Справа № 810/380/14-а
Суддя: Волков А.С.
Дата ухвалення: 2014-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2014 року 810/380/14-а

Суддя Київського окружного
адміністративного суду Волков А.С., при
секретарі судового засідання Сюр В.М.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Резинпромсервис" до
Броварської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного
адміністративного суду звернулось
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Резинпромсервис" з
позовом до Броварської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень:

від 09.01.2014 № , згідно з яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем "Податок на
прибуток приватних підприємств" на
загальну суму 197711,00 грн., з яких: 188427,00
грн. - за основним платежем; 9284,00 грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафом);

від 09.01.2014 № , згідно з яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем "Податок на
додану вартість із вироблених в
Україні товарів (робіт, послуг)" на
загальну суму 162759,00 грн., з яких: 108505,00
грн. - за основним платежем; 54254,00 грн. -
за штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафом);

від 09.01.2014 № , згідно з яким
зменшено розмір від'ємного значення
суми податку на додану вартість за
квітень 2011 року у розмірі 56748,00 грн.

В основу визначення податкових
зобов'язань згідно із зазначеними
податковими повідомленнями-рішеннями
податковим органом покладено висновки
про неправомірне віднесення позивачем
до складу валових витрат коштів,
сплачених контрагентам за поставлену
сировину (суперабсорбент, дуслін,
каучук), а також формування податкового
кредиту з податку на додану вартість за
рахунок сум податку, сплачених
контрагентам у складі ціни сировини, що
призвело до заниження податкових
зобов'язань з податку на прибуток та
податку на додану вартість. Податковий
орган стверджує, що в дійсності
господарські операції мали фіктивний
характер, а договори та інші
фінансово-господарські документи
складено учасниками господарських
операцій з метою неправомірного
отримання податкової вигоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що правильно визначив
податкові зобов'язання з податку на
прибуток та податку на додану вартість,
а висновки податкового органу є
безпідставними: угоди мали реальний
характер - товар контрагентами
поставлено позивачу в повному обсязі й
ним оплачено, ці факти підтверджуються
документально, господарські операції
належним чином відображені у
бухгалтерському обліку та податковій
звітності. Таким чином, позивач вважає,
що податкові повідомлення-рішення
прийнято податковим органом
безпідставно і незаконно.

Про дату, час та місце судового
розгляду сторони були повідомлені
належним чином.

У призначений день і час до суду
з'явився представник позивача.
Представник відповідача до суду не
з'явився, про причини неприбуття суд не
повідомив.

Відповідно до частини четвертої статті
128 Кодексу адміністративного
судочинства України в разі неприбуття
відповідача, належним чином
повідомленого про дату, час і місце
судового розгляду, без поважних причин
розгляд справи може не відкладатися і
справу може бути вирішено на підставі
наявних у ній доказів. За таких
обставин суд ухвалив здійснювати
розгляд справи за відсутності
відповідача.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав,
просив суд позов задовольнити.

Відповідач відзиву на позовну заяву,
заперечень проти позову, будь-яких
пояснень, заяв чи клопотань до суду не
надіслав. За таких обставин справа
розглядалась судом за наявними в ній
матеріалами і доказами.

Заслухавши представника позивача,
дослідивши представлені документи та
інші зібрані по справі матеріали, суд
дійшов висновку, що позов підлягає
задоволенню з таких підстав.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Резинпромсервис" є
юридичною особою, що зареєстрована
24.03.2004 Васильківської районною
державною адміністрацією Київської
області, як платник податків перебуває
на обліку в Броварській об'єднаній
державній податковій інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області. Позивач також
зареєстрований як платник податку на
додану вартість. Одним з видів
діяльності позивача є виробництво
гумових виробів.

У грудні 2013 року посадовими особами
Броварської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області проведено документальну
позапланову виїзну перевірку позивача
з питань дотримання вимог податкового
законодавства при взаємовідносинах з
ТОВ "СД-Груп Плюс", ТОВ "Пегас 2009", ТОВ
"Конкорд-Ексім", ТОВ "ТВС
Енергостандарт", ТОВ "Вайпергруп" за
період з 01.10.2010 по 31.12.2012 (акт перевірки
від 19.12.2013 № 368/10-06/22-2/32904353).

