Справа № 872/6074/13
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2013-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" листопада 2013 р. справа №
2а/0470/15153/12

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Бишевської Н.А.

суддів: Добродняк
І.Ю Семененка Я.В.

за участю секретаря судового
засідання: Новошицької О.О.,

без представників сторін;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу Лівобережної
міжрайонної державної податкової
інспекції м.Дніпропетровська
Дніпропетровської області Державної
податкової служби

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 19
лютого 2013 р. у справі № 2а/0470/15153/12

за позовом Лівобережної міжрайонної
державної податкової інспекції
м.Дніпропетровська Дніпропетровської
області Державної податкової служби

до Приватного підприємства "Віста-К"

про застосування арешту на кошти, -

ВСТАНОВИВ:

"14" грудня 2012 р. Лівобережна міжрайонна
державна податкова інспекція м.
Дніпропетровська Дніпропетровської
області Державної податкової служби
звернулась до суду з адміністративним
позовом до Приватного підприємства
"Віста-К" в якому просила застосувати
арешт коштів на розрахункових рахунках
відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідач має заборгованість перед
бюджетом в сумі 2366 грн. 25 коп., яка у
встановлені законом строки не
сплачена, тому у зв'язку із відсутністю
у відповідача майна Лівобережна МДПІ
просить суд, на підставі пп. 20.1.17 п. 20.1
ст. 20 Податкового кодексу України
застосувати арешт коштів на
розрахункових рахунках відповідача.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 19
лютого 2013 р. у справі № 2а/0470/15153/12 в
задоволенні адміністративного позову
Лівобережної міжрайонної державної
податкової інспекції
м.Дніпропетровська Дніпропетровської
області Державної податкової служби
до Приватного підприємства "Віста-К"
про застосування арешту на кошти -
відмовлено.

Постанову суду мотивовано тим, що
наявність у відповідача податкового
боргу не є безумовною підставою для
застосування адміністративного арешту
коштів на рахунку, відсутні підстави,
передбачені ст. 94 Податкового кодексу
України, для реалізації права на
адміністративний арешт. Крім того, до
суду не надано належних доказів
відсутності майна у відповідача.

Не погодившись з постановою суду,
подано апеляційну скаргу Лівобережної
міжрайонної державної податкової
інспекції м.Дніпропетровська
Дніпропетровської області Державної
податкової служби, згідно якої особа,
яка подає апеляційну скаргу просить
скасувати постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 19 лютого 2013
р. у справі № 2а/0470/15153/12, як таку що
винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Вважає, що суд не вірно застосував
норми матеріального права, а саме не
врахував того, що податковий орган
звертався в порядку ст. 20 Податкового
кодексу України, нормами якої прямо
передбачено право податкового органу
звертатись до суду з вимогою про
накладення арешту на кошти боржника в
разі відсутності майна у платника
податків, в той час, як ст. 94 Податкового
кодексу України, на яку посилається суд
першої інстанції, передбачені підстави
для накладення арешту на майно
боржника, яке в даному випадку
відсутнє. Крім того, скаржник зазначає,
що відсутність за місцезнаходженням
юридичної особи, прямо вказує на
відсутність будь-якого майна за
юридичною адресою.

Сторони по справі про час і місце
апеляційного розгляду справи
повідомлені належним чином, що
підтверджується повідомленнями про
вручення поштового відправлення.

До судового засідання не з'явились
представники сторін. Жодних клопотань,
повідомлень про причини неявки до суду
не надходило, підстави відсутності
представників сторін суду не
повідомлені.

З урахуванням наявних в справі
матеріалів, нез'явлення в судове
засідання представників сторін не
перешкоджає розгляду скарги.

Перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду в межах
доводів апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів не вбачає
підстав для задоволення апеляційної
скарги, внаслідок наступного.

Судом встановлено, що ПП «Віста-К»,
знаходиться на обліку в Лівобережній
міжрайонній державній податковій
інспекції як платник податків з 01.12.2004
року.

Станом на 16.10.2012 р. відповідач має
податковий борг у сумі 2 366,25 грн., що
підтверджується витягом з облікової
картки платника податків.

З метою погашення наявного податкового
боргу, підприємству податковим
органом направлено податкову вимогу №
425 від 02.04.2012 р., яка повернулась до
позивача з відміткою «вибули».
Посадовими особами Лівобережної МДПІ
23.10.2012 року здійснено вихід на адресу ПП
«Віста-К» з метою виявлення майна.
Позивачем виявлено відсутність
підприємства за вказаною юридичною
адресою, про що, складено акт №003815 від
23.10.2012 року. На підставі даного акту
податковим органом зроблено висновок
про відсутність майна зазначеної
юридичної особи.

