Справа № 805/17369/13-а
Суддя: Череповський Є.В.
Дата ухвалення: 2014-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2014 р.
Справа №805/17369/13-а

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

час прийняття постанови: 11 год. 20
хв.

Донецький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді
Череповський Є.В.

при секретарі
Демішеві А.О.,

за участю:

позивач ОСОБА_1,

представник відповідача (1) не
з'явився

представник відповідача (2)
Гулєміна О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1, ОСОБА_3 до Міського
комунального підприємства
"Маріупольське бюро технічної
інвентаризації", Реєстраційної служби
Маріупольського міського управління
юстиції Донецької області про визнання
недійсною реєстрацію права власності
від 26.05.2005 року № 7356165,-

В С Т А Н О
В И В:

ОСОБА_1, ОСОБА_3 звернулися до суду з
позовною заявою до Міського
комунального підприємства
"Маріупольське бюро технічної
інвентаризації" (надалі - відповідач 1),
Реєстраційної служби Маріупольського
міського управління юстиції Донецької
області (надалі - відповідач 2) про
визнання недійсною реєстрацію права
власності від 26.05.2005 року № 7356165.

Ухвалою Донецького окружного
адміністративного суду від 19.12.2013 року
до участі у справі було залучено
другого відповідача - Реєстраційну
службу Маріупольського міського
управління юстиції Донецької області.

В обґрунтування позовної заяви позивач
зазначав, що після смерті батька -
ОСОБА_4 позивач звернувся з заявою про
прийняття спадщини до першої державної
нотаріальної контори міста Маріуполя
Донецької області. Під час звернення з
вказаною заявою стало відомо, що
відповідно до витягу Маріупольського
бюро технічної інвентаризації про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно від 26 травня 2005 року №7356165 кожний
з власників має рівну частку квартири,
яка дорівнює 1/3 квартири. Проте на
підставі договору купівлі - продажу від
20.05.2005 року за ОСОБА_4 прийнято у
власність -1/4 частини, ОСОБА_1 - 1/4, а
ОСОБА_3 - 1/2 частину квартири. У зв'язку з
виявленим порушенням, а саме
невідповідністю договору купівлі
продажу витягу Маріупольського бюро
технічної інвентаризації про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно від 26 травня 2005 року №7356165,
постановою нотаріуса ОСОБА_5 від 17
жовтня 2013 року № 2052/02-30 відмовлено у
вчинені нотаріальної дії.

Виходячи з наведеного позивач просила
визнати недійсною реєстрацію права
власності на нерухоме майно від 26
травня 2005 року № 7356165 (а.с. 3-5).

Позивач у судовому засіданні позовні
вимоги підтримала, мотивуючи свою
позицію аналогічно викладеній в
позові, просила задовольнити позовні
вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача (1) у судове
засідання не з'явився, про час, дату та
місце судового розгляду повідомлений
належним чином, про що свідчить
розписка, яка є в матеріалах справи. 18
грудня 2013 року через відділ
діловодства та документообігу
Донецького окружного
адміністративного суду надав
клопотання про розгляд справи без
участі представника (а.с.32).

Представник відповідача (2) у судовому
засіданні заперечувала проти
задоволення позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи,
вирішивши питання чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги та заперечення, та якими
доказами вони підтверджуються, чи є
інші фактичні дані, які мають значення
для вирішення справи, та докази на їх
підтвердження, яку правову норму
належить застосувати до цих
правовідносин, суд приходить до
висновку про те, що позовні вимоги
підлягають задоволенню, виходячи з
наступного.

Частиною 2 статті 17 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
публічно-правові спори, зокрема, на
спори фізичних чи юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії) дій чи
бездіяльності.

Частинами 1, 2 статті 41 Конституції
України унормовано, кожен має право
володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю,
результатами своєї інтелектуальної,
творчої діяльності. Право власності
набувається в порядку, визначеному
законом.

За змістом статті 182 Цивільного кодексу
України, право власності та інші речові
права на нерухомі речі, обмеження цих
прав, їх виникнення, перехід і
припинення підлягають державній
реєстрації. Державна реєстрація прав
на нерухомість і правочинів щодо
нерухомості є публічною, здійснюється
відповідним органом, який зобов'язаний
надавати інформацію про реєстрацію та
зареєстровані права в порядку,
встановленому законом. Відмова у
державній реєстрації права на
нерухомість або правочинів щодо
нерухомості, ухилення від реєстрації,
відмова від надання інформації про
реєстрацію можуть бути оскаржені до
суду. Порядок проведення держаної
реєстрації прав на нерухомість та
підстави відмови в ній встановлюються
законом.

