Справа № 2а-4055/11/2070
Суддя: Борисенко І.В.
Дата ухвалення: 2014-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" лютого 2014 р. м. Київ
К/9991/53805/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:головуючого
суддіБорисенко І.В.суддів Кошіля
В.В. Моторного О.А.,розглянувши у
попередньому судовому
засіданнікасаційну скаргуфізичної
особи-підприємця ОСОБА_4на
постановуХарківського апеляційного
адміністративного суду від 08.08.2012у
справі № 2-а-4055/11/2070за
позовомфізичної особи-підприємця
ОСОБА_4доДержавної податкової
інспекції у Фрунзевському районі м.
Харковапроскасування податкового
повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа підприємець ОСОБА_4
звернувся до суду із адміністративним
позовом, у якому просив скасувати
податкові повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Фрунзевському районі м. Харкова від
10.12.2010 № /0, № /0.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 08.10.2011 у
задоволені позову було відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 08.08.2012
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 18.10.2011
скасовано в частині відмови в
задоволення позову про скасування
податкового повідомлення-рішення
№ /0 від 10.12.2010 та прийнято в цій
частині нову постанову, якою вказані
позовні вимоги задоволено. В іншій
частині - постанова Харківського
окружного адміністративного суду від
08.10.2011 залишена без змін.

Не погоджуючись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, позивач подав
касаційну скаргу, в якій просить
прийняти нове рішення, яким змінити
рішення суду апеляційної інстанції в
частині відмови в задоволенні позовних
вимог про скасування податкового
повідомлення-рішення № /0 від
10.12.2012 та задовольнити вимоги в цій
частині, оскільки вважає, що судове
рішення в цій частині прийняте з
порушенням норм матеріального права.

Переглянувши судові рішення в межах
касаційної скарги, перевіривши повноту
встановлення судовими інстанціями
фактичних обставин справи та
правильність застосування ними норм
матеріального та процесуального права,
Вищий адміністративний суд України
дійшов висновку про відсутність
підстав для задоволення касаційної
скарги, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що:

- ДПІ у Фрунзевському районі міста
Харкова проведена документальна
планова виїзна перевірка позивача з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.08.2008 по 31.09.2010, за
результатами якої складено акт №
5554/17-211/НОМЕР_1 від 01.12.2010;

- в ході перевірки податковим органом
встановлено порушення позивачем ст.1,
ст.5 Указу Президента України «Про
спрощену систему оподаткування, обліку
і звітності суб'єкта малого
підприємництва» щодо заниження
совокупного доходу за період з 01.01.2008 по
31.12.2009 на 46 557,79 грн. та пп.7.3.1 п.7.3, пп.7.4.1
п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на
додану вартість», внаслідок чого
занижено податкові зобов'язання з
податку на додану вартість на суму 774,00
грн.;

- за результатами перевірки
відповідачем прийнято:

1) податкове повідомлення-рішення №
/0 від 10.12.2010, яким позивачу
визначено податкове зобов'язання з
податку на додану вартість у сумі 1 161
грн. (з яких: 774,00 грн. - основний платіж
та 387,00 грн. - штрафні (фінансові)
санкції);

2) податкове повідомлення-рішення №
/0 від 10.12.2010, яким позивачу
визначено податкове зобов'язання по
податку з доходів фізичних
осіб-суб'єктів підприємницької
діяльності в сумі 6 983,63 грн.;

- за результатами адміністративного
оскарження спірні податкові
повідомлення-рішення були залишені без
змін.

Висновок контролюючого органу про
вказані порушення позивачем
податкового законодавства зроблений
внаслідок того, що в ході перевірки
позивача посадовими особами
відповідача було встановлено, що в
результаті невірного визначення
граничного розміру обсягу виручки
позивачем у 2009 році, при якому останній
має право застосовувати спрощену
систему оподаткування, ФОП ОСОБА_4
неправомірно перебував на спрощеній
системі оподаткування, починаючи з 4
кварталу 2009 року. Крім того, позивачем
до складу податкового кредиту
безпідставно включено суми сплаченого
податку на додану вартість по
господарських операціях з С(Ф)Г
«Монолит», реальність здійснення яких
позивачем не підтверджена, та занижено
податкові зобов'язання по податку на
додану вартість, нарахованого на суму
коштів, надлишково перерахованих
позивачу від ТОВ «ТД Агроімпекс».

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції дійшов висновку, що
податковим органом доведено
правомірність прийняття спірних
податкових повідомлень-рішень у
зв'язку з встановленими порушеннями
позивачем податкового законодавства.

Скасовуючи постанову Харківського
окружного адміністративного суду
08.10.2011 в частині відмови в позові про
скасування податкового
повідомлення-рішення №/0 від
10.12.2010 та задовольняючи позовні вимоги
в цій частині, суд апеляційної
інстанції виходив з того, що оскільки у
1 кварталі 2009 року позивач перебував на
загальній системі оподаткування, тому
відповідачем помилково врахована
виручка, одержана позивачем в цьому
податковому періоді, при обчисленні
граничного обсягу виручки, отриманого
за час перебування позивача на
спрощеній системі оподаткування за 2009
рік.

