Справа № 2а-11962/10/0470
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2014-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:
головуючого суддіІльков В.В. при
секретаріМофі І.В., за участю:
представника позивача представника
відповідача Сорокіна В.В.,
Бурковської О.М., розглянувши у
відкритому судовому засіданні у місті
Дніпропетровську адміністративну
справу за адміністративним позовом
публічного акціонерного товариства
«Дніпропетровський трубний завод» до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників податків у
м.Дніпропетровську Міжрегіонального
головного управління Міндоходів, за
участю Прокурора Ленінського району
м.Дніпропетровська, про визнання
недійсними податкових
повідомлень-рішень, -
Судді Дніпропетровського окружного
адміністративного суду Ількову В.В.
відповідно до розпорядження голови
суду «Щодо призначення повторного
автоматичного розподілу справ» від
19.12.2011р. за № 205д була передана
позовом відкритого акціонерного
товариства «Дніпропетровський трубний
завод» до Спеціалізованої державної
податкової інспекції по роботі з
великими платниками податків у
м.Дніпропетровську, за участю
Прокурора Ленінського району
м.Дніпропетровська, про визнання
недійсними податкових
Судом було встановлено, що ухвалою
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 21.03.2011р.
було зупинено провадження в зазначеній
адміністративній справі до набрання
законної сили судовим рішенням
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду по справі за
позовом відкритого акціонерного
товариства «Дніпропетровський трубний
завод» до Спеціалізованої державної
податкової інспекції по роботі з
великими платниками податків у
м.Дніпропетровську про визнання
недійсними податкових
Ухвалою Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 19.12.2011р.
зазначену справу було прийнято до
Ухвалами Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 14.01.2014р. у
справі поновлено провадження та
здійснено заміну первісних позивача та
відповідача на належних у зв'язку із
реорганізацією юридичних осіб.

У обґрунтування позову зазначено, що на
підставі висновків, викладених в акті
перевірки від 11.06.2010р. за № 1319/08-02/2-05393122,
відповідачем були прийняті
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення №/0 від
18.06.2010р. на загальну суму 874 975,00 гривень,
№/1 від 08.07.2010р. на загальну суму 874
975,00 гривень, №/2 від 23.09.2010 року. У
Акті перевірки відповідач робить
висновки щодо порушення п.п 7.4.4 п. 7.4 ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість» (був чинним на момент
виникнення спірних правовідносин),
внаслідок чого позивачем завищено суму
податкового кредиту по матеріальним
запасам, які використано не у
господарській діяльності, тобто сума
податкового кредиту підлягає
зменшенню враховуючи суму отриманих
підприємством збитків у частині їх
матеріальної складової, що, на думку
податкового органу, призвело до
порушення абз. «б» п.п.7.7.2 п.7.7 ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість» (був чинним на момент
виникнення спірних правовідносин),
внаслідок чого завищено від'ємне
значення, яке після бюджетного
відшкодування включається до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду на загальну суму
2500824,00 гривень. Відповідач стверджує, що
позивачем порушено порядок ведення
податкового обліку по відображенню
результатів перевірки у рядку 23.4
поточної декларації, а саме: позивачем
не зменшено залишок від'ємного
значення, яке після бюджетного
відшкодування включається до складу
податкового кредиту березня 2010 року. На
думку відповідача, валові витрати та
податковий кредит позивача повинні
бути зменшені на суму збитків,
отриманих позивачем від операцій
продажу власної продукції за цінами,
нижчими собівартості, оскільки
відповідач вважає, що такі операції не
належать до господарської діяльності,
проте, позивач зазначає, що жодна з норм
законодавства не обмежує період часу, у
якому підприємств повинно досягти
цілей щодо отримання доходу і не вказує
на необхідність коригування валових
витрат та застосування штрафних
санкцій у разі недосягнення мети для
реалізації, якої здійснюється
господарська діяльність. При цьому у
законодавстві визначено господарську
або підприємницьку діяльність не як
діяльність по отриманню доходу та/або
прибутку, а як діяльність, направлену
на отримання доходу або/та прибутку.
Позивач вважає вищезазначені висновки
відповідача безпідставними та
необґрунтованими. На підставі
вищевикладених обставин, оскаржувані
податкові повідомлення-рішення
підлягає визнанню недійсними.