На час прийняття відповідачем 1
оскаржуваного рішення про реєстрацію
права власності (травень 2005 року)
відносини, пов'язані з державною
реєстрацією речових прав на нерухоме
майно всіх форм власності регулював
Закон України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень" від 01 липня 2004 року № 1952-IV в
редакції від 27 січня 2005 року (далі -
Закон № 1952).

Крім того, в редакції від 14 березня 2004
року діяло Тимчасове положення про
порядок реєстрації прав власності на
нерухоме майно, затверджене наказом
Міністерства юстиції України від 07
лютого 2002 року № 7/5, зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України 18 лютого
2002 року за № 157/6445 (далі - Тимчасове
положення).

Відповідно до абз.2 ч.1 ст.2 Закону № 1952
державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно - офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
речових прав на нерухоме майно, що
супроводжується внесенням даних до
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень.

Систему органів державної реєстрації
прав визначала ст.5 Закону № 1952,
відповідно до ч.1 якої, систему органів
державної реєстрації прав складали
центральний орган виконавчої влади з
питань земельних ресурсів, який
забезпечує реалізацію державної
політики у сфері державної реєстрації
прав, створена при ньому державна
госпрозрахункова юридична особа з
консолідованим балансом (центр
державного земельного кадастру) та її
відділення на місцях, які є місцевими
органами державної реєстрації прав.

Згідно з абз.2 ч.2 ст.7 Закону № 1952
проведення реєстрації прав на нерухоме
майно було віднесено до повноважень
місцевих органів державної реєстрації
прав.

Водночас, п.5 Прикінцевих положень
Закону № 1952 передбачав, що до створення
єдиної системи органів реєстрації
прав, а також до формування Державного
реєстру прав у складі державного
земельного кадастру реєстрація
об'єктів нерухомості проводиться
комунальними підприємствами бюро
технічної інвентаризації.

Згідно з п.1.4. Тимчасового положення
реєстрація прав власності на нерухоме
майно (далі - реєстрація прав) - це
внесення запису до Реєстру прав
власності на нерухоме майно у зв'язку з
виникненням, існуванням або
припиненням права власності на
нерухоме майно, що здійснюється БТІ за
місцезнаходженням об'єктів нерухомого
майна на підставі
правовстановлювальних документів,
коштом особи, що звернулася до БТІ.

П.1.12. Тимчасового положення визначав,
що рішення про реєстрацію чи відмову в
реєстрації прав приймає реєстратор
прав власності на нерухоме майно (далі -
реєстратор), що є працівником БТІ, який
безпосередньо здійснює реєстрацію
прав власності на нерухоме майно.

Таким чином, в розумінні п.7 ч.1 ст.3
Кодексу адміністративного судочинства
України (надалі - КАС України) у спірних
правовідносинах КП "БТІ" є суб'єктом
владних повноважень, оскільки, хоча
воно не є органом державної влади або
місцевого самоврядування, проте на час
виникнення спірних правовідносин
виконувало делеговані Законом № 1952
повноваження щодо державної
реєстрації прав на нерухоме майно.

Згідно з ч.3 ст.2 КАС України у справах
щодо оскарження рішень суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті вони: 1) на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення; 4)
безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи всім формам
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Порядок проведення державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно визначала ст.17 Закону № 1952,
згідно з якою державна реєстрація прав
проводиться в такому порядку: облік
заяви про державну реєстрацію;
прийняття і перевірка документів,
поданих для державної реєстрації;
установлення відсутності підстав для
відмови в державній реєстрації;
державна реєстрація або відмова в
такій реєстрації прав та внесення
даних до Державного реєстру прав;
присвоєння кадастрового номера об'єкту
нерухомого майна; видача документів, що
підтверджують зареєстроване речове
право.

Державній реєстрації підлягають
заявлені речові права на нерухоме
майно за наявності документів, що
підтверджують вчинення правочинів
щодо таких об'єктів, посвідчених
відповідно до закону, або свідчать про
наявність інших, передбачених законом
підстав.

Згідно з п.1.13. Тимчасового положення
реєстрація прав проводилась в такому
порядку: приймання й перевірка
документів, поданих для реєстрації
прав власності на нерухоме майно;
установлення відсутності підстав для
відмови в реєстрації прав; прийняття
рішення про реєстрацію прав власності
або про відмову в реєстрації прав;
унесення записів до Реєстру прав;
учинення написів на
правовстановлювальних документах;
видача витягів із Реєстру прав про
реєстрацію прав.

