Справа № 2а-3259/11/0170/4
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2014-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2014 року м.
Київ К/9991/73962/11

Вищий адміністративний суд України у
складі: суддя Костенко М.І. - головуючий,
судді Ланченко Л.В., Степашко О.І.,

розглянув у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з великими
платниками податків у м. Одесі (далі -
СДПІ)

на постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 07.02.2011

та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 18.10.2011

у справі № 2а-8306/10/1570

за позовом спільного
українсько-турецького підприємства
"Одеські дріжді" у формі закритого
акціонерного товариства (далі -
Товариство)

до СДПІ

про скасування податкових
повідомлень-рішень.

За результатами розгляду касаційної
скарги Вищий адміністративний суд
України

ВСТАНОВИВ:

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 07.02.2011,
залишеною без змін ухвалою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 18.10.2011, позов задоволено; скасовано
податкове повідомлення-рішення від
12.07.2010 № /3, згідно з яким
позивачеві донараховано податкове
зобов'язання з податку на додану
вартість у сумі 18955,05 грн. (у тому числі
14580,81 грн. за основним платежем та 4374,24
грн. за штрафними санкціями), а також
податкове повідомлення-рішення від
12.07.2010 № 000471620/0/3, за яким Товариству
визначено ПДВ у сумі 6058,25 грн. (у тому
числі 4660,19 грн. за основним платежем та
1398,06 грн. за штрафними санкціями).

Не погоджуючись з прийнятими у справі
судовими актами, СДПІ звернулася до
Вищого адміністративного суду України
з касаційною скаргою, в якій просить
скасувати зазначені судові рішення та
відмовити у позові, посилаючись на
невідповідність висновків судів,
зокрема, положенням підпунктів 7.2.3, 7.2.6
пункту 7.2 статті 7 Закону України «Про
податок на додану вартість».

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
відповідність висновків судів наявним
у матеріалах справи доказам,
правильність застосування судами норм
матеріального права та дотримання ними
процесуальних норм, обговоривши доводи
касаційної скарги, Вищий
адміністративний суд України не вбачає
підстав для її задоволення з
урахуванням такого.

Попередніми судовими інстанціями у
розгляді справи встановлено, що
підставою для донарахування
позивачеві оспорюваних сум податкових
зобов'язань з ПДВ став висновок
податкового органу про неправомірне
включення позивачем до податкового
кредиту вересня 2009 року сум ПДВ за
податковими накладними, виписаними
постачальниками у попередньому
звітному періоді (тобто у серпні 2009
року), за відсутності подання скарги на
постачальників у порядку підпункту 7.2.6
пункту 7.2 статті 7 Закону України «Про
податок на додану вартість». При цьому
податковий орган виходив з того, що
платник не вправі переносити у часі
реалізацію права на податковий кредит
після виникнення такого права, а відтак
може врахувати у складі податкового
кредиту суми ПДВ, пред'явлені йому
контрагентами, лише в тому періоді, до
якого відноситься податкова накладна
та коли відбулася господарська
операція з придбання товарів (робіт,
послуг).

При цьому, як встановлено судами, СДПІ
не оспорювала реальність здійснення
господарських операцій з придбання
товарів, робіт, послуг та не пред'являла
зауважень до оформлення податкових
накладних.

Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті
7 Закону України «Про податок на додану
вартість» (який діяв на час виникнення
спірних правовідносин) податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Таким чином, наведена норма Закону лише
містить вказівку на період, в якому у
платника виникає право на податковий
кредит. У той же час зі змісту положень
пункту 7.4 статті 7 названого Закону
вбачається, що оскільки формування
податкового кредиту з ПДВ є правом
платника, то використати таке право він
може у будь-якому із звітних періодів
за умови дотримання умов такого
формування.

Судами не було виявлено включення
позивачем до податкового кредиту сум
ПДВ поза межами 1095-денного строку.

А відтак відмова у підтвердженні
обґрунтованості податкового кредиту
лише на тій підставі, що його було
сформовано не у належному податковому
періоді, не може бути визнана
правомірною, у зв'язку з чим суди цілком
законно скасували оскаржувані
податкове повідомлення-рішення.

Доводи касаційних скарг засновані на
іншому тлумаченні правових норм, що,
однак, не є свідченням судової помилки.
Ці доводи були обґрунтуванням правової
позиції СДПІ по справі під час
вирішення спору по суті та їм було
надано належну правову оцінку судами
попередніх інстанцій.

Оскільки у розглядуваній справі норми
матеріального права було правильно
застосовано судами, а висновки
попередніх інстанцій відповідають
установленим у справі обставинам та
наявним у ній доказам, то підстави для
скасування оскаржуваних рішень
відсутні.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
у м. Одесі відхилити, а постанову
Одеського окружного адміністративного
суду від 07.02.2011 та ухвалу Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 18.10.2011 у справі № 2а-8306/10/1570 залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України в порядку
статей 236-238 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий суддя: М.І.
Костенкосудді:Л.В. Ланченко О.І.
Степашко