Справа № К/9991/14268/11-С
Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2014-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" січня 2014 р. м. Київ
К/9991/14268/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі суддів:

Чалого С. Я.

Гончар Л.Я.

Конюшка К.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
касаційною скаргою Державної
інспекції з контролю за цінами в
Миколаївській області на постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 20 жовтня 2010
року та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 09 лютого 2011
року у справі за позовом Миколаївської
обласної Державної хлібної інспекції
до Державної інспекції з контролю за
цінами в Миколаївській області про
визнання нечинним рішення, -

в с т а н о в и л а :

Постановою Миколаївського
окружного адміністративного суду від 20
жовтня 2010 року залишеною без змін
ухвалою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 09 лютого 2011
року позов Миколаївської обласної
Державної хлібної інспекції до
Державної інспекції з контролю за
цінами в Миколаївській області про
визнання нечинним рішення задоволено.

Не погоджуючись з зазначеними судовими
рішеннями, позивач звернувся з
касаційною скаргою, у якій просить їх
скасувати, посилаючись на порушення
норм матеріального та процесуального
права та прийняти нове рішення про
відмову в задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає
виходячи з наступного.

Як встановлено судами та
підтверджується наявними у справі
матеріалами, Державною інспекцією з
контролю за цінами в Полтавській
області з 11 січня 2010 по 29 квітня 2010 року
відповідно до пункту 4.1.3 Плану роботи
на ІІ квартал 2010 року було проведено
перевірку обласної державної хлібної
інспекції щодо дотримання вимог
чинного законодавства з питань
ціноутворення при наданні платних
послуг.

В ході перевірки встановлено, що
позивачем на платній основі надавалися
послуги з видачі сертифіката
відповідності послуг із зберігання
зерна та продуктів його переробки, в
той час коли в зазначений період не
було затверджено Порядок видачі
сертифіката відповідності послуг із
зберігання зерна та продуктів його
переробки, як того вимагає ч. 2 ст. 11
Закону України «Про зерно та ринок
зерна в Україні»№ 37-ІУ від 04.07.2002, та не
була визначена вартість послуги.

Загальна сума необґрунтовано
отриманої інспекцією виручки в
результаті стягнення плати за послуги
з видачі сертифіката відповідності
послуг із зберігання зерна та
продуктів його переробки становить 20730,
00 грн.

За результатами даної перевірки
інспекцією 05.05.2010 прийнято рішення № 74
про застосування до обласної державної
хлібної інспекції економічних санкцій
за порушення державної дисципліни цін
на вищевказану суму.

Як встановлено судами, Миколаївської
обласної Державної хлібної інспекції
територіальним органом Державної
інспекції з контролю якості
сільськогосподарської продукції та
моніторингу її ринку Міністерства
аграрної політики України. Позивач
здійснює свою діяльність на підставі
«Положення про Державну хлібну
інспекцію Автономної республіки Крим,
обласну державну хлібну інспекцію»,
затвердженого Наказом Міністерства
аграрної політики України № 372 від
21.10.2004 (із змінами, внесеними згідно з
Наказом Міністерства аграрної
політики № 366 від 28.05.2009), погодженим з
Головним державним санітарним лікарем
України та Головою Державного комітету
України з питань регуляторної
політики, зареєстрованим 24.11.2004 в
Міністерстві юстиції України за
№1493/1009.

Відповідно до норм пунктів 4.8 та 4.9
вищевказаного Положення, обласна
державна хлібна інспекція має право:
надавати відповідно до законодавства
на договірних умовах платні послуги
підприємствам установам та
організаціям незалежно від форми
власності та господарювання з
визначення якості зерна та продуктів
його переробки при експортно-імпортних
операціях і переміщенні їх у межах
країни та контролю кількісно-якісних
показників у процесі збереження,
перевіряти та надавати на договірних
умовах суб'єктам господарювання
висновки щодо ведення
кількісно-якісного обліку (первинні
документи, звіти, складські документи,
акти-розрахунки, акти зачисток тощо)
належного їм зерна та продуктів його
переробки.

В даному Положенні не існує норми, яка
забороняє територіальним підрозділам
надавати платні послуги.

Територіальні ж підрозділи (обласні
державні хлібні інспекції та державна
хлібна інспекція АРК) ведуть свою
діяльність на підставі власних чинних
положень, в яких є прямі дозволяючи
норми надання платних послуг на
договірній основі.

Як зазначалось вище, пунктом 4.8.
Положення про Полтавську обласну
державну хлібну інспекцію встановлено
право надавати на договірних умовах
платні послуги.

Частинами 1 та 2 Закону України «Про
зерно та ринок зерна в Україні» від
04.07.2002 передбачено, що послуги із
зберігання зерна та продуктів його
переробки підлягають сертифікації на
відповідність правилам і технічним
умовам у відповідній сфері, а видача
сертифіката відповідності послуг із
зберігання зерна та продуктів його
переробки здійснюється на платній
основі спеціально уповноваженим
державним органом у сфері державного
контролю за якістю зерна та продуктів
його переробки.

