доКіровоградської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Кіровоградській
областіпровизнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень від 17.12.2013 року
підприємство «МКПП «Горгачі» (надалі
за текстом - позивач) звернулося до
Кіровоградського окружного
адміністративного суду з позовом до
Кіровоградської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Кіровоградській області (надалі за
текстом - відповідач) про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
збільшено грошове зобов'язання з
податку на прибуток в сумі 104738,00 грн., в
збільшено грошове зобов'язання з
податку на додану вартість в сумі 257489,00
грн., в тому числі 205991,00 грн. основного
(фінансових) санкцій.
Позивач не погоджується з висновками
податкового органу викладеному в акті
перевірки, та зазначає, що господарські
операції з контрагентами - СТОВ «Агрос»
та СФГ «Аграрій» мали реальний
характер, підтверджені належним чином
складеними первинними документами, а
товар отриманий від контрагента
використано у власній господарській
У судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги у
повному обсязі з підстав, викладених у
Представник відповідача вимогу позову
не визнав та просив суд відмовити в
задоволені позову з огляду на позицію
викладену в запереченні на
адміністративний позов (Т.1 а.с.106-117).
Згідно з ч. 1 ст.2 КАС України, завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.
Відповідно до ч.1 ст. 6 КАС України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до адміністративного суду, якщо вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.17 КАС України
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на публічно-правові спори
фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом
владних повноважень щодо оскарження
його рішень (нормативно-правових актів
чи правових актів індивідуальної дії),
дій чи бездіяльності.
З наведених положень Кодексу
адміністративного судочинства України
вбачається, що дії суб'єктів владних
повноважень можуть бути оскаржені в
порядку адміністративного
судочинства, якщо такі дії порушують
права, свободи та інтереси позивача.
На підставі ч. 3 ст. 160 КАС України в
судовому засіданні 30.01.2014 року
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови. Виготовлення
постанови у повному обсязі відкладено
Заслухавши представника позивача та
відповідача, дослідивши у судовому
засіданні надані докази, оцінивши їх за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що позов
підлягає задоволенню враховуючи
Посадовими особами відповідача
проведено документальну позапланову
невиїзну перевірку позивача з питань
дотримання вимог податкового
законодавства по взаємовідносинам з
СТОВ «Агрос» за травень 2013 року та СФГ
«Аграрій» за грудень 2012 року їх
реальності та повноти відображення в
Результати перевірки оформлені актом
№127/11-23-22-02/35189849 від 11.11.2013 року (Т.1
В ході перевірки встановлено
- пп.138.1.1 п.138.1, п.138.2 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1
ст.139 Податкового кодексу України, в
зв'язку з чим занижено податок на
прибуток підприємств на загальну суму
- п.198.1, п.198.3, 198.6, ст. 198 ПК України в
результаті чого занижено податок на
додану вартість на загальну суму 205991,00
- за травень 2013 року ПДВ на суму 144753,00
та завищено залишок від'ємного
значення, який після бюджетного
відшкодування включається до складу
податкового кредиту наступного
звітного (податкового) періоду (ряд.24
Декларації з ПДВ) за травень 2013 року на
року на загальну суму 5262,00 грн.
На підставі акту перевірки винесено
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення від 17.12.2013 року
грошове зобов'язання з податку на
прибуток на загальну суму 104738,00 грн., в
позивачу збільшено грошове
зобов'язання з податку на додану
вартість в сумі 257489,00 грн., в тому числі
грн. штрафних (фінансових) санкцій (Т.1
Заслухавши пояснення представника
позивача та дослідивши матеріали
справи, з метою встановлення факту
реальності здійснення господарських
операцій між позивачем та
контрагентами - СТОВ «Агрос» та СФГ
«Аграрій», а отже, правомірності
формування податкового кредиту та
формування валових витрат суд
приходить до наступних висновків.
Щодо збільшення грошового зобов'язання
з податку на додану вартість.
Як вбачається з акту перевірки
позивача висновки відповідача щодо
нікчемності правочинів між позивачем
та СТОВ «Агрос» та СФГ «Аграрій»
ґрунтуються на аналізі відомостей
одержаних з актів позапланових
невиїзних перевірок вказаних
підприємств, складених посадовими
особами податкових органів за місцем
Відповідно до пп.198.1. ст.198 ПК України,
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.
Згідно пп.198.2. ст.198 ПК України, датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
- дата тієї події, що відбулася раніше:
- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.
Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК
України податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
Тобто необхідною умовою для віднесення
сплачених у ціні товарів (послуг) сум
податку на додану вартість є факт
придбання товарів та послуг із метою їх
використання в господарській
Згідно пп. 198.6. статті 198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу).
У разі якщо на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку, які
попередньо віднесені до податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до закону.
З матеріалів справи вбачається, що
позивач протягом перевіреного періоду
мав господарські взаємовідносини з
СТОВ «Агрос» та СФГ «Аграрій» щодо
поставки сільськогосподарської
продукції, а саме - сої згідно договору
№64 від 15.05.2013 року з специфікацією (Т.1
а.с.148-150) та №251 від 27.12.2012 року з
специфікацією (Т.2 а.с.25-27), видатковими
накладними від СТОВ «Агрос» (Т.1 а.с.151-156)
та СФГ «Аграрій» (Т.2 а.с.28), факт
доставки також підтверджується
товарно-транспортними накладними від
СТОВ «Агрос» (Т.1 а.с.157-162) та від СФГ
«Аграрій» (Т.2 а.с.29-31), розрахунок
проводився в готівковій формі, що
вбачається з копії картки рахунку з
СТОВ «Агрос» (Т.1 а.с.175-187) та копіями
квитанцій до прибуткових касових
ордерів (Т.1 а.с.188-250, Т.2 а.с.1-23), з СФГ
«Аграрій» відповідно до картки рахунку
(Т.2 а.с.34-39) та копій квитанцій до
прибуткового касового ордеру (Т.2
Протягом перевіреного періоду
позивача здійснювалось формування
показників податкового кредиту на
підставі належним чином оформлених
податкових накладних виписаних
контрагентами позивача, а саме від СТОВ
«Агрос» (Т.1 а.с.163, 165, 167, 169, 171, 173) та від
СФГ «Аграрій» (Т.2 а.с.32).
До матеріалів справи позивачем додано
копії податкових декларацій з податку
на додану вартість з розшифровками за
відповідні періоди, в яких відображено
показники податкового кредиту та
податкових зобов'язань (Т.1 а.с.73-79, 85-92), а
також реєстри виписаних та отриманих
податкових накладних, де відображено
податкові накладні на підставі яких
формувалися показники ПДВ (Т.1 а.с.80-84,
З огляду на вище вказане, суд приходить
до висновку, що позивач мав всі
підстави для формування податкового
кредиту на підставі документів
виписаних СТОВ «Агрос» та СФГ
Щодо збільшення грошового зобов'язання
з податку на прибуток.
Як вбачається з матеріалів справи
позивач використовував придбану сою в
своїх господарській діяльності, а саме
шляхом переробки для отримання олії
соєвої та макухи. Продукт переробки був
реалізований ним покупцям, що
підтверджується документами
первинного бухгалтерського обліку, а
саме видаткові накладні на реалізацію
макухи соєвої покупцю ПП «ДУКАТ 04», ТОВ
«ІГРО-ЛЕНД» та ФОП ОСОБА_3 (Т.2 а.с.81-85,
111-118), податкові накладні виписані
покупцям (Т.2 а.с.86-90, 119-123) та
оборотно-сальдові відомості
необоротних активів (Т.2 а.с.91-96, 127-132).
Показники від реалізації відображені
позивачем в деклараціях та податковій
Відповідно до пунктів 138.1, 138.2 ст. 138 ПК
України, витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
- витрат операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті:
- інших витрат, визначених згідно з
пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
- крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
Таким чином, господарські операції
платників податків на підставі яких
формуються податковий кредит для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість та витрати
для цілей оподаткування податком на
прибуток підприємств, мають бути
фактично здійснені і підтверджені
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.
Незважаючи на наявність вказаних
документів відповідачем в акті
перевірки позивача зроблено
формальний висновок про
безпідставність формування позивачем
податкового кредиту та валових витрат
по взаємовідносинах з СТОВ «Агрос» та
Посилання відповідача на акти
перевірок вказаних контрагентів,
складених посадовими особами
податкових органів за місцем
реєстрації цих підприємств, як на доказ
нікчемності угод, суд до уваги не
приймає, оскільки вказаними актами
жодним чином не спростовується факт
здійснення господарських операцій між
позивачем та контрагентами, а зібрані у
справі докази повністю спростовують як
висновки акту перевірки позивача так і
акту перевірки контрагентів.
Крім того, висновки акту перевірки не
можуть вважатись беззаперечним
доказом нікчемності угод між позивачем
та вказаними підприємствами оскільки є
суб'єктивною точкою зору посадових
осіб податкового органу і носять лише
Також суд зазначає, що відповідно до ч. 6
Порядку оформлення результатів
документальних перевірок з питань
дотримання податкового, валютного та
іншого законодавства, затвердженого
наказом ДПА України від 22.12.2010р. №984 та
зареєстрованого в Мін'юсті України 12
порушень податкового, валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби,
викладаються в акті документальної
перевірки чітко, об'єктивно та в повній
мірі, із посиланням на первинні або
інші документи, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку,
що підтверджують наявність зазначених
В даному випадку акт перевірки
позивача не містить посилань на
первинні або інші документи, які
зафіксовані в бухгалтерському та
податковому обліку позивача та можуть
підтвердити наявність виявлених
Відповідно до ч. 1 ст. 204 ЦК України
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаним судом
недійсним (презумпція правомірності).
Враховуючи вказану норму,
головною підставою вважати правочин
нікчемним являється його недійсність,
встановлена лише законом, а не актом
перевірки платника податків,
незважаючи на факти які в цьому акті
відображені. Адже, акт перевірки лише
підтверджує факт проведення
документальної перевірки та містить
висновки, що ґрунтуються на суто
суб'єктивній думці посадової особи
органу державної податкової служби,
оскільки зроблені за відсутності
інформації, яка надається в
передбаченому законодавством порядку.
Відповідно до постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009
року: "...вимога про встановлення
нікчемності правочину підлягає
розгляду у разі наявності відповідної
суперечки. Такий позов може
пред'являтися окремо, без застосування
наслідків недійсності нікчемного
правочину. В цьому випадку в
резолютивній частині судового рішення
суд вказує про нікчемність правочину
або відмову в цьому. Вимога про
застосування наслідків недійсності
правочину може бути заявлена як
одночасно з вимогою про визнання
оспорюваного правочину недійсним, так
і у вигляді самостійної вимоги у разі
нікчемності правочину і наявності
рішення суду про визнання правочину
недійсним. Наслідком визнання
правочину (договору) недійсним не може
бути його розірвання, оскільки це
взаємовиключні вимоги. Якщо позивач
посилається на нікчемність правочину
для обґрунтування іншої заявленої
вимоги, суд не має права посилатися на
відсутність судового рішення про
встановлення нікчемності правочину, а
повинен дати оцінку таким аргументам
позивача. Відповідно до статей 215 і 216 ЦК
України вимога про визнання
оспорюваного правочину недійсним і про
застосування наслідків його
недійсності, а також вимога про
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину можуть бути
заявлені як однією із сторін правочину,
так і іншою зацікавленою особою, права
і законні інтереси якої порушені
здійсненням правочину".