Позивач, керуючись ст. 20 п.п.20.1.17 п.20.1
Податкового кодексу України, з
урахуванням наявності податкового
боргу відповідача, звернувся до суду з
адміністративним позовом щодо
накладення арешту на кошти та інші
цінності платника податків, що
знаходяться у банку, з урахуванням
того, що у відповідача відсутнє майно ,
яке може бути джерелом погашення
боргу.

Суд першої інстанції не заперечуючи
надане Податковим кодексом України,
зокрема ст. 20 , право податкового органу
щодо звернення до суду з позовом про
накладення арешту на кошти платника
податків, при цьому зауважив, що
реалізація зазначеного права можлива
лише за умови дотримання підстав ,
встановлених п.94.2 ст. 94 Податкового
Кодексу України, яка є загальною як для
арешту майна, так і для арешту коштів
платника податків.

Як вбачається з матеріалів апеляційної
скарги, предметом оскарження є рішення
суду першої інстанції щодо відмови в
задоволенні вимоги щодо накладення
арешту на кошти та інші цінності
платника податків.

Оскаржувана постанова в частині
відмови задоволення позовних вимог
щодо накладення арешту на кошти
боржника мотивована невідповідністю
заявлених вимог приписам п.94.2 ст.94 ПК
України, яким визначено обставини, за
наявності яких може бути застосований
арешт майна.

Колегія суддів вважає за можливе
погодитись з рішенням суду першої
інстанції з огляду на наступне.

Згідно пп. 20.1.17 п. 20.1 ст. 20 Податкового
кодексу України органи державної
податкової служби мають право
звертатися до суду щодо накладення
арешту на кошти та інші цінності такого
платника податків, що знаходяться в
банку, у разі, якщо у платника податків,
який має податковий борг, відсутнє
майно та/або його балансова вартість
менша суми податкового боргу, та/або
таке майно не може бути джерелом
погашення податкового боргу. Порядок
реалізації такого права викладено у ст.
94 Податкового кодексу України та
Порядку застосування
адміністративного арешту майна
платника податків, затверджений
наказом Міністерства фінансів України
від 07.11.2011 N 1398 (далі - Порядок № 1398).

При цьому, колегія суддів приймає до
уваги, що Податковий кодекс України
розуміє термін «майно» у значенні,
наведеному в Цивільному кодексі
України (п. 14.1.105 ст. 14 Податкового
кодексу України ). У цивільному праві
під майном розуміють певну річ або їхню
сукупність, у тому числі гроші і цінні
папери.

Податковим кодексом України та
Порядком застосування
адміністративного арешту майна
платника податків встановлено, що
адміністративний арешт майна платника
податків є винятковим способом
забезпечення виконання платником
податків його обов'язків, визначених
законом. Арешт може бути накладено
органом державної податкової служби на
будь-яке майно платника податків, крім
майна, на яке не може бути звернено
стягнення відповідно до закону, та
коштів на рахунку платника податків.
Арешт коштів на рахунку платника
податків здійснюється виключно на
підставі рішення суду шляхом звернення
органу державної податкової служби до
суду.

Арешт майна та коштів на рахунках
платника податків застосовується
тільки, якщо з'ясовується одна з
обставин, які вказані в ст. 94
Податкового кодексу України та п. 3.1.1
Порядку № 1398, а саме: платник податків
порушує правила відчуження майна, що
перебуває у податковій заставі;
фізична особа, яка має податковий борг,
виїжджає за кордон; платник податків
відмовляється від проведення
документальної перевірки за наявності
законних підстав для її проведення або
від допуску посадових осіб органу
державної податкової служби; відсутні
документи, що підтверджують державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців відповідно до
закону, дозволи (ліцензії) на
здійснення господарської діяльності,
торгові патенти, сертифікати
відповідності реєстраторів
розрахункових операцій; відсутня
реєстрація особи як платника податків
в органі державної податкової служби,
якщо така реєстрація є обов'язковою
відповідно до Кодексу, або коли платник
податків, що отримав податкове
повідомлення або має податковий борг,
вчиняє дії з переведення майна за межі
України, його приховування або
передачі іншим особам; платник
податків відмовляється від проведення
перевірки стану збереження майна, яке
перебуває у податковій заставі;
платник податків не допускає
податкового керуючого до складення
акта опису майна, яке передається в
податкову заставу; у разі відмови
платника податків (його посадових осіб
або осіб, які здійснюють готівкові
розрахунки та/або проводять
діяльність, що підлягає ліцензуванню
та/або патентуванню) від проведення
інвентаризації основних фондів,
товарно-матеріальних цінностей, коштів
(зняття залишків товарно-матеріальних
цінностей, готівки), передбаченої
абзацом першим підпункту 20.1.5 пункту 20.1
статті 20 розділу I Кодексу, або
ненадання для перевірки документів, їх
копій (за умови наявності таких
документів).