Прокурор у судове засідання не прибув,
про дату, час та місце розгляду справи
повідомлявся належним чином.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав в
повному обсязі та просив позов
задовольнити.

Представник відповідача у судовому
засіданні заперечував проти позову та
просив відмовити в задоволенні
позовних вимог в повному обсязі, в
обґрунтування своєї позиції зазначив,
що під час проведення перевірки та
винесення оскаржуваних рішень
відповідач діяв у межах законодавства.

За даних обставин суд, керуючись
положеннями ст.128 КАС України, вважає за
можливе розглянути справу за
відсутності прокурора.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши доводи та пояснення
представників сторін, дослідивши
подані до суду докази, оцінивши їх за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді у судовому
процесі всіх обставин справи, суд
встановив таке.

На підставі направлення від 20.05.2010р. за
№139/08-02/2, виданого СДПІ по роботі з ВПП у
м.Дніпропетровську Плюсніній О.М.,
головному державному податковому
ревізору-інспектору І рангу сектору
перевірок відшкодування ПДВ відділу
податкового супроводження підприємств
металургійної галузі СДПІ по роботі з
ВПП у м.Дніпропетровську, згідно зі ст.
11 Закону України «Про державну
податкову службу в Україні», підпункту
7.7.5 пункту 7.5 статті 7 Закону України
«Про податок на додану вартість» та
відповідно до наказу СДПІ по роботі з
ВПП у м. Дніпропетровську від 20.05.2010р. за
№181, проведено позапланову виїзну
перевірку відкритого акціонерного
товариства «Дніпропетровський трубний
завод» (скорочено - ВАТ «ДТЗ») з питань
достовірності нарахування суми
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість у сумі 3 364 759 грн. за
березень 2010 року, яка виникла за
рахунок від'ємного значення з ПДВ, що
декларувалось у жовтні та грудні 2008
року, лютий, травень, червень, та
грудень 2009 року, січень та лютий 2010
року, відповідно до затвердженого
плану перевірки.

За результатами перевірки складено акт
від 11.06.2010р. за № 1319/08-02/2-05393122.

У пункті 3.3 акту перевірки «Перевірка
достовірності нарахування суми ПДВ, що
підлягає бюджетному відшкодуванню за
березень 2010 року» встановлено таке.

Перевіркою показників Довідки щодо
залишку суми від'ємного значення
попередніх податкових періодів, що
залишається непогашеним після
бюджетного відшкодування, отриманого у
звітному податковому періоді, та
підлягає включенню до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду (додатку 2 до
податкової декларації за березень 2010
року), встановлені порушення.

Згідно з даними податкової декларації
з ПДВ платника за березень 2010 року та
додатка 3 до декларації «Розрахунок
суми бюджетного відшкодування» ВАТ
«ДТЗ» відображені такі показники:

- залишок від'ємного значення
попереднього податкового періоду, за
вирахуванням суми податку, яка
підлягає сплаті до бюджету за
підсумками поточного звітного періоду
(рядок 24 податкової декларації
звітного податкового періоду) -
відхилення 2 500 824 грн.;

- частина залишку від'ємного значення,
фактично сплачена отримувачем товарів
(послуг) у попередніх податкових
періодах постачальникам таких товарів
(послуг) (гр.4 додатку 2 до податкової
декларації звітного податкового
періоду) - відхилення 874 975 грн.;

- сума, що підлягає бюджетному
відшкодуванню: (сума, указана в рядку 1,
у межах суми, указаної в рядку 3)
(значення цього рядка переноситься до
рядка 25 податкової декларації за
поточний звітний податковий період) -
відхилення 874 975 гривень.