За результатами перевірки посадові
особи податкового органу дійшли
висновку про порушення позивачем вимог
чинного законодавства, зокрема:

пунктів 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пунктів
200.1, 200.3, 200.4 статті 200 Податкового
кодексу України, що призвело до
заниження податку на додану вартість
на загальну суму 108505,00 грн., у тому
числі: за серпень 2011 рок - на суму 40967,00
грн., за вересень 2011 року - на суму 12150,00
грн., за жовтень 2011 року - на суму 20025,00
грн., за квітень 2012 року - на суму 35363,00
грн. та завищення від'ємного значення
податку на додану вартість у квітні 2011
року на суму 56748,00 грн., яке підлягає
зменшенню;

підпунктів 139.1.1, 139.1.9 пункту 139.1 статті
139 Податкового кодексу України, що
призвело до заниження податку на
прибуток на загальну суму 188427,00 грн., у
тому числі: за I квартал 2011 року - на суму
24031,00 грн., за півріччя 2011 року - на суму
43151,00 грн., за 9 місяців 2011 року - на суму
61085,00 грн., за 2011 рік - на суму 23029,00 грн.,
за I квартал 2012 року - на суму 37131,00 грн.

Висновки податкового органу
пов'язуються з оцінкою господарських
операцій позивача з придбання сировини
(суперабсорбента, дусліна, каучуку) у
наступних контрагентів: Товариства з
обмеженою відповідальністю "СД-Груп
Плюс", Товариства з обмеженою
відповідальністю "Пегас 2009", Товариства
з обмеженою відповідальністю
"Конкорд-Ексім", Товариства з обмеженою
відповідальністю "ТВС Енергостандарт",
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Вайпергруп".

Податковий орган стверджував, що
позивач неправомірно відніс до складу
валових витрат кошти, сплачені
вказаним контрагентам за операціями з
придбання сировини, та сформував
податковий кредит з податку на додану
вартість за рахунок сум податку,
сплачених у складі ціни сировини, що
призвело до заниження податкових
зобов'язань з податку на прибуток та
податку на додану вартість. На думку
податкового органу, господарські
операції мали фіктивний характер, а всі
фінансово-господарські документи
складено учасниками господарських
операцій з метою неправомірного
отримання податкової вигоди.

Такі висновки зроблено посадовими
особами податкового органу на підставі
даних, одержаних від посадових осіб
інших податкових органів, які,
складаючи акти перевірок контрагентів,
стверджували про відсутність у них
адміністративно-господарських
можливостей для виконання зобов'язань
по угодами, зокрема, про відсутність у
них складських приміщень, трудових
ресурсів, виробничих потужностей, а
також про участь цих платників
податків у схемах з незаконної
мінімізації податкових зобов'язань,
проведенні транзитних фінансових
потоків тощо.

За результатами перевірки Броварською
об'єднаною державною податковою
інспекцією Головного управління
Міндоходів у Київській області
прийнято три податкових
повідомлення-рішення, а саме:

від 09.01.2014 № , згідно з яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем "Податок на
прибуток приватних підприємств" на
загальну суму 197711,00 грн., з яких: 188427,00
грн. - за основним платежем; 9284,00 грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафом);

від 09.01.2014 № , згідно з яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем "Податок на
додану вартість із вироблених в
Україні товарів (робіт, послуг)" на
загальну суму 162759,00 грн., з яких: 108505,00
грн. - за основним платежем; 54254,00 грн. -
за штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафом);

від 09.01.2014 № , згідно з яким
зменшено розмір від'ємного значення
суми податку на додану вартість за
квітень 2011 року у розмірі 56748,00 грн.

Не погоджуючись з прийнятими
податковими повідомленнями-рішеннями,
позивач оскаржив їх до суду.

З метою всебічного і повного з'ясування
обставин справи суд витребував від
позивача первинні
фінансово-господарські документи, що
підтверджують факти поставки сировини,
оплату її вартості та сплати сум
податку на додану вартість у складі
ціни товару, а також зобов'язав
позивача надати суду витяги з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців, що містять
дані про контрагентів позивача.

На підставі зібраних по справі доказів
судом встановлено наступне.

У серпні 2011 року позивач на підставі
усних домовленостей, що
супроводжувались оформленням
рахунків-фактур, придбав у Товариства з
обмеженою відповідальністю "СД-Груп
Плюс" сировину для виробництва гумових
виробів (каучук) на загальну суму 180000,00
грн., у т.ч. ПДВ - 30000,00 грн.

