Справа № 810/2514/13-а
Суддя: Ганечко О.М.
Дата ухвалення: 2014-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/2514/13-а
Головуючий у 1-й інстанції: Лиска І.Г.
Суддя-доповідач: Ганечко О.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 лютого 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді:
Ганечко О.М.,

суддів:
Коротких А.Ю., Хрімлі О.Г.,

при секретарі
Біднячук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Білоцерківської об'єднаної державної
податкової інспекції Київської
області на постанову Київського
окружного адміністративного суду від
13.06.2013 року у справі за позовом Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_2 до
Білоцерківської об'єднаної державної
податкової інспекції Київської
області про скасування податкових
повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И
В:

Позивач звернувся з позовом до
Білоцерківської об'єднаної державної
податкової інспекції Київської
області про скасування податкових
повідомлень-рішень.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 13.06.2013 року
позов задоволено в повному обсязі.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
прийняти нову, якою відмовити в
задоволені позову в повному обсязі,
посилаючись на незаконність,
необ'єктивність, необґрунтованість
рішення, порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права.

Представник апелянта підтримав
апеляційну скаргу в повному обсязі та
просив її задовольнити, постанову суду
першої інстанції скасувати та
постановити нову, якою відмовити в
задоволені позову в повному обсязі.

Представник позивача заперечував
проти задоволення апеляційної скарги,
просив залишити постанову суду першої
інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників
процесу, дослідивши матеріали справи
та доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Згідно ст. ст. 198 ч. 1 п. 3, 202 ч. 1 п. 4 КАС
України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції, суд апеляційної
інстанції скасовує її та ухвалює нове
рішення, якщо визнає, що судом першої
інстанції порушено норми
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідно до направлення на перевірку
від 11.02.2013р. № 12, виданого
Білоцерківською ОДПІ Київської
області ДПС та плану-графіка
проведення планових виїзних перевірок
суб'єктів господарювання на 1 квартал
2013р., Білоцерківською ОДПІ Київської
області з 11.02.2013 року по 01.03.2013 року
проведена документальна планова
виїзна перевірка фінансово -
господарської діяльності з питань
дотримання - ФОП ОСОБА_2 вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2011р. по
31.12.2012р., відповідно до затвердженого
плану перевірки.

Про проведення документальної
планової виїзної перевірки
ФОП ОСОБА_2 проінформований
письмовим повідомленням від 28.01.2013р. за
№ 18/17-2, яке ним отримано 28.01.2013р.
особисто разом з копією наказу від
28.01.2013 року № 223 врученою під підпис ФОП
ОСОБА_2 28.01.2013 року.

11.02.2013 року ФОП ОСОБА_2 ознайомлений
під підпис з направленням про
проведення документальної планової
виїзної перевірки від 11.02.2013р. за №120.

Перевірку проведено з відома та в
присутності ФОП ОСОБА_2

За результатами планової виїзної
документальної перевірки
ФОП ОСОБА_2 складено Акт від
11.03.2013р. № 1073/17-2//43 «Про
результати документальної планової
виїзної перевірки дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної
особи ОСОБА_2 за період з 01.01.2011 року по
31.12.2012 року» .

Перевіркою встановлено порушення
позивачем:

1) п. 187.1 ст.187 ПК України, в результаті
чого, встановлено заниження податку на
додану вартість ФОП ОСОБА_2 на загальну
суму 29 457,80грн., в тому числі за грудень
2011р. на суму 29 457,80грн.

2) ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів
України від 26.12.1992 року №13/92-ВР "Про
прибутковий податок з громадян" (зі
змінами та доповненнями), п. п. 139.1.9 п. 139.1
ст. 139 ПК України а саме, підприємцем
занижено чистий дохід за 2011 рік який
підлягає оподаткуванню на суму 159
933,00грн., за 2012р. який підлягає
оподаткуванню на суму 35 811,00грн.,
що призвело до заниження податку на
доходи фізичних осіб від
підприємницької діяльності, який
підлягає сплаті до бюджету за 2011р.- 2012р.
в сумі 31 261,86грн.

Не погоджуючись з Актом перевірки
від 11.03.2013 року, ФОП ОСОБА_2 було подано
до Білоцерківської ОДПІ Київської
області заперечення від 05.04.2013 року
до Акту перевірки, які відповідачем
залишено без задоволення.

За результатами перевірки
відповідачем прийнято податкові
повідомлення-рішення від 18.04.2013 року
№861//88, за яким позивачеві
нараховано грошове зобов'язання за
платежем "податок на додану вартість" у
розмірі 36822, 25 грн. (за основним
платежем - 29457, 80 грн. та за штрафними
санкціями - 7364 грн. 45коп.) та №860//87,
за яким позивачеві нараховано грошове
зобов'язання за платежем "податок на
доходи фізичних осіб" у розмірі 39587, 32
грн. (за основним платежем - 31261
грн. 86 коп. та за штрафними санкціями -
8325 грн. 46 коп.)

Встановлено, що підставою для
донарахування податку на доходи
фізичних осіб в сумі 31261,86 грн. та
прийняття спірного
податкового-рішення від 18.04.2013 року
№ 860//87 став висновок
Білоцерківської ОДПІ Київської
області про завищення ФОП ОСОБА_2,
валових витрат в 2011 році в сумі 159933,00
грн., та в 2012 році в сумі 35811 грн., по
причині віднесення до валових витрат
вартості оренди транспортного засобу у
ФОП ОСОБА_3 згідно договору оренди від
01.01.2008 року з ФОП ОСОБА_3

Перевіркою встановлено, що ФОП ОСОБА_2
використовував у підприємницькій
діяльності орендований транспортний
засіб FORD НОМЕР_1, згідно договору оренди
транспортного засобу від 01.01.2008р. з ФОП
ОСОБА_3

Відповідно до п.п.1.1 п.1 вищезазначеного
договору, орендодавець (ФОП ОСОБА_3)
зобов'язується передати, а орендар
зобов'язується прийняти в строкове
платне користування транспортний
засіб.

Згідно п.п.4.1 п.4 вказаного вище
договору, термін оренди 5 років з 2008 р.
по 2013 p.

Згідно п.п.5.1 п.5 договору, орендна плата
за користування транспортного засобу
складає 17 500,00грн.

Згідно ст.13 Декрету Кабінету Міністрів
України від 26.12.1992 року №13/92-ВР "Про
прибутковий податок з громадян" (зі
змінами та доповненнями), не належать
до складу валових витрат будь-які
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Встановлено, що ФОП ОСОБА_2 для
перевірки не надано документального
підтвердження реальності використання
в підприємницькій діяльності
орендованого транспортного засобу, а
саме: для перевірки не надано накладні,
акти виконаних робіт (наданих послуг),
розрахункові документи за товари
(роботи, послуги), товаро-транспортні
накладні, шляхові (подорожні) листи,
накладні на придбання
паливо-мастильних матеріалів (ПММ),
акти на списання ПММ, ремонту та
запчастин автомобіля, які б
підтверджували фактичне використання
даного автомобіля в підприємницькій
діяльності підприємця.

Частинами другою та третьою ст. 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік і
фінансову звітність в Україні" 16 липня
1999 року N996-XIV (із змінами та
доповненнями) передбачено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, що фіксують факт здійснення
господарської операції. Первинні і
зведені облікові документи можуть бути
складені на паперових або машинних
носіях і повинні мати обов'язкові
реквізити: назва документа; дату і
місце складання..., зміст і обсяг
господарської операції; одиницю виміру
господарської операції.

Відповідно до п.2 ст.9 Закону України
"Про бухгалтерський облік і фінансову
звітність в Україні" 16 липня 1999 року
№996-ХІУ, первинні документи для надання
їм юридичної сили і доказовості
повинні можуть бути складені на
паперових або машинних носіях і
повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву підприємства,
установи, від імені яких складений
документ, назву документа (форми), код
форми, дату і місце складання; зміст
господарської операції, вимірювачі
господарської операції (у натуральному
і вартісному виразі), посади, прізвища і
підписи осіб, відповідальних за дозвіл
та здійснення господарської операції і
складання первинного документа.

Відповідно до п. 44.1 ст.44 Податкового
кодексу України, для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Відповідно до п.п.139.1.9. п.139.1 ст.139
Податкового кодексу України, витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Відповідно до вимог Закон України „Про
автомобільний транспорт" (далі - Закон)
та Правила перевезення вантажів
автомобільним транспортом в Україні
(далі - Правила), затверджені наказом
Мінтрансу України від 14.10.97 №363, що
зареєстрований в Міністерстві юстиції
України 20.02.98 за № 128/2568, визначають
товарно-транспортні накладні (далі
-ТТН) обов'язковим документом, що
повинен оформлюватися при перевезенні
вантажів автомобільним транспортом.

Відповідно до пункту 11.1 Правил,
товарно-транспортні накладні та
дорожні листи є основними документами
на перевезення вантажів,
товарно-транспортна накладна - це
єдиний для всіх учасників
транспортного процесу юридичний
документ, що призначений для списання
товарно-матеріальних цінностей, обліку
на шляху їх переміщення,
оприбуткування, складського,
оперативного та бухгалтерського
обліку, а також для розрахунків за
перевезення вантажу та обліку
виконаної роботи (пункт 1 Правил).

Зі змісту статті 48 Закону, вбачається,
що товарно-транспортні накладні
необхідно оформляти, навіть, при
перевезеннях вантажів для власних
потреб (тобто, своїм транспортом, а не
за договором з транспортною
організацією).

При перевезенні вантажів
автомобільним транспортом
обов'язковим є оформлення
товарно-транспортної накладної
незалежно від умов оплати за роботу
автомобіля, умов перевезення вантажів
(як на комерційних засадах, так і для
власних потреб), а також видів
перевезень.

Товарно-транспортна накладна
додається до подорожнього листа. У
міжнародному сполученні
використовується товарно-транспортна
накладна типової форми № CMR.
Товарно-транспортна накладна є
основним первинним документом, на
підставі якого відбувається списання
товарно-матеріальних цінностей у
вантажовідправника та оприбуткування
їх у вантажоодержувача при перевезенні
вантажів у межах України, а також для їх
складського, оперативного та
бухгалтерського обліку.
Товарно-транспортна накладна
оформляється вантажовідправником на
кожну поїздку автомобіля і для кожного
вантажоодержувача окремо.

Юридична або фізична особа, яка надає
перевізнику вантаж для його
відправлення у визначене договором
місце (далі - Вантажовідправник)
виписує товарно-транспортну накладну у
чотирьох примірниках. Перший примірник
залишається у вантажовідправника та є
підставою для списання
товарно-матеріальних цінностей, другий
примірник передається
Вантажоодержувачу та є підставою для
оприбуткування ТМЦ. Третій та
четвертий примірники водій завіряє у
Вантажоодержувача (останній має
поставити підпис і печатку) та повертає
їх Перевізнику. Перевізник у свою чергу
для виконання розрахунків із
замовником автотранспорту (за найняті
автомобілі) надсилає останньому третій
примірник. Четвертий примірник
залишається у перевізника та є
підставою для обліку транспортної
роботи і нарахування заробітної плати
водію

Отже, товарно-транспортна накладна є
основним документом на вантаж, що
повинен оформлятися при здійсненні
вантажних автоперевезень та одночасно
з цим ТТН виступає первинним
документом бухгалтерського обліку.

Транспортно-експедиторська послуга -
робота, безпосередньо пов'язана з
організацією й забезпеченням
перевезень експортного, імпортного,
транзитного або іншого вантажу за
договором транспортного
експедирування.

Учасниками ТЕД є: клієнти, перевізники,
експедитори, транспортні агенти, а
також залізничні станції, порти,
об'єднання й спеціалізовані
підприємства автомобільного, водного,
авіаційного, залізничного транспорту.

Статтею 4 Закону N 1955-IV, передбачено, що
експедитори для виконання доручень
клієнтів можуть укладати договори з
перевізниками, портами,
авіапідприємствами, судноплавними й
іншими компаніями, які є резидентами
або нерезидентами України.

Експедитори надають клієнтам
транспортно-експедиторські послуги, що
згідно зі ст. 8 Закону N 1955-IV,
включають: забезпечення оптимального
транспортного обслуговування,
організацію перевезення вантажів
відповідно до умов договорів;

фрахт судів і залучення інших
транспортних засобів, забезпечення їх
подачі для своєчасного відправлення
вантажів; здійснення роботи, пов'язаної
з прийманням, сортуванням, зберіганням,
перевезенням вантажів; організацію
охорони вантажів;

здійснення розрахунків з портами,
транспортними організаціями за
перевезення, перевалку, зберігання
вантажів; надання інших транспортних
послуг.

Підтвердженням витрат експедитора є
документи (рахунки, накладні тощо),
видані суб'єктами господарювання, що
залучалися до виконання договору
транспортного експедирування, або
органами влади.

Документальне оформлення
транспортно-експедиторських послуг
відповідно до ст.933 Цивільного кодексу
України, клієнт зобов'язаний надати
експедиторові документи й іншу
інформацію про властивості вантажу,
умови його перевезення, а також
інформацію, необхідну для виконання
експедитором своїх обов'язків. А якщо
ні, то експедитор має право відкласти
виконання договору до надання
документів та інформації в повному
обсязі.

Перевезення вантажів оформляється
товарно-транспортними документами.
Відповідно до ст. 9 Закону N 1955-IV такими
документами є:

авіаційна вантажна накладна (Air Waybill);

міжнародна автомобільна накладна (CMR);

накладна УМВС;

коносамент (Bill of Lading);

накладна СІМ;

вантажна відомість (Cargo Manifest);

товарно-транспортна накладна типової
форми N 1-ТН, і

нші документи, визначені законами
України.

Факт надання транспортних послуг під
час перевезення має підтверджуватися
єдиним транспортним документом або
комплектом документів (автомобільних,
залізничних накладних тощо), у яких
відображається шлях проходження
вантажу від пункту відправлення до
пункту призначення. Факт прийняття
послуг може бути додатково
підтверджено двостороннім актом
приймання-передачі послуг. Але
наявність лише акта виконаних робіт за
відсутності транспортних документів
не дає права підприємцю на включення
вартості послуг до складу валових
витрат та відповідно не підтверджує
використання отриманих транспортних
послуг в підприємницькій діяльності.
Також слід звернути увагу на
необхідність наявності примірника
товарно-транспортної накладної
типової форми N 1-ТН (ТТН) - єдиного
первинного документа, передбаченого
пунктами 2.3 і 2.4 Інструкції N 228/253. У
цьому випадку він слугує для
розрахунків за виконані транспортні
роботи.

Колегією суддів встановлено, що ФОП
ОСОБА_2 були надані завірені копії
товарно-транспортних накладних
типової форми №1-ТН.

Однак, вони оформлені неналежним чином,
а саме: не вказано перелік обов'язкових
реквізитів первинних та зведених
облікових документів, які необхідні
для надання цим документам юридичної
сили, відсутній номер подорожнього
листа, не вказана ціна, кількість місць,
код вантажу, клас вантажу, вид
пакування, відсутня посада та підпис
особи, яка дозволила відпуск; посада,
ПІБ, підпис та штамп особи, яка здала
вантаж; ПІБ та підпис водія, кий прийняв
вантаж, відсутні відмітки щодо
одержання вантажу вантажоодержувачем,
а саме відсутнє ПІБ, посада та підпис
вантажоодержувача, реквізити
доручення на отримання товару, а також
відсутній талон замовника (ф.№1-ТЗ),
и:сутні відомості, щодо фактичного
вантажоодержувача (посада, п.і.б.,
підпис, штамп дитячих садочків).

Відповідно до Закону України „Про
автомобільний транспорт" (далі - Закон)
та Правила перевезення вантажів
автомобільним транспортом в Україні
(далі - Правила), затверджені наказом
Мінтрансу України від 14.10.97 № 363, що
зареєстрований в Міністерстві юстиції
України 20.02.98 за № 128/2568, визначають ТТН
обов'язковим документом, що повинен
оформлюватися при перевезенні
вантажів автомобільним транспортом.

Як випливає зі змісту статті 48 Закону,
ТТН необхідно оформляти, навіть, при
перевезеннях вантажів для власних
потреб (тобто, своїм транспортом, а не
за договором з транспортною
організацією).

Згідно п. 2.7 „Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку" затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995р. № 88 первинні документи
складаються на бланках типових форм,
затверджених Мінстатом України, а
також на бланках спеціалізованих форм,
затверджених міністерствами і
відомствами України. При цьому
відповідно до п.2 Наказу Міністерства
транспорту та статистики України від
29.12.1995 №488/346 типові форми єдиної
первинної транспортної документації,
зокрема товарно-транспорту накладну,
вважати обов'язковим застосування
вказаної форми первинного обліку всіма
суб'єктами господарської діяльності
незалежно від форм власності. Первинна
транспортна документація відноситься
до первинних документів, на основі яких
ведеться бухгалтерський облік, що
передбачено „Положенням про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку" затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995р. № 88.

Пунктом 11.1 Правил перевезень вантажів
автомобільним транспортом в Україні
(затверджених наказом Міністерства
транспорту України від 14.10.1997р. № 363 із
змінами і доповненнями), визначено, що
основними документами на перевезення
вантажів є товарно - транспортні
накладні та дорожні листи вантажного
автомобіля.

Основні форми бланків первинного
обліку, які оформлюються під час
автотранспортних перевезень є
товарно-транспортна накладна (ф.№1-ТН);
подорожній лист вантажного автомобіля
(ф.№2-ТН); талон замовника (ф.№1-ТЗ). ТТН
не є самостійним документом. Невід'ємна
частина ТТН - належно виписаний
подорожній лист вантажного автомобіля
(ф.№2-ТН), до якого і додається
заповнений бланк ТТН. ТТН не є дійсною
без подорожнього листа вантажного
автомобіля. Отже, товарно-транспортна
накладна і дорожні листи відноситься
до первинної транспортної
документації, ведення форм якої для
всіх суб'єктів господарської
діяльності незалежно від форм
власності є обов'язковим.