У ході проведення планової
документальної перевірки (акт
№406/08-02/2-05393122 нвід 13.03.2010 року) за період
з 01.10.2008 по 30.09.2009 року, встановлено
порушення п.п.7.4.4 п.7.4 ст.7 Закону України
«Про податок на додану вартість» від
03.04.97р. № 163/97-ВР, внаслідок чого
підприємством завищено суму
податкового кредиту по тим
матеріальним запасам, які використано
не у господарській діяльності, тобто
сума даткового кредиту підлягає
зменшенню враховуючи суму отриманих
підприємством запасів в частині їх
матеріальної складової, що призвело до
порушення абз. «б» пп.7.7.2 7.7 ст.7 Закону
України № 168/97-ВР від 03.04.1997 року,
внаслідок чого завищено від'ємне
значення, яке після бюджетного
відшкодування включається до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду на загальну суму 2
500 824 гривень.

Враховуючи встановлене порушення ВАТ
«Дніпропетровський трубний завод»
необхіднобуло відобразити результати
перевірки в рядку 23.4 декларації
наступного звітного періоду. При цьому
наступним є період, що настає після
періоду, за який платник ПДВ подав
останню декларацію з ПДВ, тобто
платнику необхідно при поданні першої
декларації після перевірки, в даному
випадку в декларації за березень 2010
року, зменшити рядок 23 декларації.

Відображення результатів акту в
звітній декларації передбачено
підпунктом 5.12.5. наказу ДПАУ від 30.05.1997р.
за № 166 «Про затвердження форми
податкової декларації та порядку її
заповнення і подання», зареєстрованого
в Міністерстві юстиції України 09.07.1997 р.
за № 250/2054, де зазначено, що рядок 23.4
передбачений для відображення
збільшення або зменшення залишку
від'ємного значення, який після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного податкового періоду (рядок
26) за результатами камеральної чи
документальної перевірки, проведеної
податковим органом. Зменшення
відбувається у разі, коли за
результатами перевірки встановлено
завищення задекларованої платником
суми податкового кредиту та/або
заниження податкового зобов'язання.
Така сума зменшення рядка 26
відображається зі знаком «-» в рядку 23.4
податкової декларації наступного
звітного періоду, тобто ВАТ «ДТЗ»
необхідно було встановлене в ході
проведення комплексної документальної
гвірки завищення суми від'ємного
значення, що включається до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду в розмірі 2 500 824
грн. відобразити в рядку 23.4 декларації
з ПДВ за березень 2010 року з від'ємним
значенням, однак, підприємством
вищезазначену суму не включено до
рядку 23.4 звітної декларації. Таким
чином, платником порушено абз. «б»
пп.7.7.2 п.7.7 ст.7 Закону України № 168/97-ВР
від 03.04.1997 року (у частині невірного
визчення суми від'ємного значення, яке
після бюджетного відшкодування
включається складу податкового
кредиту березня 2010 року, на загальну
суму 2 500 824 грн.), що призвело до:

- порушення абз. б) пп.7.7.2 п.7.7 ст.7 Закону
України № 168/97-ВР від 03.04.1997р., внаслідок
чого завищено від'ємне значення за
березень 2010 року, яке після бюджетного
відшкодування включається до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду на загальну суму 1
625 849 грн.

- порушення абз. а) пп.7.7.2 п.7.7 ст.7 Закону
України № 168/97-ВР від 03.04.1997р., внаслідок
чого завищено від'ємне значення, яке
підлягає бюджетному відшкодуванню за
березень 2010 року на загальну суму 874975
грн.

За висновками акту перевіркою
встановлені наступні порушення:

- п.п. «д» п. 6.5 ст. 6 та п.п. 7.3.6 п. 7.3 ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість» за № 168/97-ВР від 03.04.1997 року,
внаслідок чого підприємством занижені
податкові зобов'язання з ПДВ за
березень 2010 року у сумі 58813 грн.;

- абз. «б» пп.7.7.2 п.7.7 ст.7 Закону України
Про податок на додану вартість» за №
168/97-ВР від 03.04.1997 року підприємством
завищено суму від'ємного значення, що
зараховується до складу податкового
кредиту наступного податкового
періоду, а саме: березень 2010 року, в сумі
2 500 824 гривень.

