Справа № 872/18032/13
Суддя: Коршун А.О.
Дата ухвалення: 2014-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" січня 2014 р.справа № 2а-1670/10

Колегія суддів Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючого судді:
Коршуна А.О.

суддів:
Панченко О.М. Чередниченко В.Є.

розглянула в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
Комунарському районі м. Запоріжжя

на постанову: Комунарського районного
суду м.Запоріжжя від 24.11.2010 р. у справі №
2а-1670/10

за позовом: ОСОБА_1

до: Управління Пенсійного фонду
України в Комунарському районі м.
Запоріжжя

про: зобов'язання здійснити
перерахунок щомісячної державної
соціальної допомоги "Дітям війни", -

ВСТАНОВИЛА:

22.09.2010 р. позивач звернувся до суду
першої інстанції з позовом до
відповідача, у якому просив суд визнати
неправомірними дії відповідача,
зобов'язати відповідача здійснити
перерахунок та виплатити позивачу, як
особі що має статус "дитина війни",
недоплачену щомісячну соціальну
державну допомогу до пенсії відповідно
до ст. 6 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни" за 2006-2010рр..

Постановою Комунарського районного
суду м.Запоріжжя від 24.11.2010 р. у справі №
2а-1670/10 позовні вимоги задоволено
частково, визнано неправомірною
бездіяльність відповідача щодо
нездійснення перерахунку та виплати
позивачу підвищення пенсії згідно ст. 6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни", зобов'язано відповідача
здійснити перерахунок та виплатити
позивачу підвищення пенсії згідно ст. 6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" та ч. 1 ст. 28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" за період з
22.09.2010р. по 24.11.2010р. в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком з
урахуванням різниці, яка була
виплачена у цей період, в задоволенні
решти позовних вимог відмовлено. При
цьому необхідно зазначити, що з
урахуванням ухвали суду першої
інстанції від 24.09.2010 р. у даній справі,
заявлені позивачем позовні вимоги
розглядались судом першої інстанції в
межах встановленого ст. 99 КАС України
шестимісячного строку на звернення до
суду, який обчислюється від дати
звернення позивача до суду першої
інстанції з даним позовом за захистом
свого порушеного права.

Відповідач, не погодившись з
вищезазначеною постановою суду першої
інстанції, подав апеляційну скаргу, у
якій посилаючись на те, що судом першої
інстанції під час розгляду даної
справи було порушено норми
матеріального права, просив скасувати
постанову суду першої інстанції у
даній справі та ухвалити нове рішення,
яким відмовити позивачу у задоволені
заявлених ним вимог у повному обсязі.

Перевіривши доводи апеляційної скарги
та матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, і
цього не заперечують сторони у справі,
що позивач має статус «дитини війни»,
що надає йому право на отримання пільг
та державної соціальної підтримки, які
встановлені Законом України «Про
соціальний захист дітей війни».

З матеріалів даної адміністративної
справи вбачається, що позивач
перебуває на пенсійному обліку у
відповідача, яким позивачу, як особі з
статусом «дитини війни», протягом
спірного періоду підвищення до пенсії
виплачувалось у розмірі меншому ніж
передбачено ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни».

Правовий статус дітей війни, основи їх
соціального захисту та гарантії їх
соціальної захищеності шляхом надання
пільг і державної соціальної
підтримки, встановлює Закон України
«Про соціальний захист дітей війни»,
статтею 6 якого передбачено, що дітям
війни пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

На час розгляду справи судом розмір
мінімальної пенсії за віком визначений
лише ст. 28 Закону України «Про
загальнообов`язкове державне пенсійне
страхування»і згідно цієї норми
мінімальна пенсія за віком дорівнює
прожитковому мінімуму встановленого
для осіб, які втратили працездатність,
що свідчить про те, що застосування у
якості розрахункової величини для
обчислення мінімальної пенсії за віком
розміру прожиткового мінімуму, який
обчислено відповідно до норм ч. 1 ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування»є правильним, оскільки у
даному випадку застосовано аналогію
закону, а статтею 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни»
передбачено, що дітям війни пенсії або
щомісячне довічне грошове утримання чи
державна соціальна допомога, що
виплачується замість пенсії,
підвищуються на 30 % мінімальної пенсії
за віком.

При цьому необхідно зазначити, що дія
ст. 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» відновлена
рішенням Конституційного Суду України
від 22.05.2008 р. № 28/2008 (№ 10-рп/2008), та у
подальшому дія цієї правової норми не
призупинялась.

Розмір підвищення до пенсії особам, які
мають статус «дитини війни»,
передбачений ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»,
повинен обчислюватись виходячи з
розміру прожиткового мінімуму
встановленого для осіб, що втратили
працездатність, який встановлено
чинним законодавством на кожний
бюджетний рік, а застосування
відповідачем у справі положень
постанови Кабінету Міністрів України
№530 від 28.05.2008р. для визначення розміру
підвищення пенсії особам, які мають
статус «дитина війни» є безпідставним,
з огляду на те, що розмір такого
підвищення пенсії визначено ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни», яка має вищу юридичну
силу ніж постанова Кабінету Міністрів
України №530 від 28.05.2008р..

За таких обставин колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції,
вирішуючи по суті заявлені позивачем
позовні вимоги, прийшов до правильного
висновку про необхідність захисту прав
позивача шляхом визнання
бездіяльності відповідача
протиправною та зобов'язання
відповідача здійснити перерахунок та
виплатити позивачу надбавку до пенсії,
згідно ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком,
яка визначена з урахуванням положень ч.
1 ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», з відрахуванням фактично
отриманої позивачем суми підвищення до
пенсії, як особі що має статус «дитина
війни», у період, який правильно
визначено судом.

З огляду на вищенаведене, колегія
суддів вважає, що судом першої
інстанції під час розгляду даної
адміністративної справи повно та
всебічно з'ясовано усі обставини
справи, який надана правильна юридична
оцінка, і ухвалено законне рішення, у
зв'язку з чим підстави для задоволення
апеляційної скарги та скасування
постанови суду першої інстанції
відсутні, тому необхідно постанову
суду першої інстанції у даній справі
залишити без змін, а апеляційну скаргу
відповідача залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 183-2, 197, 198, 200, 205, 206 КАС України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Комунарському районі м. Запоріжжя -
залишити без задоволення.

Постанову Комунарського районного
суду м.Запоріжжя від 24.11.2010 р. у справі №
2а-1670/10 - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили
через п'ять днів після направлення її
копії особам, які беруть участь у
справі, є остаточною і оскарженню не
підлягає.

Головуючий суддя:
А.О. Коршун

Суддя:
О.М. Панченко

Суддя:
В.Є. Чередниченко