На підтвердження факту поставки
сировини позивач представив суду копії
рахунків-фактур (від 15.08.2011 № 528, № 530, №
545), видаткових накладних на загальну
суму 180000,00 грн., у т.ч. ПДВ - 30000,00 грн.,
товарно-транспортних накладних,
довіреностей на отримання
товарно-матеріальних цінностей,
оборотно-сальдову відомість по рахунку
бухгалтерського обліку 63 "Розрахунки з
постачальниками тa підрядниками", що
призначений для обліку розрахунків з
постачальниками (підрядниками) за
одержані товарно-матеріальні цінності,
виконанні роботи та надані послуги, а
також накладних на внутрішнє
переміщення товару.

Транспортування товару здійснювалось
позивачем самостійно. На підтвердження
факту транспортування сировини
позивач представив суду копії
товарно-транспортних накладних, а
також копію договору про використання
власного автомобіля від 01.01.2011 № б/н,
заяву та дозвіл гр. ОСОБА_1
використовувати власний автомобіль
марки Газель (державний номер - НОМЕР_1,
1997 року випуску) у службових цілях.

Оплата товару здійснювалась позивачем
безготівковим шляхом на підставі
рахунків-фактур. В оплату за придбану
сировину позивач перерахував на
рахунок Товариства з обмеженою
відповідальністю "СД-Груп Плюс" кошти в
загальній сумі 180000,00 грн., у т.ч. ПДВ -
30000,00 грн., факт перерахування коштів
підтверджується дослідженими у
судовому засіданні виписками по
банківському рахунку позивача, що
містяться у матеріалах справи.

Кошти, сплачені Товариству з обмеженою
відповідальністю "СД-Груп Плюс",
позивач відніс до складу валових
витрат та відобразив у податковій
декларації з податку на прибуток за 9
місяців 2011 року.

На підтвердження розрахунків між
сторонами та сплати сум податку на
додану вартість у складі ціни товару за
вказаними господарськими операціями
позивач отримав від Товариства з
обмеженою відповідальністю "СД-Груп
Плюс" три податкових накладних на
загальну суму 180000,00 грн., у т.ч. ПДВ - 30000,00
грн. Вказану суму податку на додану
вартість позивач включив до складу
податкового кредиту за серпень 2011 року,
відобразив у податковій декларації з
податку на додану вартість за цей
податковий (звітний) період та реєстрі
отриманих податкових накладних.

Позивач також надав суду документи, що
підтверджують використання придбаної
сировини у виробництві продукції
(гумових вибрів), а саме: накладних на
внутрішнє переміщення товарів по
складу (відпуск у виробництво),
калькуляцію вартості виробництва
продукції, а також підтверджують
подальшу реалізацію продукції,
виготовленої з сировини, придбаної у
Товариства з обмеженою
відповідальністю "СД-Груп Плюс", на
користь інших суб'єктів господарської
діяльності.

З приводу юридичної особи контрагента
судом, на підставі витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців,
встановлено наступне.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "СД-Груп Плюс" є
юридичною особою, що зареєстрована
29.12.2010 Броварською районною державною
адміністрацією Київської області; стан
юридичної особи - зареєстровано, записи
про відсутність юридичної особи за
місцезнаходженням у реєстрі відсутні.

У березні 2011 року позивач на підставі
усної домовленості, що
супроводжувалась оформленням
рахунку-фактури від 30.03.2011 № 2-3003,
придбав у Товариства з обмеженою
відповідальністю "Пегас 2009" сировину
для виробництва гумових виробів
(каучук та суперабсорбент) на загальну
суму 115350,00 грн., у тому числі ПДВ - 19225,00
грн.

На підтвердження факту поставки
сировини позивач представив суду
рахунок-фактуру від 30.03.2011 № 2-3003,
видаткову накладну на суму 115350,00 грн., у
тому числі ПДВ - 19225,00 грн.,
оборотно-сальдову відомість по рахунку
бухгалтерського обліку 63 "Розрахунки з
постачальниками тa підрядниками", що
призначений для обліку розрахунків з
постачальниками (підрядниками) за
одержані товарно-матеріальні цінності,
виконанні роботи та надані послуги, а
також накладні на внутрішнє
переміщення товару.

Оплата товару здійснювалась позивачем
безготівковим шляхом на підставі
рахунку-фактури. В оплату за
поставлений товар позивач перерахував
на рахунок Товариства з обмеженою
відповідальністю "Пегас 2009" кошти в
загальній сумі 115350,00 грн., у тому числі
ПДВ - 19225,00 грн., факт перерахування
коштів підтверджується дослідженими у
судовому засіданні виписками по
банківському рахунку позивача, що
містяться у матеріалах справи.

Кошти, сплачені Товариству з обмеженою
відповідальністю "Пегас 2009", позивач
відніс до складу валових витрат та
відобразив у податковій декларації з
податку на прибуток за I квартал 2011
року.

На підтвердження розрахунків між
сторонами та сплати сум податку на
додану вартість у складі ціни товару за
вказаною господарською операцією
позивач отримав від Товариства з
обмеженою відповідальністю "Пегас 2009"
податкову накладну від 30.03.2011 № 28 на
суму 115350,00 грн., у тому числі ПДВ - 19225,00
грн. Вказану суму податку на додану
вартість позивач включив до складу
податкового кредиту за березень 2011
року, відобразив у податковій
декларації з податку на додану
вартість за цей податковий (звітний)
період та реєстрі отриманих податкових
накладних.

Позивач також надав суду документи, що
підтверджують використання придбаної
сировини у виробництві продукції
(гумових вибрів), а саме: накладних на
внутрішнє переміщення товарів по
складу (відпуск у виробництво),
калькуляцію вартості виробництва
продукції, а також що підтверджують
подальшу реалізацію продукції,
виготовленої з сировини, придбаної у
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Пегас 2009", на користь
інших суб'єктів господарської
діяльності.

З приводу юридичної особи контрагента
судом, на підставі витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців,
встановлено наступне.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Пегас 2009" є юридичною
особою, що зареєстрована 05.10.2009
Печерською районною у місті Києві
державною адміністрацією; стан
юридичної особи - зареєстровано, записи
про відсутність юридичної особи за
місцезнаходженням у реєстрі відсутні.

У квітні 2012 року позивач на підставі
усної домовленості, що
супроводжувалась оформленням
рахунків-фактур, придбав у Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Конкорд-Ексім" сировину для
виробництва гумових виробів
(суперабсорбент аквакіп, дуслін,
каучук) на загальну суму 212178,00 грн., у
тому числі ПДВ - 35363,00 грн.

На підтвердження факту поставки
сировини позивач представив суду копії
рахунків-фактур (від 19.04.2012 № 04-150, № 04-153,
від 20.04.2013 № 04-157, від 25.04.2012 № 04-171),
видаткових накладних на загальну суму
212178,00 грн., у тому числі ПДВ - 35363,00 грн.,
товарно-транспортних накладних,
довіреностей на отримання
товарно-матеріальних цінностей,
оборотно-сальдову відомість по рахунку
бухгалтерського обліку 63 "Розрахунки з
постачальниками тa підрядниками", що
призначений для обліку розрахунків з
постачальниками (підрядниками) за
одержані товарно-матеріальні цінності,
виконанні роботи та надані послуги, а
також накладних на внутрішнє
переміщення товару.

Транспортування товару здійснювалось
позивачем самостійно. На підтвердження
факту транспортування сировини
позивач представив суду копії
товарно-транспортних накладних, а
також докази наявності в нього
транспортного засобу, що описані вище.

Оплата сировини здійснювалась
позивачем безготівковим шляхом на
підставі рахунків-фактур. В оплату за
поставлену сировину позивач
перерахував на рахунок Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Конкорд-Ексім" кошти в загальній сумі
212178,00 грн., у тому числі ПДВ - 35363,00 грн.,
факт перерахування коштів
підтверджується дослідженими у
судовому засіданні виписками по
банківському рахунку позивача, що
містяться у матеріалах справи.

Кошти, сплачені Товариству з обмеженою
відповідальністю "Конкорд-Ексім",
позивач відніс до складу валових
витрат та відобразив у податковій
декларації з податку на прибуток за
півріччя 2011 року.

На підтвердження розрахунків між
сторонами та сплати сум податку на
додану вартість у складі ціни товару за
вказаними господарськими операціями
позивач отримав від Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Конкорд-Ексім" чотири податкових
накладних на загальну суму 212178,00 грн., у
тому числі ПДВ - 35363,00 грн. Вказану суму
податку на додану вартість позивач
включив до складу податкового кредиту
за квітень 2012 року, відобразив у
податковій декларації з податку на
додану вартість за цей податковий
(звітний) період та реєстрі отриманих
податкових накладних.