Вищевикладене призвело до:

- порушення абз. а) пп.7.7.2 п.7.7 ст.7 Закону
України № 168/97-ВР від 03.04.1997 року,
внаслідок чого завищено від'ємне
значення, яке підлягає бюджетному
відшкодуванню за березень 2010 року на
загальну суму 874 975 грн.

- порушення абз. б) пп.7.7.2 п.7.7 ст.7 Закону
України № 168/97-ВР від 03.04.1997 року,
внаслідок чого завищено від'ємне
значення за березень 2010 року, яке після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного податкового періоду на
загальну суму 1 684 662 грн.

На підставі висновків акту перевірки
від 11.06.2010р. за № 1319/08-02/2-05393122,
відповідачем були прийняті
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення:

- за №/0 від 18.06.2010р., яким за
порушення положень абз. а), б) п.п.7.7.2 п.7.7
ст.7 Закону України № 168/97-ВР від 03.04.1997
року зменшено суму бюджетного
відшкодування (у тому числі заявленого
у рахунок зменшення податкових
зобов'язань наступних періодів) з ПДВ у
розмірі 874 975,00 гривень;

- за №/1 від 08.07.2010р., яким за
порушення положень абз. а), б) п.п.7.7.2 п.7.7
ст.7 Закону України № 168/97-ВР від 03.04.1997
року зменшено суму бюджетного
відшкодування (у тому числі заявленого
у рахунок зменшення податкових
зобов'язань наступних періодів) з ПДВ у
розмірі 874 975,00 гривень;

- за №/2 від 23.09.2010 року, яким за
порушення положень абз. а), б) п.п.7.7.2 п.7.7
ст.7 Закону України № 168/97-ВР від 03.04.1997
року зменшено суму бюджетного
відшкодування (у тому числі заявленого
у рахунок зменшення податкових
зобов'язань наступних періодів) з ПДВ у
розмірі 874 975,00 гривень.

Позивачем оскаржувались зазначені
податкові повідомлення-рішення у
адміністративному порядку, однак,
скарги були залишені без задоволення, а
рішення - без змін.

Досліджуючи правомірність викладених
у акті перевірки обставин та висновків,
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень, суд встановив таке.

В основу порушень, викладених у акті
перевірки від 11.06.2010р. за № 1319/08-02/2-05393122
відповідачем були покладені, зокрема,
висновки акту №406/08-02/2-05393122 від 13.03.2010
року в якому податковий орган зазначив
про порушення позивачем, зокрема,
положень п.п.7.4.4 п.7.4 ст.7 Закону України
«Про податок на додану вартість»,
внаслідок чого підприємством завищено
суму податкового кредиту на загальну
суму 6 462 568,00 грн., порушення полягає в
тому, що позивач за 9 місяців 2009 року
завищив суму податкового кредиту в
частині матеріальної складової
запасів, а саме необґрунтовано відніс
до складу валових витрат витрати, які
не вважаються витратами пов'язаними з
веденням господарської діяльності -
реалізація за цінами, що є нижчими ніж
виробнича собівартість виготовленої
продукції у загальній сумі 32 312 840,04
гривень.

Правомірність зазначеного висновку
акту перевірки №406/08-02/2-05393122 від 13.03.2010
року та прийнятих на його основі
податкових повідомлень-рішень
досліджувалась у судовому порядку -
справа № 2а-5735/10/0470 за позовом
відкритого акціонерного товариства
«Дніпропетровський трубний завод» до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з великими
платниками податків у
м.Дніпропетровську Міжрегіонального
головного управління Міндоходів про
визнання недійсними податкових
повідомлень - рішень.