Підстави для державної реєстрації прав
на нерухоме майно передбачала ст.18
Закону № 1952.

Державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно проводиться на підставі
заяви правоволодільця (правонабувача),
сторін (сторони) правочину, за яким
виникло речове право, або
уповноважених ними (нею) осіб. У разі
подання заяви про державну реєстрацію
прав фізична особа повинна пред'явити
документ, що посвідчує особу, а в разі
подання заяви представником фізичної -
документ, що підтверджує його
повноваження діяти від імені цих осіб.

Для державної реєстрації виникнення,
переходу, припинення прав на нерухоме
майно до місцевого органу державної
реєстрації прав разом із заявою про
державну реєстрацію прав подаються
документи про правочини щодо такого
об'єкта нерухомого майна та їх копії
або інші документи, що свідчать про
встановлення, зміну чи припинення
речового права.

Документи, що встановлюють виникнення,
припинення, перехід прав на нерухоме
майно і подаються для державної
реєстрації прав на нерухоме майно,
повинні відповідати вимогам,
встановленим цим Законом, Цивільним
кодексом України та іншими
нормативно-правовими актами (ст.20
Закону № 1952).

Вимоги до документів, що подаються для
державної реєстрації прав, містилися в
п.п.2.7.-2.9. Тимчасового положення і були
тотожні вимогам, наведеним у ст.20
Закону № 1952.

Відповідно до п.2.1. Тимчасового
положення для реєстрації виникнення
прав власності на нерухоме майно та
оформлення прав власності на нерухоме
майно до БТІ разом із заявою про
реєстрацію прав власності подаються
правовстановлювальні документи
(додаток 1), їх копії (нотаріально
засвідчені), а також інші документи, що
визначені цим Положенням.
Відповідальність за достовірність та
повноту інформації у документах несе
власник (власники) нерухомого майна.

Процедура прийняття рішення
реєстратором прав була визначена
розділом 3 Тимчасового положення.

П.3.1. Тимчасового положення передбачав,
що з моменту прийняття заяви
розпочинається розгляд реєстратором
заяви та доданих до неї документів.

Реєстратор: установлює відповідність
заявлених прав і поданих документів
вимогам законодавства, а також
відсутність суперечностей між
заявленими та вже зареєстрованими
правами на об'єкт нерухомості, інших
підстав для відмови в реєстрації прав;
перевіряє угоди, які відповідно до
чинного законодавства України не були
нотаріально посвідчені; приймає
рішення про реєстрацію прав власності
чи про відмову в реєстрації прав
власності; видає витяги з Реєстру прав
або відмовляє у наданні таких витягів.
У своїх діях реєстратор керується
виключно чинним законодавством
України.

При цьому п.3.5. Тимчасового положення
було передбачено, що реєстрації
підлягають виключно заявлені права за
умови їх відповідності чинному
законодавству України і пред'явленим
правовстановлювальним документам.
Забороняється тлумачення прав
реєстратором або самостійне внесення
ним змін до відомостей про заявлені
права власності.

Відповідно до п.3.7. Тимчасового
положення унесення запису до Реєстру
прав здійснюється після прийняття
рішення про реєстрацію прав власності.

Згідно з п.3.8. Тимчасового положення
після прийняття рішення реєстратором
та внесення запису до Реєстру прав на
правовстановлювальних документах
робиться відмітка (штамп) про
реєстрацію відповідних прав, видається
витяг про реєстрацію права власності
на нерухоме майно, який є невід'ємною
частиною правовстановлювального
документа та містить: реєстраційний
номер нерухомого майна; адресу
(місцезнаходження) нерухомого майна;
призначення (назву) нерухомого майна;
підстави виникнення права власності;
особливі позначки реєстратора (дані, у
разі їх наявності, про самовільно
збудовані, прибудовані чи
реконструйовані об'єкти, про
накладення арешту, про перебування
майна у податковій заставі тощо);
відомості про власника (власників);
дату видачі витягу про реєстрацію прав
власності на нерухоме майно; прізвище,
ім'я, по батькові реєстратора; підпис
реєстратора; підпис начальника БТІ або
уповноваженої ним особи. Зазначений
витяг скріплюється печаткою БТІ. Разом
із витягом власнику (власникам) або
уповноваженій особі повертаються
правовстановлювальні документи.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
на підставі договору купівлі - продажу
від 20.05.2005 року, посвідченого приватним
нотаріусом Маріупольського міського
нотаріального округу ОСОБА_6,
зареєстрованого за № 2012, ОСОБА_4
прийнято у власність -1/4 частини, ОСОБА_1
- 1/4, а ОСОБА_3 - 1/2 частину квартири
АДРЕСА_1, загальною площею 67,1 кв. м., в
тому числі житловою - 39,4 кв. м. (а.с. 20).