Позивач також надав суду документи, що
підтверджують використання придбаної
сировини у виробництві продукції
(гумових вибрів), а саме: накладних на
внутрішнє переміщення товарів по
складу (відпуск у виробництво),
калькуляцію вартості виробництва
продукції, а також подальшу реалізацію
продукції, виготовленої з сировини,
придбаної у Товариства з обмеженою
відповідальністю "Конкорд-Ексім", на
користь інших суб'єктів господарської
діяльності.

З приводу юридичної особи контрагента
судом, на підставі витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців,
встановлено наступне.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Конкорд-Ексім" є
юридичною особою, що зареєстрована
25.11.2009 Шевченківською районною у місті
Києві державною адміністрацією; стан
юридичної особи - зареєстровано, записи
про відсутність юридичної особи за
місцезнаходженням у реєстрі відсутні.

У квітні 2011 року позивач на підставі
усної домовленості, що
супроводжувалась оформленням
рахунків-фактур, придбав у Товариства з
обмеженою відповідальністю "ТВС
Енергостандарт" сировину для
виробництва гумових виробів (каучук та
суперабсорбент) на загальну суму 225140,00
грн., у т.ч. ПДВ - 37523,34 грн.

На підтвердження факту поставки
сировини позивач представив суду копію
трьох рахунків-фактур (від 11.04.2011 № 0410-01,
№ 0410-02, від 27.04.2011 № 042702), видаткових
накладних на загальну суму 225140,00 грн., у
т.ч. ПДВ - 37523,34 грн.,
товарно-транспортних накладних,
довіреностей на отримання
товарно-матеріальних цінностей,
оборотно-сальдову відомість по рахунку
бухгалтерського обліку 63 "Розрахунки з
постачальниками тa підрядниками", що
призначений для обліку розрахунків з
постачальниками (підрядниками) за
одержані товарно-матеріальні цінності,
виконанні роботи та надані послуги, а
також накладних на внутрішнє
переміщення товару.

Транспортування товару здійснювалось
позивачем самостійно. На підтвердження
факту транспортування сировини
позивач представив суду копії
товарно-транспортних накладних, а
також докази наявності в нього
транспортного засобу, що описані вище.

Оплата сировини здійснювалась
позивачем безготівковим шляхом на
підставі рахунків-фактур. В оплату за
поставлену сировину позивач
перерахував на рахунок Товариства з
обмеженою відповідальністю "ТВС
Енергостандарт" кошти в загальній сумі
225140,00 грн., у т.ч. ПДВ - 37523,34 грн., факт
перерахування коштів підтверджується
дослідженими у судовому засіданні
виписками по банківському рахунку
позивача, що містяться у матеріалах
справи.

Кошти, сплачені Товариству з обмеженою
відповідальністю "ТВС Енергостандарт",
позивач відніс до складу валових
витрат та відобразив у податковій
декларації з податку на прибуток за
півріччя 2011 року.

На підтвердження розрахунків між
сторонами та сплати сум податку на
додану вартість у складі ціни товару за
вказаними господарськими операціями
позивач отримав від Товариства з
обмеженою відповідальністю "ТВС
Енергостандарт" три податкових
накладних на загальну суму 225140,00 грн., у
т.ч. ПДВ - 37523,34 грн. Вказану суму податку
на додану вартість позивач включив до
складу податкового кредиту за квітень
2011 року, відобразив у податковій
декларації з податку на додану
вартість за цей податковий (звітний)
період та реєстрі отриманих податкових
накладних.

Позивач також надав суду документи, що
підтверджують використання придбаної
сировини у виробництві продукції
(гумових вибрів), а саме: накладних на
внутрішнє переміщення товарів по
складу (відпуск у виробництво),
калькуляцію вартості виробництва
продукції, а також подальшу реалізацію
продукції, виготовленої з сировини,
придбаної у Товариства з обмеженою
відповідальністю "ТВС Енергостандарт",
на користь інших суб'єктів
господарської діяльності.

З приводу юридичної особи контрагента
судом, на підставі витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців,
встановлено наступне.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "ТВС Енергостандарт"
є юридичною особою, що зареєстрована
13.09.2010 Печерською районною у місті
Києві державною адміністрацією; на
момент здійснення господарських
операцій була зареєстрованою, на день
судового розгляду - перебуває в стані
припинення за рішенням засновників.

Упродовж 2011 року позивач на підставі
усної домовленості, що
супроводжувалась оформленням
рахунків-фактур, придбав у Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Вайпергруп" сировину для виробництва
гумових виробів (каучук та
суперабсорбент) на загальну суму 314850,00
грн., у т.ч. ПДВ - 52475,00 грн.