Зазначена справа була розглянута по
суті заявлених позовних вимог із
прийняттям Дніпропетровським окружним
адміністративним судом 11.02.2011р.
постанови, якою суд визнав
протиправними та скасував податкові
повідомлення - рішення: №/0 від
29.03.2010 року та № /1 від 26.04.2010 року
про зменшення суми бюджетного
відшкодування ПДВ у розмірі 3 961 745,00
грн., у тому числі - невідшкодованого на
момент перевірки у розмірі 2 955 035,00 гри.,
відшкодованого на момент перевірки у
розмірі 1 006 710,00 грн.; штрафні (фінансові
санкції) в сумі 503 355,00 грн., всього на
загальну суму 4 465 100,00 грн., а також
визнав протиправними та скасував
податкові повідомлення - рішення
№/0 від 29.03.2010 року та № /1 від
26.04.2010 року щодо нарахування штрафних
санкцій на суму 387 765, 29 гривень.

Зазначене рішення оскаржувалось у
апеляційному порядку, ухвалою
Дніпропетрвоського апеляційного
адміністративного суду від 05.12.2013р.
апеляційна скарга Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
у м. Дніпропетровську Міжрегіонального
головного управління Міндоходів -
залишена без задоволення, а постанова
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 11 лютого 2011
року у справі № 2а-5735/10/0470 - без змін.

Відповідно до ч. 5 ст. 254 КАС України
постанова або ухвала суду апеляційної
чи касаційної інстанції за наслідками
перегляду, постанова Верховного Суду
України набирають законної сили з
моменту проголошення, а якщо їх було
прийнято за наслідками розгляду у
письмовому провадженні, - через п'ять
днів після направлення їх копій особам,
які беруть участь у справі.

Отже, рішення у справі № 2а-5735/10/0470
набрало законної сили.

Відповідно до частини 5 статті 124
Конституції України судові рішення
ухвалюються судами іменем України і є
обов'язковими до виконання на всій
території України.

Частиною 2 статті 14 Кодексу
адміністративного судочинства України
також визначено, що постанови та ухвали
суду в адміністративних справах, що
набрали законної сили, є обов'язковими
для виконання на всій території
України.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Зазначеними рішеннями суду по справі №
2а-5735/10/0470 встановлено наступне.

Актом перевірки від 13.03.2010 року
№406/08-02/2-05393122 зазначено, що позивачем
порушено п.п.7.4.4 п.7.4 ст.7 Закону України
«Про податок на додану вартість»,
внаслідок чого підприємством завищено
суму податкового кредиту на загальну
суму 6462568,00 грн. Порушення полягає в
тому, що позивач за 9 місяців 2009 року
завищив суму податкового кредиту в
частині матеріальної складової
запасів, а саме необгрунтовано відніс
до складу валових витрат витрати, які
не вважаються витратами пов'язаними з
веденням господарської діяльності -
реалізація за цінами, що є нижчими, ніж
виробнича собівартість виготовленої
продукції у загальній сумі 32312840,04 грн.

Відповідно з пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» від 03.04.1997 року № 168/97-ВР (далі
- Закон № 168/97-ВР), який був чинним на час
виникнення спірних правовідносин між
сторонами, податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

У відповідності з пп. 7.4.5 ст. 7 Закону
(168/97-ВР) не підлягають включенню до
складу податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг),
не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Відповідно до пп.7.5.1 п.7.5 ст.7 Закону
України "Про податок на додану
вартість" датою виникнення права на
податковий кредит є дата здійснення
першої з подій:

або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків;

або дата отримання податкової
накладної, що засвідчує факт придбання
платником податку товарів (робіт,
послуг).

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Тобто необхідною умовою для віднесення
сплачених у ціні товарів (послуг) сум
податку на додану вартість є факт
придбання товарів та послуг із метою їх
використання в господарській
діяльності.

Відповідно з п.п. 5.1 ст. 5 Закону України
"Про оподаткування прибутку
підприємств" від 28.04.1994 року № 334/94-ВР
(далі - Закон № 334/94-ВР) (в редакції, на
час виникнення спірних відносин)
валові витрати виробництва та обігу
(далі - валові витрати) - сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Відповідно до п.п. 5.2.1 п. 5.2. ст. 5 Закону №
334/94-ВР, до складу валових витрат
включаються суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

За змістом підпункту 5.3.9 пункту 5.3 цієї
ж статті Закону не належать до складу
валових витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Між тим, пункти 5.3-5.7 вказаної статті не
передбачають обмежень щодо віднесення
до валових витрат, витрат на придбання
матеріалів, які були використані у
виробництві, а отримана з них продукція
була реалізована нижче собівартості.

Згідно з п.5.11 ст.5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
установлення додаткових обмежень щодо
віднесення витрат до складу валових
витрат платника податку, крім тих, що
зазначені у цьому Законі, не
дозволяється.

Отже, з урахуванням викладеного та
враховуючи те, що термін «господарська
діяльність» не включає такої
обов'язкової ознаки, як одержання
прибутку, оскільки неотримання
прибутку від окремої господарської
операції не може свідчити про
відсутність у цієї операції ознак
господарської діяльності, зокрема,
діяльність позивача з придбання
первинної сировини та виробництва з
неї продукції при здійсненні окремих
господарських операцій
супроводжується лише витратами, крім
того, за своїм змістом термін
«господарська діяльність» значно
ширше «господарської операції»,
оскільки передбачає сукупність
здійснюваних платником податку
господарських операцій, і у
відповідності до Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
оподаткуванню підлягають не
господарські операції, а господарська
діяльність за звітний податковий
період, а тому продаж товарів
нерезиденту навіть за ціною нижчою
ціни придбання є господарською
діяльністю в розумінні Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» та діяльністю,
направленою на отримання доходу. Тому
вартість придбаної сировини
правомірно віднесено позивачем до
складу валових витрат виробництва.

Крім того згідно з п. 1.20.1 ст. 1 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» якщо цим пунктом не
встановлено інше, звичайною вважається
ціна товарів (робіт, послуг), визначена
сторонами договору. Якщо не доведене
зворотне, вважається, що така звичайна
ціна відповідає рівню справедливих
ринкових цін.

Пунктом 1.20.8. вказаного Закону
встановлено, що обов'язок доведення
того, що ціна договору не відповідає
рівню звичайної ціни у випадках,
визначених цим Законом, покладається
на податковий орган у порядку,
встановленому законом. При проведенні
перевірки платника податку податковий
орган має право надати запит, а платник
податку зобов'язаний обґрунтувати
рівень договірних цін або послатися на
норми абзацу першого підпункту 1.20.1
цього пункту.

Таким чином, вказані норми не надають
права податковому органу самостійно
встановлювати рівень звичайних цін.

Розглядаючи спір по суті суди першої та
апеляційної інстанції дійшли висновку
що, оскільки ВАТ «Дніпропетровський
трубний завод» у звітному періоді
придбана сировина в подальшому була
використана в його господарській
діяльності (тобто виробництві
продукції з метою реалізації), то її
вартість правомірно віднесено до
складу валових витрат виробництва, а
тому і вимоги п. 5.1 ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» дотримано.

Відповідно до положень п.п. 7.7.2 п.7.7 ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість», які, на думку, відповідача
було порушено позивачем і зазначене
призвело до завищення від'ємного
значення ПДВ за березень 2010 року, яке
після бюджетного відшкодування
включається до складу податкового
кредиту наступного податкового
періоду на загальну суму 1 625 849 грн. та
завищення від'ємного значення ПДВ, яке
підлягає бюджетному відшкодуванню за
березень 2010 року на загальну суму 874975
грн., якщо у наступному податковому
періоді сума, розрахована згідно з
підпунктом 7.7.1 цього пункту, має
від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів (послуг)
у попередніх податкових періодах
постачальникам таких товарів (послуг);

б) залишок від'ємного значення після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту кожного
наступного податкового періоду лише в
частині суми податку фактично
сплаченої отримувачем постачальникам
товарів (послуг) та при імпорті і
включається до розрахунку бюджетного
відшкодування наступного звітного
періоду;

залишок від'ємного значення, за яким не
проведено розрахунків з
постачальниками відображається в
податковій декларації з податку на
додану вартість окремим рядком для
визначення суми податку, яка може
підлягати відшкодуванню в частині
сплачених сум податку в наступних
звітних періодах;

залишок від'ємного значення після
бюджетного відшкодування
відображається у декларації з податку
на додану вартість окремим рядком та
включається до складу податкового
кредиту починаючи з першого звітного
періоду 2011 року.