З облікової справи платника податків
ФОП ОСОБА_3, встановлено, що приватний
підприємець зареєстрована в
Білоцерківській ОДПІ 20.06.2002р. за №1128.

В 2011 році знаходилася на спрощеній
системі оподаткування.

Відповідно до Свідоцтва про державну
реєстрацію фізичної особи-підприємця
мала право займатися такими видами
підприємницької діяльності: КВЕД 51.38.0 -
оптова торгівля іншими продуктами
харчування, КВЕД 72.40.0 - діяльність,
пов"язана з банками даних, КВЕД 92.34.0 -
інша видовищно-розважальна діяльність.

Такий вид діяльності, як КВЕД 71.10.0 -
оренда автомобілів, внесений
Виконавчим комітетом Білоцерківської
міської ради Київської області до
Свідоцтва про державну реєстрацію
фізичної особи-підприємця 22.11.2011 року,
але, відповідні коригування в
Свідоцтві платника єдиного податку
Серії НОМЕР_2 від 01.01.2011р., яке надає
право здійснювати за таким видом
підприємницьку діяльність, ФОП ОСОБА_3
не здійснено та, відповідно, не
вказаний вид діяльності КВЕД 71.10.0 -
оренда автомобілів у звітах суб"єкта
малого підприємництва-фізичної особи
платника єдиного податку за 2011р., та
податкових декларація платника
єдиного податку - фізичної
особи-підприємця за 2012р. поданих до
Білоцерківської ОДПІ.

Тобто, фактично фізична
особа-підприємець ОСОБА_3 не мала право
здавати в оренду транспортні засоби.

Згідно вимог п. 187.1 ст.187 ПК України,
датою виникнення податкових
зобов'язань з постачання
товарів/послуг вважається дата, яка
припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше:

- дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг заготівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку;

- дата відвантаження товарів, а в разі
експорту товарів - дата оформлення
митної декларації, що засвідчує факт
перетинання митного кордону України,
оформлена відповідно до вимог митного
законодавства, а для послуг - дата
оформлення документа, що засвідчує
факт постачання послуг платником
податку.

Перевіркою правильності визначення
валового доходу (загальної суми доходу
платника податку від усіх видів
діяльності) встановлено, що до складу
валового доходу включались суми по
першій події, а саме: по факту
відвантаження товарів.

Враховуючи викладене вище, колегія
суддів приходить до висновку, що
податкові повідомлення-рішення від
18.04.2013 року №861//88, за яким
позивачеві нараховано грошове
зобов'язання за платежем "податок на
додану вартість" у розмірі 36822, 25
грн. (за основним платежем - 29457, 80 грн. та
за штрафними санкціями - 7364 грн. 45коп.)
та №860//87, за яким позивачеві
нараховано грошове зобов'язання за
платежем "податок на доходи фізичних
осіб" у розмірі 39587, 32 грн. (за основним
платежем - 31261 грн. 86 коп. та за
штрафними санкціями - 8325 грн. 46 коп.)
прийняті відповідно до вимог чинного
законодавства, оскільки позивачем було
порушено п. 187.1 ст.187 ПК
України, та ст. 13 Декрету Кабінету
Міністрів України від 26.12.1992 року
№13/92-ВР "Про прибутковий податок з
громадян" (зі змінами та доповненнями),
п. п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України.

Таким чином, неправомірним є висновок
суду першої інстанції про задоволення
позову, а постанова суду першої
інстанції не відповідає нормам
матеріального права, доводи
апеляційної скарги спростовують
висновки суду першої інстанції,
викладені у зазначеній постанові, у
зв'язку з чим є підстави для її
скасування з постановленням нової
постанови про відмову в задоволені
позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 160, 167,
195,196,197,198,202,205,207,212,254 КАС України, суд-

П О С Т А Н О
В И В :

Апеляційну скаргу Білоцерківської
об'єднаної державної податкової
інспекції Київської області -
задовольнити.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 13.06.2013 року -
скасувати та прийняти нову, якою в
задоволені позову Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 до Білоцерківської
об'єднаної державної податкової
інспекції Київської області про
скасування податкових
повідомлень-рішень - відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України в порядок і строки,
визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя:
О.М.Ганечко

Судді:
А.Ю.Коротких

О.Г. Хрімлі

Повний текст постанови виготовлений
10.02.2013 року.

Головуючий суддя

Ганечко О.М.

Судді:

Коротких А. Ю.

Хрімлі О.Г.