Відповідно до витягу реєстрації права
власності на нерухоме майно від 26.05.2005
року реєстраційний № 10758207, № запису 33061
в книзі 42, зареєстровано право
власності за ОСОБА_4 прийнято у
власність - 1/3 частини, ОСОБА_1 - 1/3, а
ОСОБА_3 - 1/3 частину квартири АДРЕСА_1
(а.с.22).

ОСОБА_4 (батько позивача) помер
ІНФОРМАЦІЯ_1, про що в книзі реєстрації
смертей ІНФОРМАЦІЯ_1 Жовтневим
відділом реєстрації актів цивільного
стану реєстраційної служби
Маріупольського міського управління
юстиції у Донецький області внесений
актовий запис № 174 та видане свідоцтво
про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.17).

17 жовтня 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
першої Маріупольської державної
нотаріальної контори із заявою про
видачу свідоцтва про право на спадщину
після смерті батька ОСОБА_4, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1, останнє місто проживання:
АДРЕСА_1.

17 жовтня 2013 року державним нотаріусом
ОСОБА_7 першої Маріупольської
державної нотаріальної контори
винесено постанову про відмову у
вчиненні нотаріальної дії, у зв'язку з
тим, що в договорі купівлі - продажу від
20.05.2005 року за реєстром № 2012,
посвідчений приватним нотаріусом
Маріупольського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 та витягом
реєстрацію права власності на нерухоме
майно, виданий Маріупольським бюро
технічної інвентаризації від 26.05.2005
року № 7356165, не вірно вказані частки
кожного зі власників, тому не є
можливим вірно визначити склад
спадкового майна (а.с. 26).

П.1.7. Тимчасового положення передбачав,
що Реєстр прав власності на нерухоме
майно (далі - Реєстр прав) є
інформаційною системою, яка містить
відомості про зареєстровані права
власності, суб'єктів прав, об'єкти
нерухомого майна,
правовстановлювальні документи, на
підставі яких здійснено реєстрацію
прав власності.

Відповідно до п.4.1. Тимчасового
положення у Реєстрі прав на кожне
нерухоме майно, право власності на яке
заявлено вперше, за рішенням
реєстратора про реєстрацію права
власності відкриваються відповідні
розділи.

П.4.1.1. Тимчасового положення було
передбачено, що розділ Реєстру прав має
дві частини, які включають записи про
нерухоме майно та про право власності
на нього.

Записи про право власності на нерухоме
майно містять: для власників
(співвласників) - фізичних осіб -
громадян України - прізвище, ім'я та по
батькові, дату та місце народження,
адресу постійного місця проживання,
ідентифікаційний номер у Державному
реєстрі фізичних осіб - платників
податків та інших обов'язкових
платежів (крім осіб, які через свої
релігійні або інші переконання
відмовляються від прийняття
ідентифікаційного номера та офіційно
повідомляють про це відповідні
державні органи), дані документа, що
посвідчує особу; вид спільної
власності та розмір часток, якщо майно
належить на праві спільної часткової
власності; підстави виникнення права
власності; дату внесення записів та
дату внесення змін до записів; прізвище
реєстратора та дату прийняття рішень.

Допущена реєстратором Міського
комунального підприємства
"Маріупольське бюро технічної
інвентаризації" помилки призвела до
наявності розбіжностей у договорі
купівлі - продажу та у витягу про
реєстрацію прав на нерухоме майно, а
також у відомостях, які містяться в
Спадковому реєстрі та в Реєстрі прав,
що створює перешкоди для оформлення
позивачем права власності на квартиру
в порядку спадкування.

Відповідно до п.5 Прикінцевих та
перехідних положень Закону України
"Про внесення змін до Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обмежень" від 11
лютого 2010 року № 1878-VI, який набрав
чинності з 01 січня 2013 року, державна
реєстрація в Реєстрі прав власності на
нерухоме майно, Єдиному реєстрі
заборон відчуження об'єктів нерухомого
майна, Державному реєстрі іпотек,
надання інформації із зазначених
реєстрів здійснюються до 1 січня 2013
року.

Державний реєстратор, нотаріус як
спеціальний суб'єкт, на якого
покладаються функції державного
реєстратора прав на нерухоме майно
відповідно до Закону № 1952, починаючи з 1
січня 2013 року мають доступ до Реєстру
прав власності на нерухоме майно,
Єдиного реєстру заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна, Державного
реєстру іпотек і використовують під
час проведення державної реєстрації
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень реєстраційні дані зазначених
реєстрів.

