Справа № 2а-1870/5944/11
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2014-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" січня 2014 р. м. Київ
К/9991/42259/12

Вищий адміністративний суд України у
складі: суддя Костенко М.І. - головуючий,
судді Вербицька О.В., Маринчак Н.Є.,

за участю секретаря Сватко А.О.

та представників сторін:

позивача - Кісіля А.В.,

відповідача - не з'явились,

розглянув у судовому засіданні
касаційну скаргу Охтирської об'єднаної
державної податкової інспекції
Сумської області Державної податкової
служби (далі - Охтирська ОДПІ)

на постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 19.12.2011

та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 22.05.2012

у справі № 2а-1870/5944/11

за позовом державного підприємства
«Охтирський комбінат хлібопродуктів»
(далі - Підприємство)

до Охтирської МДПІ

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення.

За результатами розгляду касаційної
скарги Вищий адміністративний суд
України

ВСТАНОВИВ:

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 19.12.2011,
залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 22.05.2012,
позов задоволено; визнано протиправним
та скасовано податкове
повідомлення-рішення від 15.03.2011 №
/17. У прийнятті цих судових актів
попередні судові інстанції виходили з
того, що висновки акта перевірки не
ґрунтуються на первинних документах
Підприємства, а при визначенні розміру
отриманого позивачем доходу Охтирська
ОДПІ неправомірно використала непрямі
методи.

Не погоджуючись з прийнятими у справі
рішеннями попередніх судових
інстанцій, відповідач звернувся до
Вищого адміністративного суду України
з касаційною скаргою, в якій просить
скасувати зазначені судові акти у
зв'язку з неправильним застосуванням
судами норм матеріального та
процесуального права та
невідповідністю висновків судів
дійсним обставинам справи.

Перевіривши повноту встановлення
судовими інстанціями фактичних
обставин справи та правильність
застосування ними норм матеріального і
процесуального права, обговоривши
доводи касаційної скарги, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про наявність підстав для
часткового задоволення касаційної
скарги Охтирської ОДПІ з урахуванням
такого.

Як вбачається з установлених судами
обставин справи, Охтирською МДПІ було
проведено документальну планову
виїзну перевірку Підприємства з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.07.2009 по
30.09.2010. За наслідками цієї перевірки
податковим органом було складено акт
від 23.02.2011 № 38/2332/00956031 та прийнято
оспорюване податкове
повідомлення-рішення, згідно з яким
Підприємству визначено грошове
зобов'язання з податку на прибуток у
сумі 1 803 591 грн. (у тому числі 1 442 873 грн.
за основним платежем та 360 718 грн. за
штрафними санкціями).

Підставою для цього донарахування став
висновок податкового органу про
заниження позивачем оподатковуваного
доходу внаслідок невключення до його
складу вартості матеріальних
цінностей (зерна пшениці), які було
отримано позивачем на відповідальне
зберігання з державного матеріального
резерву за договором від 14.01.2009 №
юр-2зб/360-2009 та використано у власному
господарському обороті.

За твердженням податкового органу,
відпуск зерна на загальну суму 4 603 859,67
грн. було здійснено позивачем без
нарядів Державного Комітету України з
державного матеріального резерву.

Відповідно до пункту 4.1 статті 4 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» валовий доход - загальна
сума доходу платника податку від усіх
видів діяльності, отриманого
(нарахованого) протягом звітного
періоду в грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах як на
території України, її
континентальному шельфі, виключній
(морській) економічній зоні, так і за її
межами.

За змістом підпункту 4.1.6 пункту 4.1 цієї
ж статті Закону валовий доход включає
вартості матеріальних цінностей,
переданих платнику податку згідно з
договорами схову (у відповідальне
зберігання) та використаних ним у
власному виробничому чи
господарському обороті.

Приймаючи рішення про задоволення
даного позову, попередні судові
інстанції послалися на те, що в акті
перевірки відсутні посилання на
первинні документи, які б
підтверджували висновки податкового
органу, покладені в основу прийняття
оспорюваного рішення.

Однак з такою правовою оцінкою
обставин справи погодитися не можна,
позаяк вона зроблена з порушенням
правил доказування в
адміністративному процесі.

Адже відповідно до частин першої,
другої статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС) кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу. В адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Таким чином, обов'язок з доведення тих
чи інших обставин розподіляється між
учасниками процесу в залежності від
матеріального права, що регулює спірні
відносини та особливостей конкретного
позову.