Отже, за наявності ознак
нікчемності правочину податкові
органи можуть лише звертатися до судів
з позовами про стягнення в доход
держави коштів, отриманих по
правочинах, здійснених з метою, що
свідомо суперечить інтересам держави і
суспільства, посилаючись на їх
нікчемність, а також подавати позови до
підприємств, установ, організацій та
фізичних осіб, щодо визнання
оспорюванних правочинів недійсними та
застосування визначених
законодавством заходів (п. 20.1.30 п. 20.1 ст.
20 ПК України).

При цьому, одним з основних
завдань органів державної податкової
служби є здійснення контролю
дотримання податкового законодавства
і надання роз'яснень законодавства з
питань оподаткування платникам
податків. Жодним законом не
передбачено право органу державної
податкової служби самостійно, в
позасудовому порядку, визнавати
нікчемними правочини і дані, вказані
платником податків в податкових
деклараціях.

Також суд зазначає, що з правового
аналізу положень ст. 20 Податкового
кодексу України, які регламентують
права органів державної податкової
служби, вбачається, що податковим
органам, відповідно до покладених на
них функцій та повноважень, не надано
права здійснення висновків в актах
перевірки про нікчемність, або
недійсність правочинів, укладених
суб'єктами господарювання.

Інший підхід потенційно надасть
можливість посадовим особам державних
органів на власний розсуд оголошувати
будь-який правочин недійсним
(нікчемним), що не є правильним виходячи
з загальних засад судочинства.

Зважаючи на те, що у позивача наявні
належним чином складені
фінансово-господарські документи та
податкові накладні, які підтверджують
товарність операцій між ним та
контрагентами, останній мав право на
формування податкового кредиту та
витрат на підставі цих документів.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що оскільки у позивача на час
проведення перевірки були в наявності
належним чином складені податкові
накладні та інші первинні документи,
які підтверджують факт здійснення
господарських операцій з СТОВ «Агрос»
та СФГ «Аграрій», то позивачем
правомірно сформовано податковий
кредит та витрати за цими
господарськими операціями.

У відповідності до ч.1 ст.94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Керуючись ст.ст. 86, 94, 159-163, 167 КАС
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення Кіровоградської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Кіровоградській області
від 17.12.2013 року №, яким позивачу
збільшено грошове зобов'язання з
податку на прибуток в сумі 104738,00 грн.

Визнати протиправним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення Кіровоградської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Кіровоградській області
від 17.12.2013 року №, яким позивачу
збільшено грошове зобов'язання з
податку на додану вартість в сумі 257489,00
грн.

Присудити позивачеві судові
витрати з державного бюджету шляхом
зобов'язання Державної казначейської
служби України безспірно списати з
рахунку Кіровоградської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів в
Кіровоградській області грошові кошти
в розмірі 457,20 грн.

Зобов'язати Державну
казначейську службу України безспірно
списати з рахунку Кіровоградської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів в Кіровоградській області
на користь Державного бюджету України
грошові кошти в сумі 4130,80 грн., як решту
суми судового збору.

Постанова відповідно до ст. 254
Кодексу адміністративного судочинства
України набирає законної сили після
закінчення строку на апеляційне
оскарження.

Постанова суду може бути
оскаржена до Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
через Кіровоградський окружний
адміністративний суд шляхом подачі в 10-
денний строк з дня її проголошення
апеляційної скарги. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 цього Кодексу, апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено
31.01.2014р.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду
Ю.П.
Пасічник