Порядок видачі зазначеного
сертифіката і перелік документів, що
подаються для його одержання, строк дії
такого сертифіката та механізм
зарахування до державного бюджету
коштів, які надійдуть в результаті
внесення плати за його видачу,
визначається Кабінетом Міністрів
України за поданням центрального
органу виконавчої влади з питань
забезпечення реалізації державної
аграрної політики.

Підпунктом 4 пункту 3 ст. 83 Прикінцевих
положень Закону України «Про зерно та
ринок зерна в Україні» зобов'язано
Кабінет Міністрів України протягом
трьох місяців з дня набрання чинності
цього Закону забезпечити в межах своїх
повноважень прийняття
нормативно-правових актів, необхідних
для реалізації цього Закону, але
постанова КМУ № 1294 «Про затвердження
Порядку видачі сертифікату
відповідності послуг із зберігання
зерна та продуктів його переробки»
прийнята Кабінетом Міністрів України
лише 02.12.2009, тобто більше чим на 6-ть
років пізніше вказаного терміну.

Статтею 9 Закону України «Про
підтвердження відповідності»
встановлено, що процедура
підтвердження відповідності в
законодавчо регульованій сфері для
окремих видів продукції, яка може
становити небезпеку для життя та
здоров'я людини, тварин, рослин, а також
майна та охорони довкілля,
запроваджується технічними
регламентами. Із введенням в дію
технічних регламентів центральний
орган виконавчої влади з питань оцінки
відповідності офіційно публікує
перелік національних стандартів,
добровільне застосування яких може
сприйматись як доказ відповідності
продукції вимогам технічних
регламентів. Виробник чи постачальник
також має право підтвердити
відповідність продукції вимогам
технічних регламентів іншими, ніж
відповідність стандартам, шляхами,
передбаченими цими регламентами.

Згідно абзацу 15 ст. 1 вищезазначеного
Закону технічний регламент - закон
України або нормативно-правовий акт,
прийнятий Кабінетом Міністрів України,
у якому визначено характеристики
продукції або пов'язані з нею процеси
чи способи виробництва, а також вимоги
до послуг, включаючи відповідні
положення, дотримання яких обов'язкове.
Він може також містити вимоги до
термінології, позначок, пакування,
маркування чи етикетування, які
застосовуються до певної продукції,
процесу чи способу виробництва.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих
положень Закону України «Про
підтвердження відповідності»
підтвердження відповідності продукції
згідно з вимогами Декрету Кабінету
Міністрів України від 10.12.1993 № 46-93 «Про
стандартизацію і сертифікацію» (в
частині положень про сертифікацію)
здійснюється до введення в дію
відповідного технічного регламенту.

Таким чином, вартість робіт із
сертифікації послуг із зберігання
зерна та продуктів його переробки
(згідно ст. 11 Закону України «Про зерно
та ринок зерна в Україні»послуги
підлягають сертифікації на
відповідність існуючим правилам і
технічним умовам) до набрання чинності
постанови Кабінету Міністрів України
від 23.07.2009 № 834 визначалася в договорі
між замовником і виконавцем цих робіт
(позивачем) відповідно до частини 3 ст. 19
Декрету Кабінету Міністрів України
«Про стандартизацію і сертифікацію».

Отже, Правила визначення вартості
робіт з підтвердження відповідності у
законодавчо регульованій сфері,
затверджені ПКМУ від 11.04.2002 №485 не
поширюються на відносини у сфері
сертифікації послуг із зберігання
зерна та продуктів його переробки.

Як встановлено судом, позивач в період,
що перевірявся, діяв на підставі
«Положення про хлібну інспекцію АРК та
обласні хлібні інспекції», при
розрахунку вартості послуг
застосовував принцип аналогії та
проводив розрахунок вартості послуги з
оцінки відповідності сертифікації
зернового складу, беручи до уваги Наказ
Державного комітету України по
стандартизації, метрології та
сертифікації «Про затвердження Правил
визначення вартості робіт із
сертифікації продукції та послуг» від
10.03.1999 №100, розділом 2 якого визначені
витрати, що включаються до вартості
послуг.

Поряд з цим, колегія суддів погоджує
висновки судів попередніх інстанцій
про численні порушення при проведенні
перевірки відповідачем, які в свою
чергу стали підставою для прийняття
неправомірного рішення №74 від 05.05.2010
року.

За таких обставин судова колегія
дійшла висновку, що при вирішенні
справи судами першої та апеляційної
інстанцій вірно застосовані норми
матеріального та процесуального права.
Доводи касаційної скарги висновків
суду не спростовують. За таких обставин
підстав для задоволення касаційної
скарги судова колегія не вбачає.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Державної інспекції з
контролю за цінами в Миколаївській
області залишити без задоволення, а
постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 20 жовтня 2010
року та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 09 лютого 2011
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі і
може бути переглянута з підстав, у
строк та у порядку, визначених ст.ст.
235-244-2 КАС України.

Судді: