Справа № 826/6069/13-а
Суддя: Логвиненко А.О.
Дата ухвалення: 2014-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" січня 2014 р. м. Київ
К/800/45633/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів : Логвиненко А.О.
(доповідач), Донець О.Є., Мороз В.Ф.

здійснивши попередній розгляд
касаційної скарги ОСОБА_3 на постанову
окружного адміністративного суду м.
Києва від 21.06.2013р. та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 27.08.2013р. у справі

за позовом ОСОБА_4

до відповідача-1 Реєстраційної служби
Головного управління юстиції в м. Києві

відповідача-2 Державного реєстратора
Лазора Івана Володимировича

з участю третьої особи без самостійних
вимог на предмет спору - ОСОБА_3

про визнання незаконною державної
реєстрації , -

В С Т А Н О В И В :

У травні 2013р. до суду з позовом про
визнання незаконною державної
реєстрації, здійсненої державним
реєстратором Лазором І.В., звернувся
ОСОБА_4 Свої вимоги позивач мотивував
тим, що діями відповідачів порушено
його право власності на об'єкт
нерухомості. Вважаючи дії відповідачів
протиправними та такими, що порушують
його законні права та інтереси, позивач
просив задовольнити адміністративний
позов, визнати дії відповідачів
неправомірними, визнати недійсним
рішення про державну реєстрацію права
власності ОСОБА_3 на об'єкт нерухомості
та внести відповідні зміни до
державного реєстру.

Постановою окружного
адміністративного суду м. Києва від
21.06.2013р., залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 27.08.2013р.,
позов задоволено частково : визнано
протиправними дії державного
реєстратора; визнано протиправним та
скасовано рішення про державну
реєстрацію права власності ОСОБА_3 на
об'єкт нерухомості; зобов'язано
реєстраційну службу Головного
управління юстиції в м. Києві внести до
Державного реєстру запис про
скасування рішення про державну
реєстрацію права власності.

Не погодившись з судовими рішеннями,
ОСОБА_3 звернулась з касаційною
скаргою, в якій, посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
просила їх скасувати та відмовити в
задоволенні позову. При цьому скаржник
зазначив, що суди дійшли помилкового
висновку про обґрунтованість позовних
вимог.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що
30.12.2011р. ОСОБА_4 та ОСОБА_3 уклали договір
купівлі-продажу частини садового
будинку, відповідно до якого остання
придбала у власність об'єкт
нерухомості - 8/100 частин садового
будинку та споруди АДРЕСА_1.

При цьому пунктом 3.1 договору сторони
обумовили, що право власності на
відчужувану частину садового будинку у
покупця виникає з моменту державної
реєстрації та повного розрахунку з
продавцем. Договір купівлі-продажу в
цій частині у передбаченому законом
порядку недійсним не визнано, а самі
умови не суперечать вимогам чинного на
час укладення договору законодавства,
зокрема статті 334 ЦК України.

Державним реєстратором 6.02.2013р.
прийнято рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень та
здійснено реєстрацію права власності
ОСОБА_3 на об'єкт нерухомості.

Порядок здійснення державної
реєстрації на час виникнення спірних
правовідносин регламентувався Законом
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» (далі Закон №1952-IV) та
Порядком державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень,
затвердженим Постановою КМУ від
22.06.2011р. №703 (далі Порядок №703).

Відповідно до приписів статті 9
Закону №1952-IV державний реєстратор
перед здійсненням державної
реєстрації права власності на об'єкт
нерухомості повинен встановити
наявність факту виконання умов
правочину, з якими закон та/або договір
(угода) пов'язує можливість проведення
державної реєстрації виникнення,
переходу, припинення прав на нерухоме
майно або обтяження таких прав.
Аналогічний обов'язок покладено на
державного реєстратора пунктом 12
Порядку №703.

В зв'язку з тим, що умовами договору
від 30.12.2011р. передбачено, що право
власності у покупця виникає після
повного розрахунку з продавцем,
державний реєстратор повинен був
отримати докази проведення такого
розрахунку на час здійснення державної
реєстрації.

Оскільки матеріали справи не містять
доказів виконання умов договору щодо
відстрочення переходу права власності
до остаточного виконання угоди, суди
першої та апеляційної інстанцій дійшли
правильного висновку про те, що
державна реєстрація права власності
ОСОБА_3 на об'єкт нерухомості відбулась
із порушенням вимог чинного на той час
законодавства, що призвело до
порушення законних прав та інтересів
позивача.

Доводи касаційної скарги
правильність висновків судів
попередніх інстанцій не спростовують
та ґрунтуються на неправильному
тлумаченні закону, зокрема, статей 334, 657
ЦК України.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 2201, 223, 224, 230, 231, 254
КАС України, -

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без
задоволення, постанову окружного
адміністративного суду м. Києва від
21.06.2013р. та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 27.08.2013р. - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі,
оскарженню не підлягає, але може бути
переглянута Верховним Судом України в
порядку, передбаченому ст. 235-244 КАС
України.

Судді
А.О.
Логвиненко

О.Є.
Донець

В.Ф. Мороз