Відповідно до пункту 4 статті 7 КАС
одним із принципів здійснення
правосуддя в адміністративних судах є
змагальність сторін, диспозитивність
та офіційне з'ясування всіх обставин у
справі.

Принцип офіційного з'ясування всіх
обставин у справі розкрито в частинах
четвертій та п'ятій статті 11 КАС, якими
встановлено, що суд вживає передбачені
законом заходи, необхідні для
з'ясування всіх обставин у справі, у
тому числі щодо виявлення та
витребування доказів з власної
ініціативи.

Суд повинен запропонувати особам, які
беруть участь у справі, подати докази
або з власної ініціативи витребувати
докази, яких, на думку суду, не вистачає.

Обов'язок суб'єкта владних повноважень
довести в судовому процесі
правомірність прийнятого рішення,
своєї дії чи бездіяльності не звільняє
суд від дотримання принципу офіційного
з'ясування всіх обставин у справі, що
обумовлено публічним характером
адміністративного спору, необхідністю
його вирішення з врахуванням
публічного інтересу.

Дотримання цього принципу судом в
судовому процесі забезпечує прийняття
законного і обґрунтованого судового
рішення за результатами розгляду
адміністративної справи, як того
вимагає стаття 159 КАС.

У справі, що переглядається, висновок
податкового органу про використання
позивачем у власній діяльності
отриманих на відповідальне зберігання
товарно-матеріальних цінностей з
державного матеріального резерву
зроблений за наслідками дослідження
вищеназваного договору
відповідального зберігання, даних
бухгалтерського обліку Підприємства
(його позабалансового рахунку 023
«Матеріальні цінності на
відповідальному зберіганні», карток
форми 36 «Кількісно-якісний обіг
хлібопродуктів»), під час якого
встановлено відпуск позивачем зерна
пшениці іншим суб'єктам без нарядів
Державного комітету України з
державного матеріального резерву
всупереч умовам договору та вимогам
чинного законодавства.

Надання Охтирською ОДПІ доказів
стосовно підстав для донарахування
оспорюваної суми податкового
зобов'язання з податку на прибуток в
силу принципу змагальності вимагало
від Підприємства подати докази, які б
спростовували ці твердження
відповідача.

Такими доказами є документи
бухгалтерського та податкового обліку,
складенням яких опосередковувався
відпуск відповідних матеріальних
цінностей та які повинні бути в
наявності саме у позивача.

Неподання позивачем з власної
ініціативи таких доказів зобов'язувало
суд запропонувати йому їх надати або
витребувати їх від інших осіб, у яких
такі докази можуть бути, враховуючи
фактичні обставини справи.

Зокрема, суд повинен був витребувати
усі необхідні первинні документи для
перевірки обставин щодо кількості та
вартості зерна, фактично отриманого
Підприємством в рамках виконання
договору відповідального зберігання
від 14.01.2009 № юр-2зб/360-2009, а також
документи, що оформлювалися під час
відпуску зерна (у тому числі й наряди
Держкомрезерву, на відсутності яких
наполягає відповідач), безпосередньо
дослідити ці первинні документи,
встановивши, кому саме на підставі яких
правочинів відвантажувалося зерно
позивачем, та за наслідками цього
надати належну правову оцінку спірним
правовідносинам.

Тільки після того, як усі процесуальні
засоби, передбачені законом, будуть
вичерпані, а отримані в судовому
процесі докази не дають підстав для
висновку стосовно того чи іншого
юридичного факту, суд має право з
посиланням на частину другу статті 71
КАС визнати, що відповідач як суб'єкт
владних повноважень не довів
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності, що оскаржуються.

Порушення судами першої та апеляційної
інстанцій зазначених норм
процесуального права унеможливило
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи, у зв'язку з чим та
відповідно до частини другої статті 227
КАС ухвалені у справі судові рішення
підлягають скасуванню з направленням
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Під час нового розгляду справи суду
слід взяти до уваги викладене в цій
ухвалі, встановити зазначені у цій
ухвалі обставини справи, та в
залежності від встановлених обставин і
у відповідності до норм матеріального
права вирішити спір.

З урахуванням викладеного, керуючись
статтями 160, 167, 220, 221, 223, 227, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Охтирської
об'єднаної державної податкової
інспекції Сумської області Державної
податкової служби задовольнити
частково.

2. Постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 19.12.2011 та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 22.05.2012 у
справі № 2а-1870/5944/11 скасувати.

Справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:О.В. Вербицька Н.Є. Маринчак