Справа № 2а-13628/11/2070
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2014-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" січня 2014 р. м. Київ
К/9991/30977/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Калашнікової О.В. Донця О.С., Леонтович
К.Г., розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
касаційною скаргою ТОВ "Бізнес-Пластік"
на постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 29 листопада
2011 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 05 квітня 2012 року у справі за позовом
ТОВ "Бізнес-Пластік" до Харківської
обласної митниці про визнання
протиправними та скасування картки
відмови та рішення,-

в с т а н о в и л а:

ТОВ "Бізнес-Пластік" звернулось в суд з
позовом до Харківської обласної
митниці про визнання протиправною та
скасування картки відмови №807070006/1/00409
від 13 травня 2011 року; визнання
протиправним та скасування рішення
№807000006/2011/400264/1 від 13 травня 2011 року про
визначення митної вартості товарів.

Позовні вимоги мотивовано тим, що
відповідачем протиправно, на підставі
необґрунтованого висновку щодо
заниження позивачем митної вартості
товарів, що ввозилися на територію
України, прийнято рішення про
визначення іншої, відмінної від
заявленої декларантом, митної вартості
товарів.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 29 листопада
2011 року, залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 05 квітня 2012
року, у задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з оскаржуваними
судовими рішеннями, ТОВ
"Бізнес-Пластік" звернулось до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, у якій просить їх
скасувати та задовольнити позовні
вимоги.

Перевіривши правову оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
проаналізувавши правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій, 27 серпня 2010 року
між позивачем та WESTLAND СОММЕRСІАІ. L.Р.
укладено договір купівлі-продажу №
СFR-1, відповідно до умов якого WESTLAND
СОММЕRСІАІ. L.Р. (продавець)
зобов'язалось передати ТОВ
"Бізнес-Пластік" (покупцеві) за ціною та
в строки передбачені цим договором
полікарбонатні листи та профілі
(товар), а покупець прийняти та оплатити
товар.

Згідно з пунктом 4.4. зазначеного
договору вартість товару, що буде
поставлятися за договором,
визначається для кожної окремої партії
товару в Специфікаціях до цього
договору.

Відповідно до додатку № 27 до договору
купівлі-продажу № СFR-1 від 27 серпня 2010
року (специфікації) продавець взяв на
себе зобов'язання з передачі покупцеві
листів сотового полікарбонату бренд
"SUNNЕХ": товщина: 4 мм, ширина: 2100 мм,
довжина: 6000 мм за ціною 21,42 дол. США за
лист; товщина: 6 мм, ширина: 2100 мм,
довжина: 6000 мм за ціною 35,41 дол. США за
лист; товщина: 8 мм, ширина: 2100 мм,
довжина: 6000 мм за ціною 39,94 дол. США за
лист; товщина: 10 мм, ширина: 2100 мм,
довжина: 6000 мм за ціною 45,49 дол. США за
лист. Загальна кількість товару
складає 3605 на загальну вартість 106 191,78
дол. США.

На виконання договору купівлі-продажу
№ СFR-1 від 27 серпня 2010 року позивачу від
компанії WESTLAND СОММЕRСІАІ. L.Р. згідно
інвойсу № І.1104UА985 від 01 квітня 2011 року
надійшов товар полікарбонатні листи,
загальною кількістю 1137, на загальну
вартість 34 944,11 дол. США .

Для здійснення митного оформлення
товару позивачем через митного брокера
ТОВ "ГЕЛАКСІ ПЛЮС" подано до
Харківської обласної митниці митну
декларацію №807070006/2011/427293, згідно якої
митна вартість товару була визначена
за ціною договору (вартість операції,
метод № 1) на товар: "Плити з
полікарбонатів, сотові".

При декларуванні товару, для
підтвердження заявленої митної
вартості були надані, зокрема,
документи на підтвердження відомостей
щодо вартості товарів: договір
купівлі-продажу № СFR-1 від 27 серпня 2010
року з додатком № 27 (специфікація),
інвойс № I.1104UА985 від 01 квітня 2011 року,
пакувальний лист № І.1104UА985 від 01 квітня
2011 року, bill of lading ZBYЕ301948 (коносамент).

При здійсненні порівняння рівня
заявленої митної вартості товарів за
ВМД від 13 травня 2011 року № 807070006/2011/427293 з
рівнем митної вартості товарів, митне
оформлення яких вже здійснено,
інформація про які міститься в
Центральній базі даних Єдиної
автоматизованої інформаційної системи
ДМСУ, у митного органу виникли сумніви
щодо заявленої декларантом митної
вартості товару. Так, заявлена
позивачем митна вартість товару: "Плити
полікарбонатів, сотові" по ВМД
становила 3,29 дол. США/кг, а по фактам
митного оформлення іншими митницями
України рівень митної вартості на
аналогічний товар складав 4,21-109,16 дол.
США/кг.

Харківською обласною митницею були
здійснені процедури консультацій з
декларантом та було запропоновано у
відповідності до пункту 11 Порядку
декларування митної вартості товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№ 1766 від 20 грудня 2006 року з метою
перевірки виконання вимог статті 265
Митного кодексу України надати
додаткові документи для підтвердження
заявленої вартості, а саме: відповідну
бухгалтерську документацію (попередня
оплата); каталоги, специфікації,
прейскуранти (прайс-листи)
фірми-виробника товару; калькуляцію
фірми-виробника товару; копію
вантажної митної декларації країни
відправлення; висновки про якісні та
вартісні характеристики товарів,
підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями, що мають
відповідні повноваження згідно із
законодавством.

Декларант був ознайомлений з цим
переліком під підпис та на зворотній
стороні ДМВ від 13 травня 2011 року №
807070006/2011/427293 зазначив про неможливість
надання додаткових документів для
підтвердження митної вартості та
проханням видати рішення про
визначення митної вартості.

13 травня 2011 року позивачем було
направлено лист начальнику
Харківської обласної митниці в якому
підприємство у відповідності до статті
264 Митного кодексу України просило
дозволу на випуск товару у вільній обіг
під гарантію сплати до Державного
бюджету суми податків і зборів згідно з
митною вартістю, визначеною митним
органом.

У відповідь на зазначений лист
підприємства митний орган надав дозвіл
на випуск у вільній обіг товару під
гарантійні зобов'язання про сплату до
Державного бюджету обов'язкових
платежів, згідно з митною вартістю,
визначеною Харківською обласною
митницею у рішенні про визначення
митної вартості товарів від 13.05.2011 року
№ 807000006/2011/400264/1. Вказаним рішенням
визначено митну вартість товару за 3
методом - за ціною договору щодо
подібних (аналогічних) товарів, в
більшому розмірі ніж заявлено
декларантом.

Листом від 29 липня 2011 року № 83 позивач
направив відповідачу пакет документів
для підтвердження заявленої митної
вартості, а саме: договір з митним
брокером, рахунки про здійснення
платежів з митним брокером, рахунки про
сплату брокерських послуг,
бухгалтерська документація, звіт про
оцінку майна. Також в зазначеному листі
було повідомлено щодо неможливості
подання каталогів, прейскурантів,
прайс-листів фірми-виробника,
калькуляцію фірми-виробника,
інформації зовнішньоторговельних та
біржових організацій про вартість
подібного товару у зв'язку з їх
відсутністю у декларанта. В
зазначеному листі була заявлена вимога
про скасування рішення про визначення
митної вартості товарів від 13 травня 2011
року № 807000006/2011/400264/1, оскільки
підприємством надані всі необхідні
документи і додатково запитані
відомості на підтвердження
обґрунтованості застосування першого
методу визначення митної вартості.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суди першої та апеляційної
інстанцій виходили з того, що у митного
органу виникли обґрунтовані сумніви
щодо правильності заявленої позивачем
митної вартості товару, оскільки
згідно даних цінової інформації Єдиної
автоматизованої інформаційної системи
ціна товару задекларованого позивачем
є значно нижчою, в той час як позивачем
не були надані у повному обсязі
витребувані митним органом документи,
які б могли підтвердити заявлену ним
вартість.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновками судів першої
та апеляційної інстанцій, виходячи з
наступного.

Згідно з пунктом 2 Порядку здійснення
контролю за правильністю визначення
митної вартості товарів, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№ 339 від 09 квітня 2008 року, який був
чинний на момент виникнення спірних
відносин, контроль за правильністю
визначення митної вартості товарів під
час проведення операцій їх митного
контролю і митного оформлення
здійснюється митним органом
відповідно до статті 41 Митного кодексу
України у тому числі шляхом проведення
перевірки документів, поданих для
підтвердження заявленої митної
вартості товарів, і відомостей, що
необхідні для здійснення митного
контролю, а також порівняння рівня
заявленої митної вартості товарів з
рівнем митної вартості ідентичних або
подібних (аналогічних) товарів, митне
оформлення яких вже здійснено.

Згідно з пунктами 11, 14 Порядку
декларування митної вартості товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від № 1766 від 20 грудня 2006 року, для
підтвердження митної вартості товарів
на вимогу митного органу декларант
зобов'язаний подати додаткові
документи. Якщо декларантом не подано в
установлений строк додаткові
документи або якщо він відмовився від
їх подання, митну вартість товарів
визначає митний орган на підставі
наявних відомостей згідно із
законодавством.