Згідно із підпунктом 5.12.5 наказу ДПА
України «Про затвердження форми
податкової декларації та порядку її
заповнення і подання» від 30.05.1997р. за №
166 (зареєстрований в Міністерстві
юстиції України 09.07.1997 р. за № 250/2054)
рядок 23.4 передбачений для відображення
збільшення або зменшення залишку
від'ємного значення, який після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного податкового періоду (рядок
26) за результатами камеральної чи
документальної перевірки, проведеної
податковим органом. Зменшення
відбувається у разі, коли за
результатами перевірки встановлено
завищення задекларованої платником
суми податкового кредиту та/або
заниження податкового зобов'язання.
Така сума зменшення рядка 26
відображається зі знаком «-» в рядку 23.4
податкової декларації наступного
звітного періоду.

Таким чином, з огляду на те, що
порушення, встановлені актом перевірки
від 13.03.2010 року №406/08-02/2-05393122, а саме:
порушення п.п.7.4.4 п.7.4 ст.7 Закону України
"Про податок на додану вартість",
внаслідок чого підприємством завищено
суму податкового кредиту на загальну
суму 6462568,00 грн. (порушення полягало в
тому, що позивач за 9 місяців 2009 року
завищив суму податкового кредиту в
частині матеріальної складової
запасів, а саме - необгрунтовано відніс
до складу валових витрат витрати, які
не вважаються витратами пов'язаними з
веденням господарської діяльності -
реалізація за цінами, що є нижчими, ніж
виробнича собівартість виготовленої
продукції у загальній сумі 32312840,04 грн.)
не знайшло свого підтверження у
процесі судового розгляду справи №
2а-5735/10/0470, відсутнє і порушення, які є
наслідками зазначеного порушення, а
саме: порушення абз. «а», «б» пп.7.7.2 п.7.7
ст.7 Закону України № 168/97-ВР від 03.04.1997
року (у частині невірного визначення
суми від'ємного значення, яке після
бюджетного відшкодування включається
складу податкового кредиту березня 2010
року), тому і встановлене в ході
проведення комплексної документальної
перевірки завищення суми від'ємного
значення, що включається до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду в розмірі 2 500 824
грн. підприємство не повинно було
відображати в рядку 23.4 декларації з ПДВ
за березень 2010 року з від'ємним
значенням.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти
тільки на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, передбачений Конституцією
та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до положень ст. 71 КАС
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.
У адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Розглядаючи спір по суті, суд дійшов
висновку, що оскаржувані податкові
повідомлення-рішення №/0 від
18.06.2010р., №/1 від 08.07.2010р., №/2
від 23.09.2010р. прийняті не обґрунтовано,
тобто без урахування усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення,
не пропорційно, зокрема, без дотримання
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав та
інтересів особи і цілями, на досягнення
яких спрямоване це рішення, а тому
підлягає скасуванню.

Проте, позивач просить зазначені
податкові повідомлення-рішення не
скасувати, а визнати недійсними. З
приводу цього суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 162 КАС України при
вирішенні справи по суті суд може
задовольнити адміністративний позов
повністю або частково чи відмовити в
його задоволенні повністю або
частково.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 11 КАС
України суд розглядає адміністративні
справи не інакше як за позовною заявою,
поданою відповідно до цього Кодексу, і
не може виходити за межі позовних
вимог. Суд може вийти за межі позовних
вимог тільки в разі, якщо це необхідно
для повного захисту прав, свобод та
інтересів сторін чи третіх осіб, про
захист яких вони просять.