Порядок використання даних Реєстру
прав власності на нерухоме майно,
Єдиного реєстру заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна та
Державного реєстру іпотек
визначається Кабінетом Міністрів
України у Порядку державної реєстрації
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень.

Згідно з положеннями п.п.92-93 Порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 22 червня 2011 року № 703, під час
розгляду заяви про державну
реєстрацію, відповідно до якої
державну реєстрацію прав у Державному
реєстрі прав заявлено вперше,
державний реєстратор використовує
дані Реєстру прав власності на
нерухоме майно, Єдиного реєстру
заборон відчуження об'єктів нерухомого
майна, Державного реєстру іпотек та
Державного реєстру обтяжень рухомого
майна для цілей справляння державного
мита та/або перенесення записів про
обтяження речових прав на нерухоме
майно під час проведення державної
реєстрації права власності або іншого
речового права на таке майно.

Державний реєстратор встановлює
наявність (відсутність) записів про: 1)
державну реєстрацію права власності
або іншого речового права на нерухоме
майно у Реєстрі прав власності на
нерухоме майно; 2) обтяження нерухомого
майна іпотекою в Державному реєстрі
іпотек; 3) обтяження речових прав на
нерухоме майно в Єдиному реєстрі
заборон відчуження об'єктів нерухомого
майна; 4) обтяження податковою заставою
речових прав на нерухоме майно у
Державному реєстрі обтяжень рухомого
майна, порядок доступу до якого
встановлює Мін'юст.

Аналіз наведених вище правових норм,
зумовлює висновок про те, що починаючи
з 01 січня 2013 року суб'єкти владних
повноважень, до компетенції яких
належить державна реєстрація прав на
нерухоме майно, не повноважні вносити
будь-які зміни або доповнення до
Реєстру прав власності на нерухоме
майно, проте використовують ці дані під
час проведення державної реєстрації
прав в Державному реєстрі речових прав
на нерухоме майно. Неповноважні
вносити зміни та доповнення до Реєстру
прав і посадові особи бюро технічної
інвентаризації.

З урахуванням наведеного суд приходить
до висновку, що належним способом
захисту порушеного права позивача є
визнання протиправним та скасування
рішення Міського комунального
підприємства "Маріупольське бюро
технічної інвентаризації" від 26 травня
2005 року про реєстрацію права власності
на об'єкт нерухомого майна № 7356165 -
квартиру, розташовану за адресою:
АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі -
продажу від 20.05.2005 року в частинах
квартири за ОСОБА_4-1/4 частини, ОСОБА_1 -
1/4, а за ОСОБА_3 - 1/2

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Судові витрати позивача у сумі 68 грн. 82
коп. підлягають відшкодуванню за
рахунок коштів Державного бюджету.

Керуючись Конституцією України,
ст.ст.2-15, 17-20, 23, 26, 69-72, 94, 98, 159-163, 167, 185-186, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, -

П О С Т А Н
О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1, ОСОБА_3
до Міського комунального підприємства
"Маріупольське бюро технічної
інвентаризації", Реєстраційної служби
Маріупольського міського управління
юстиції Донецької області про визнання
недійсною реєстрацію права власності
від 26.05.2005 року № 7356165 - задовольнити
повністю.

Визнати протиправним та
скасувати рішення Міського
комунального підприємства
"Маріупольське бюро технічної
інвентаризації" від від 26 травня 2005
року про реєстрацію права власності на
об'єкт нерухомого майна № 7356165 -
квартиру, розташовану за адресою:
АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі -
продажу від 20.05.2005 року в частинах
квартири за ОСОБА_4 -1/4 частини, ОСОБА_1 -
1/4, а за ОСОБА_3 - 1/2 .

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 судові витрати по
сплаті судового збору в сумі 68
(шістдесят вісім) гривень 82 копійки.

Постанова набирає законної сили в
порядку, передбаченому ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Вступну та резолютивну частини
постанови виготовлено у нарадчій
кімнаті та проголошено 21 січня 2014 року.

Повний текст постанови виготовлено 24
січня 2014 року.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Донецького
апеляційного адміністративного суду
через Донецький окружний
адміністративний суд шляхом подачі в
10-денний строк з дня її проголошення
апеляційної скарги. У разі
застосування судом ч. 3 ст. 160 КАС
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом 10 днів з дня
отримання копії постанови. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги. У випадку подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Суддя
Череповський Є.В.