На підтвердження факту поставки
сировини позивач представив суду копії
п'яти рахунків-фактур, видаткових
накладних на загальну суму 314850,00 грн., у
т.ч. ПДВ - 52475,00 грн.,
товарно-транспортних накладних,
довіреностей на отримання
товарно-матеріальних цінностей,
оборотно-сальдову відомість по рахунку
бухгалтерського обліку 63 "Розрахунки з
постачальниками тa підрядниками", що
призначений для обліку розрахунків з
постачальниками (підрядниками) за
одержані товарно-матеріальні цінності,
виконанні роботи та надані послуги, а
також накладних на внутрішнє
переміщення товару.

Транспортування товару здійснювалось
позивачем самостійно. На підтвердження
факту транспортування сировини
позивач представив суду копії
товарно-транспортних накладних, а
також докази наявності в нього
транспортного засобу, що описані вище.

Оплата сировини здійснювалась
позивачем безготівковим шляхом на
підставі рахунків-фактур. В оплату за
поставленк сировину позивач
перерахував на рахунок Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Вайпергруп" кошти в загальній сумі
314850,00 грн., у т.ч. ПДВ - 52475,00 грн., факт
перерахування коштів підтверджується
дослідженими у судовому засіданні
виписками по банківському рахунку
позивача, що містяться у матеріалах
справи.

Кошти, сплачені Товариству з обмеженою
відповідальністю "Вайпергруп", позивач
відніс до складу валових витрат та
відобразив у податковій декларації з
податку на прибуток відповідний
(звітний) період.

На підтвердження розрахунків між
сторонами та сплати сум податку на
додану вартість у складі ціни товару за
вказаними господарськими операціями
позивач отримав від Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Вайпергруп" п'ять податкових накладних
на загальну суму 314850,00 грн., у т.ч. ПДВ -
52475,00 грн. Вказану суму податку на
додану вартість позивач включив до
складу податкового кредиту за серпень,
вересень, жовтень та грудень 2011 року,
відобразив у податковій декларації з
податку на додану вартість за ці
податкові (звітні) періоди та реєстрах
отриманих податкових накладних.

Позивач також надав суду документи, що
підтверджують використання придбаної
сировини у виробництві продукції
(гумових вибрів), а саме: накладних на
внутрішнє переміщення товарів по
складу (відпуск у виробництво),
калькуляцію вартості виробництва
продукції, а також подальшу реалізацію
продукції, виготовленої з сировини,
придбаної у Товариства з обмеженою
відповідальністю "Вайпергруп", на
користь інших суб'єктів господарської
діяльності.

З приводу юридичної особи контрагента
судом, на підставі витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців,
встановлено наступне.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Вайпергруп" є
юридичною особою, що зареєстрована
20.09.2010 Печерською районною у місті
Києві державною адміністрацією; на
момент здійснення господарських
операцій була зареєстрованою, на день
судового розгляду - перебуває в стані
припинення за рішенням засновників.

Узагальнюючи відомості, зазначені в
акті перевірки від 19.12.2013 №
368/10-06/22-2/32904353, у порівнянні з іншими
доказами, зібраними судом під час
судового розгляду, враховуючи
пояснення представників позивача,
судом встановлено, що посадові особи
податкового органу під час перевірки
не перевіряли і не піддавали аналізу
первинні фінансово-господарські
документи, що відображують операції з
оприбуткування на складі придбаних
товарів, оплату їх вартості та подальшу
реалізацію, аналіз господарських
операцій на предмет їх документального
відображення в бухгалтерському та
податковій звітності не здійснювали.

Висновки Броварської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області про фіктивність
господарських операцій між позивачем
та його контрагентами ґрунтуються не
на даних безпосередньої перевірки
активів і дослідження
фінансово-господарських документів
позивача та економічної суті
господарських операцій, а на висновках
інших податкових органів, викладених в
актах перевірок вказаних контрагентів.

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд зазначає
наступне.

Як вже зазначалось, податкові
повідомлення-рішення про визначення
позивачу грошових зобов'язань з
податку на додану вартість та податку
на прибуток прийнято податковим
органом у зв'язку з включенням
позивачем до складу податкового
кредиту сум податку на додану вартість,
сплачених ТОВ "СД-Груп Плюс", ТОВ "Пегас
2009", ТОВ "Конкорд-Ексім", ТОВ "ТВС
Енергостандарт", ТОВ "Вайпергруп" у
складі ціни придбаної сировини, а також
формуванням валових витрат за рахунок
коштів, сплачених вказаним
контрагентам в оплату за придбану
сировину за господарськими операціями,
які в дійсності не відбувались (є
фіктивними).