Для застосування арешту коштів на
рахунку платника податків орган
державної податкової служби подає до
суду позовну заяву у порядку,
передбаченому Кодексом
адміністративного судочинства
України, у день прийняття рішення про
застосування адміністративного арешту
майна платника податків (п. 7.3 Порядку
застосування адміністративного арешту
майна платника податків, затвердженого
наказом Державної податкової
адміністрації України від 24.12.2010 року №
1042, зареєстрованим в Міністерстві
юстиції України 30.12.2010 року за № 1437/18732).

Отже, виходячи з наведених правових
норм підставою для вжиття такого
заходу як арешт коштів на рахунках
платника податків є наявність належної
підстави для застосування цього
арешту, яка вказана в ст. 94 Податкового
кодексу України та одночасно з цим
наявність достатніх даних вважати, що
незастосування такого арешту може
загрожувати зникненню грошових коштів.
Ні наявності належної підстави для
застосування адміністративного арешту
у вигляді арешту грошових коштів, ні
наявності достатніх підстав вважати,
що незастосування такого арешту може
загрожувати зникненню грошових коштів
та неможливістю погашення податкового
боргу, позивач у справі не довів.

За загальним правилом, наведеним у ч.1
ст.71 Кодексу адміністративного
судочинства України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Заявлену вимогу про накладення арешту
на грошові кошти та інші цінності
платника податків позивач обґрунтовує
посиланням на обставини, з якими
законодавство не пов'язує бажані
позивачем наслідки. Позивач не надав
суду доказів прийняття рішення про
застосування адміністративного арешту
майна платника податків, наявність
якого також є однією з умов звернення
податкового органу до суду з
відповідним позовом.

Доводи скаржника щодо приписів пп.20.1.17
п.20.1 ст.20 ПК України, якими не
встановлено будь-яких обмежень щодо
застосування такого арешту, окрім
відсутності майна, за рахунок якого
можливо погашення податкового боргу,
колегія суддів вважає
необґрунтованими з наступних підстав.

Вказаною нормою права визначено право
податкової служби на звернення до суду
з вимогами щодо накладення арешту на
кошти платника податків, що
знаходяться у банку, в той же час
вказана норма права не визначає
обставин, за наявності яких можливо
накладення такого арешту, порядок
застосування арешту, правові наслідки
застосування арешту.

Податковий кодекс України не визначає
такого окремого інституту як арешт
коштів платника податків, у зв'язку з
чим застосування арешту коштів
платника податків слід розцінювати як
окремий вид адміністративного арешту
майна платника податків, що є
винятковим способом забезпечення
виконання платником податків його
обов'язків, визначених законом.

Таким чином, на думку колегії суддів,
для визначення обставин, що зумовлюють
необхідність застосування
адміністративного арешту коштів
платника податків, у тому числі,
підлягає застосуванню і п.94.2 ст.94 ПК
України.

Вказані висновки суду першої інстанції
доводами апеляційної скарги не
спростовуються. Доводи апеляційної
скарги стосуються особистого
тлумачення позивачем окремих норм
матеріального права, які на думку ДПІ,
надають безумовне право ставити
питання про накладення арешту на кошти
платника лише за наявності у платника
податкового боргу та відсутності
майна, за рахунок якого можливо
погашення такого податкового боргу.

Крім того, позивачем не доведено
відсутність майна відповідача,
оскільки матеріали справи та
апеляційної скарги не містять доказів
відсутності майна ПП «Віста-К», колегія
суддів погоджується з думкою суду
першої інстанції, що відсутність
підприємства за юридичною адресою,
підтверджена актом від 23.10.2012 року, не є
доказом відсутності будь якого майна
юридичної особи.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку про те, що судом першої
інстанції повно з'ясовано обставини
справи та ухвалено законне і
обґрунтоване рішення, у зв'язку з чим
підстави для його скасування, в межах
доводів апеляційної скарги, відсутні.

Керуючись ст.ст. 196, 198, 200, 205, 206 КАС
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Лівобережної
міжрайонної державної податкової
інспекції м.Дніпропетровська
Дніпропетровської області Державної
податкової служби на постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 19 лютого
2013 р. у справі № 2а/0470/15153/12 - залишити без
задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
19 лютого 2013 р. у справі № 2а/0470/15153/12 -
залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили
відповідно до ст. 254 КАС України та може
бути оскаржена відповідно до ст. 212 КАС
України.

Головуючий:
Н.А. Бишевська

Суддя:
І.Ю. Добродняк

Суддя:
Я.В. Семененко