В частині відмови в позові про
скасування податкового
повідомлення-рішення №/0 від
10.12.2010 суд апеляційної інстанції
погодився з висновком суду першої
інстанції про наявність порушень з
боку позивача вимог податкового
законодавства та заниження внаслідок
цього податкового зобов'язання з
податку на додану вартість.

Суд касаційної інстанції погоджується
з висновками судів попередніх
інстанцій в частині відмови в позові
про скасування податкового
повідомлення-рішення №/0 від
10.12.2010, з огляду на наступне.

Відповідно до пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Підпунктом 7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України
«Про податок на додану вартість
передбачено, що не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями.

Статтею 3 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» (із змінами та
доповненнями) передбачено, що
фінансова, податкова, статистична та
інші види звітності, що використовують
грошовий вимірник, ґрунтується на
даних бухгалтерського обліку.

Підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій (ст.9
названого Закону).

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, між позивачем (як покупцем)
та С(Ф)Г «Монолит» (як продавцем) були
укладені договори купівлі-продажу б/н
від 01.10.2009 та №76 від 12.11.2009, за умовами
яких С(Ф)Г «Монолит» зобов'язується
передати, а позивач - прийняти та
оплатити отриманий товар (пшеницю). На
підтвердження реальності укладених
договорів позивачем були надані лише
податкові накладні та банківські
виписки. Також судами попередніх
інстанцій встановлено, що позивачем не
надано документального підтвердження
факту оприбуткування вказаного товару,
його зберігання та подальшого
використання в господарській
діяльності.

Враховуючи встановлені судами
попередніх інстанцій обставини,
колегія суддів погоджується з
висновками судів щодо правомірності
податкового повідомлення-рішення
№/0 від 10.12.2010 з огляду на те, що
наявність лише належним чином
оформленої податкової накладної не є
вичерпною підставою для формування
податкового кредиту з податку на
додану вартість, оскільки, виходячи з
системного аналізу приписів Закону
України «Про податок на додану
вартість», невід'ємними умовами
віднесення до податкового кредиту
сплачених сум податку на додану
вартість на підставі податкових
накладних, виданих контрагентом
позивача, є реальність господарських
операцій, на підставі яких були
виписані податкові накладні, та
подальше використання придбаних
товарів (послуг) в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Крім того, судами попередніх інстанцій
встановлено, що між позивачем (як
продавцем) та ТОВ «ТД Агроімпекс» (як
покупцем) був укладений договір
купівлі-продажу б/н від 17.07.2009, за
умовами якого позивач зобов'язується
передати, а ТОВ «ТД Агроімпекс»
оплатити товар. Також судами
встановлено, що ТОВ «ТД Агроімпекс»
надлишково перерахувало на
розрахунковий рахунок позивача
грошові кошти, які не були повернуті
останнім, внаслідок чого позивачем
занижено податкові зобов'язання з
податку на додану вартість за липень 2009
року на суму 201,67 грн.

У відповідності до пп.7.3.1 п.7.3 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» датою виникнення податкових
зобов'язань з поставки товарів (робіт,
послуг) вважається дата, яка припадає
на податковий період, протягом якого
відбувається будь-яка з подій, що
сталася раніше: або дата зарахування
коштів від покупця (замовника) на
банківський рахунок платника податку
як оплата товарів (робіт, послуг), що
підлягають поставці, а у разі поставки
товарів (робіт, послуг) за готівкові
грошові кошти - дата їх оприбуткування
в касі платника податку, а при
відсутності такої - дата інкасації
готівкових коштів у банківській
установі, що обслуговує платника
податку; або дата відвантаження
товарів, а для робіт (послуг) - дата
оформлення документа, що засвідчує
факт виконання робіт (послуг) платником
податку.

З урахуванням обставин справи,
встановлених судами передніх
інстанцій, та вищенаведених положень
податкового законодавства, суд
касаційної інстанції погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій,
не спростованими доводами касаційної
скарги, щодо правомірності винесеного
відповідачем податкового
повідомлення-рішення №
/0 від 10.12.2010.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав вважати, що при прийнятті
оскаржуваних судових рішень в частині
відмови в задоволенні позову про
скасування податкового
повідомлення-рішення №/0 від
10.12.2010 судами були порушені норми
матеріального чи процесуального права.

Відповідно до ст.224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин та з урахуванням
викладеного, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України не
знаходить підстав, які могли б
призвести до скасування оскаржуваних
судових рішень в частині відмови в
задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 220, 2201, 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 залишити без
задоволення.

2. Постанову Харківського апеляційного
адміністративного суду від 08.08.2012
залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, передбачених статтею 237
Кодексу адміністративного судочинства
України, у порядку та в строки,
встановлені статтями 236 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя І.В. Борисенко
СуддіВ.В. Кошіль О.А. Моторний