Таким чином, вирішення даної справи
залежить від доведеності суду фактів
реальності господарських операцій з
поставки товарів, за результатами
здійснення яких податковим органом
прийняті оспорювані податкові
повідомлення-рішення.

Відповідно до статей 11, 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу. В адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Як встановлено судом, факт поставки
позивачу товару та оплати його
вартості підтверджується
документально, господарські операції
належним чином відображені у
бухгалтерському обліку позивача та
податковій звітності; право на
формування податкового кредиту з
податку на додану вартість
підтверджується податковими
накладними.

Наявність певної податкової
інформації, одержаної від інших
підрозділів податкової служби чи з
інформаційних систем державної
податкової служби, що не є юридичним
фактом, висновків експертних установ,
утворює лише привід і підстави для
перевірки такої інформації, може
породжувати певні сумніви щодо
законності господарських операцій
платника податків, однак не є
беззаперечним доказом того факту, що в
дійсності ніякі товари (роботи,
послуги) не отримувались платником
податків від його контрагента.

Суд зазначає, що податкові
повідомлення-рішення, на підставі яких
визначаються податкові зобов'язання
платника податків, приймаються
податковим органом за результатами
безпосередньої оцінки
фінансово-господарських документів,
активів та інших обставин
господарської діяльності особи, з
дотриманням визначеної законом
процедури, висновки податкового органу
не можуть ґрунтуватися неперевірених
припущеннях чи суб'єктивних думках
посадових осіб інших податкових
органів, а повинні доказуватись як факт
і підтверджуватись документально.

З дослідженого у судовому засіданні
акту виїзної перевірки позивача
убачається, що посадові особи
податкового органу факти поставки
товарів у дійсності не перевіряли,
безпосереднього аналізу
фінансово-господарських документів не
робили, а відобразили в акті перевірки
лише суб'єктивні думки посадових осіб
інших податкових органів щодо
контрагентів позивача.

Таким чином, висновки податкового
органу про фіктивність господарських
операцій, що здійснювались між
позивачем та ТОВ "СД-Груп Плюс", ТОВ
"Пегас 2009", ТОВ "Конкорд-Ексім", ТОВ "ТВС
Енергостандарт", ТОВ "Вайпергруп" є
безпідставними.

З приводу визначення позивачем
податкових зобов'язань з податку на
прибуток суд зазначає наступне.

Платники податку на прибуток
підприємств, об'єкта, база та ставки
оподаткування, перелік
неоподатковуваних та звільнених від
оподаткування операцій, особливості
оподаткування, порядок обліку,
звітування та внесення податку до
бюджету визначаються розділом ІІІ
Податкового кодексу України.

В силу статті 149 Податкового кодексу
України податковою базою для цілей
оподаткування податком на прибуток
визнається грошове вираження прибутку
як об'єкта оподаткування, визначеного
згідно із статтею 134 цього Кодексу, з
урахуванням положень статей 135 - 137 та 138
- 143 цього Кодексу.

Підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134
Податкового кодексу України
передбачено, що прибуток із джерелом
походження з України та за її межами
визначається шляхом зменшення суми
доходів звітного періоду, визначених
згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу,
на собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та суму
інших витрат звітного податкового
періоду, визначених згідно зі статтями
138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням
правил, встановлених статтею 152 цього
Кодексу;

Витрати у розумінні Податкового
кодексу України - це сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілом
власником) (підпункт 14.1.27 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України).

До складу валових витрат що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування відповідно до пункту 138.1
статті 138 Податкового кодексу України,
входять: витрати від операційної
діяльності, які визначаються згідно з
пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, 138.11 цієї
статті:інші витрати, визначені згідно з
пунктами 138.5, 138.10 -138.12 цієї статті,
пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього
Кодексу; крім витрат, визначених у
пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139
цього Кодексу.

При цьому, згідно з підпунктом 138.2
статті 138 Податкового кодексу України
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1
статті 139 Податкового кодексу України
не включаються до складу валових
витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Однак, як встановлено судом, кошти
сплачені позивачем його контрагентам в
оплату за поставлений товар, є
пов'язаними з основною діяльністю
позивача, а витрати підтверджуються
документально.

Фактів порушення позивачем обмежень,
установлених статтею 139 Податкового
кодексу України, податковим органом
суду не наведено і не доведено.