Системний аналіз наведених норм дає
підстави стверджувати, що митний орган
має виключну компетенцію в питаннях
перевірки та контролю правильності
обчислення декларантом митної
вартості. При цьому, такий контроль в
силу положень пункту 2 Порядку
здійснення контролю за правильністю
визначення митної вартості товарів,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України № 339 від 09 квітня 2008
року, може здійснюватися в тому числі
шляхом порівняння рівня заявленої
митної вартості товарів з рівнем
митної вартості ідентичних або
подібних (аналогічних) товарів, митне
оформлення яких вже здійснено, тобто з
використанням бази даних Єдиної
автоматизованої системи Державної
митної служби України, яка містить
відповідну інформацію.

В той же час, розбіжність між рівнем
заявленої декларантом митної вартості
товару та рівнем митної вартості
ідентичних або подібних товарів, митне
оформлення яких вже здійснено, не є
достатньою для висновку про
недостовірність даних щодо митної
вартості товарів, заявленої
декларантом, а відтак законом
передбачено порядок проведення
консультацій щодо визначення митної
вартості товару.

Згідно зі статтею 266 Митного кодексу
України основним є метод визначення
митної вартості товарів за ціною
договору щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції).

Відповідно до статті 267 Митного кодексу
України метод визначення митної
вартості за ціною договору щодо
товарів, які імпортуються (вартості
операції), використовується в разі,
якщо: немає жодних обмежень щодо прав
покупця (імпортера) на використання
оцінюваних товарів, за винятком тих, що:
а) встановлюються законом чи
запроваджуються органами державної
влади в Україні; б) обмежують
географічний регіон, у якому товари
можуть бути перепродані (відчужені
повторно); в) не впливають значною мірою
на вартість товару; 2) стосовно продажу
оцінюваних товарів або їх ціни
відсутні будь-які умови або
застереження, що унеможливлюють
визначення вартості цих товарів; 3)
жодна частина виручки від будь-якого
подальшого перепродажу, розпорядження
або використання товарів покупцем не
надійде прямо чи опосередковано
продавцеві, якщо тільки не може бути
зроблено відповідне коригування
відповідно до положень частини другої
цієї статті; 4) покупець і продавець не є
пов'язаними між собою особами або хоч і
є пов'язаними між собою особами, але ці
відносини не вплинули на ціну товарів.

Статтею 266 Митного кодексу України
встановлено, що якщо митна вартість не
може бути визначена за методом 1 згідно
з положеннями статті 267 цього Кодексу,
проводиться процедура консультацій
між митним органом та декларантом з
метою обґрунтованого вибору підстав
для визначення митної вартості
відповідно до вимог статей 268 і 269 цього
Кодексу. У разі неможливості
визначення митної вартості товарів,
які імпортуються в Україну, відповідно
до вимог статей 268 і 269 цього Кодексу за
основу може братися або ціна, за якою
оцінювані ідентичні або подібні
(аналогічні) товари були продані в
Україні не пов'язаному з продавцем
покупцю відповідно до вимог статті 271,
або обчислена відповідно до вимог
статті 272 цього Кодексу вартість
товарів.

При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.

У відповідності до статті 273 Митного
кодексу України резервний метод оцінки
товарів, що імпортуються,
застосовується у випадках, коли митна
вартість не може бути визначена за
допомогою інших методів митної оцінки
товарів.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивачем не були
надані у повному обсязі витребувані
митним органом документи в той час як
згідно з даними цінової інформації
Єдиної автоматизованої інформаційної
системи ціна товару задекларованого
позивачем значно відрізняється від
заявленої ним.

Крім того ,судами встановлено, що
надані позивачем документи згідно з
листом від 29 липня 2011 року № 83 для
підтвердження заявленої митної
вартості стосувались витрат на
території України, які не включаються
до митної вартості товару.

Враховуючи проведення відповідачем
процедури консультації з позивачем та
ненадання позивачем запитаних
документів, а також враховуючи, що
надані документи не підтверджують
заявлений позивачем розмір митної
вартості товару, колегія суддів
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій про відсутність
підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального чи процесуального права,
яке призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

За правилами частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення без змін,
якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями, 220, 222, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ТОВ "Бізнес-Пластік"
залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 29 листопада
2011 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 05 квітня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України, у строк та у порядку,
визначеними статтями 237 - 2391 Кодексу
адміністративного судочинства України

Судді:
(підписи)