Згідно із п. 10.2 постанови пленуму ВАС
України «Про судове рішення в
адміністративній справі» від 20.05.2013р.
за № 7 із змісту статті 162 КАС України
випливає, що в разі задоволення позову
про визнання протиправним рішення
суб'єкта владних повноважень чи його
окремих положень суд повинен зазначити
про це в судовому рішенні та одночасно
застосувати один із встановлених
законом способів захисту порушеного
права позивача: про скасування або
визнання нечинними рішення чи окремих
його положень.

При цьому суди повинні мати на увазі, що
одночасне застосування обох способів
захисту порушеного права - визнання
спірного акта нечинним та скасування
такого акта - є помилковим.

Скасування акта суб'єкта владних
повноважень як способу захисту
порушеного права позивача
застосовується тоді, коли спірний акт
не породжує жодних правових наслідків
від моменту прийняття такого акта.

Визнання ж акта суб'єкта владних
повноважень нечинним означає втрату
чинності таким актом з моменту
набрання чинності відповідним судовим
рішенням або з іншого визначеного
судом моменту після прийняття такого
акта.

Суд визначає, що рішення суб'єкта
владних повноважень є нечинним, тобто
втрачає чинність з певного моменту
лише на майбутнє, якщо на підставі
цього рішення виникли правовідносини,
які доцільно зберегти.

При цьому суди повинні виходити з того,
що вимоги про визнання акта владного
органу недійсним або неправомірним
тощо є різними словесними формами
вираження одного й того самого способу
захисту порушеного права позивача, а
саме визнання акта протиправним.

З метою повного захисту прав, свобод та
інтересів позивача, зважаючи на
сукупність викладених обставин та
висновків, враховуючи протиправність
оскаржуваних рішень, суд вважає за
необхідне вийти за межі позовних вимог
і скасувати податкові
повідомлення-рішення №/0 від
18.06.2010р., №/1 від 08.07.2010р., №/2
від 23.09.2010 року.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку що позовні вимоги підлягають
задоволенню частково, а оскаржувані
податкові повідомлення-рішення -
скасуванню.

Відповідно до положень ст. 94 КАС
України відшкодуванню публічному
акціонерному товариству
«Дніпропетровський трубний завод»
підлягають витрати по сплаті судового
збору відповідно до частини
задоволених позовних вимог у сумі 1,7
гривень.

Керуючись ст.ст. 11, 70, 71, 86, 94, 158-163, 167 КАС
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов публічного
акціонерного товариства
«Дніпропетровський трубний завод» до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників податків у
м.Дніпропетровську Міжрегіонального
головного управління Міндоходів, за
участю Прокурора Ленінського району
м.Дніпропетровська, про визнання
недійсними податкових
повідомлень-рішень задовольнити
частково.

Скасувати наступні податкові
повідомлення-рішення:

- №/0 від 18.06.2010р. на загальну суму
874 975,00 гривень,

- №/1 від 08.07.2010р. на загальну суму
874 975,00 гривень,

- №/2 від 23.09.2010р. на загальну суму
874 975,00 гривень.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Стягнути Державного бюджету України на
користь публічного акціонерного
товариства «Дніпропетровський трубний
завод» витрати по сплаті судового
збору у сумі 1,7 гривень.

Постанова суду може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду шляхом подання
апеляційної скарги через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд з одночасним
направленням копії апеляційної скарги
особою, яка її подає, до суду
апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі складення постанови у повному
обсязі, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом
за місцезнаходженням суб'єкта владних
повноважень і він не був присутній у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, але
його було повідомлено про можливість
отримання копії постанови суду
безпосередньо у суді, то десятиденний
строк на апеляційне оскарження
постанови суду обчислюється з
наступного дня після закінчення
п'ятиденного строку з моменту
отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено
17 січня 2014 року

Суддя (підпис) З оригіналом
згідно Постанова не набрала законної
сили на 17.01.2014р. СуддяВ.В Ільков В.В.
Ільков