За недоведеності відповідачем факту
безтоварності господарських операцій
висновки податкового органу про
неправомірне формування позивачем
валових витрат, а також про заниження
податку на прибуток підприємств є
безпідставними.

Тому, податкове повідомлення від 09.01.2014
№ , згідно з яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем "Податок на прибуток
приватних підприємств", підлягає
скасуванню як безпідставне.

З приводу визначення позивачем
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 185.1 статті 185
Податкового кодексу України об'єктом
оподаткування ПДВ є операції платників
податку, зокрема, з постачання послуг,
місце постачання яких розташоване на
митній території України, відповідно
до статті 186 цього Кодексу.

Порядок формування податкового
кредиту з податку на додану вартість
визначено статтею 198 Податкового
кодексу України, згідно з якою право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій, зокрема, з придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається: дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/ послуг, що
підтверджено податковою накладною
(пункт 198.2 статті 198 Податкового кодексу
України на час вчинення спірних
операцій та видачі податкової
накладної).

Відповідно до пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

В силу положень пункту 198.6 статті 198
Податкового кодексу України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, які попередньо віднесені
до податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону (пункт 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України).

Податкова накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг (пункт 201.4
статті 201 Податкового кодексу України).

Податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця (пункт 201.6 статті 201
Податкового кодексу України).

Пунктом 201.10 статті 201 Податкового
кодексу України передбачено, що
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Аналіз положень податкового
законодавства дозволяє дійти висновку,
що право на формування податкового
кредиту з податку на додану вартість
виникає у платника податків за
наявності сукупності таких елементів:
(1) наявності у сторін спеціальної
податкової правосуб'єктності (особа, що
видає податкову накладну, повинна бути
зареєстрованою як платник ПДВ); (2)
фактичного (реального) здійснення
оподатковуваних операцій
постачальником на користь покупця; (3)
наявності причинно-наслідкового
зв'язку між операцією з придбання
товарів чи послуг та потребою
використання в господарській
діяльності; (4) документального
підтвердження факту здійснення
господарської операції сукупністю
належним чином складених (оформлених)
первинних та інших документів (у т.ч.
платіжних), які зазвичай супроводжують
операції певного виду та підтверджують
їх фактичне виконання; (5) наявності у
покупця належним чином складеної
податкової накладної (має усі
обов'язкові реквізити).

Суд на підставі оцінки наявних у справі
матеріалів та доказів у їх сукупності
встановив, що факт поставки товару та
оплати його вартості підтверджується
документально. Твердження податкового
органу про безтоварність
господарської операції у судовому
засіданні не були доказані, а надані
позивачем докази є переконливими і
достатніми для висновку суду щодо
реальності господарських операцій.

Тому, податкові повідомлення-рішення
від 09.01.2014 № , згідно з яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість та від 09.01.2014 № щодо
зменшення розміру від'ємного значення
суми податку на додану вартість
підлягають скасуванню як безпідставні.

За наведених обставин позов підлягає
задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Позивачем за подання позовної заяви
сплачено судовий збір. Доказів
понесення інших судових витрат позивач
суду не надав. Таким чином, судові
витрати щодо сплати судового збору
підлягають присудженню з державного
бюджету на користь позивача.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159 -
163, 167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Броварської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області, а саме:

від 09.01.2014 № , згідно з яким
Товариству з обмеженою
відповідальністю "Резинпромсервис"
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем "Податок на прибуток
приватних підприємств" на загальну
суму 197711,00 грн., з яких: 188427,00 грн. - за
основним платежем; 9284,00 грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафом);

від 09.01.2014 № , згідно з яким
Товариству з обмеженою
відповідальністю "Резинпромсервис"
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем "Податок на додану вартість
із вироблених в Україні товарів (робіт,
послуг)" на загальну суму 162759,00 грн., з
яких: 108505,00 грн. - за основним платежем;
54254,00 грн. - за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафом);

від 09.01.2014 № , згідно з яким
Товариству з обмеженою
відповідальністю "Резинпромсервис"
зменшено розмір від'ємного значення
суми податку на додану вартість за
квітень 2011 року у розмірі 56748,00 грн.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Резинпромсервис"
судові витрати у сумі 487 (чотириста
вісімдесят сім) гривень 20 коп.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Волков А.С.

Дата виготовлення і підписання повного
тексту постанови - "07" лютого 2014 р.