Справа № АС-42/144-07
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2013-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" грудня 2013 р. м. Київ
К-30030/10

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

секретар судового засідання Гончарук
І.Ю.,

за участю:

представника позивача - Калюжного Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу
Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з великими
платниками податків у місті Харкові

на постанову Господарського суду
Харківської області від 08 квітня 2010
року

та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 31 серпня 2010
року

у справі № АС-42/144-07

за позовом Відкритого акціонерного
товариства «Турбоатом»

до Спеціалізованої державної
податкової інспекції по роботі з
великими платниками податків у місті
Харкові

про скасування податкових
повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

Відкрите акціонерне товариство
«Турбоатом» (далі - позивач) звернулось
до суду з позовом до Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
у місті Харкові (далі - відповідач) про
скасування податкових
повідомлень-рішень від 09 березня 2007
року № /3, № /3, № /3, №
/3 та рішення про застосування
штрафних (фінансових) санкцій № /3
від 09 березня 2007 року.

Постановою Господарського суду
Харківської області від 08 квітня 2010
року позов задоволено повністю.
Скасовано податкові
повідомлення-рішення СДПІ по роботі з
ВПП у м. Харкові № /3 від 09 березня
2007 року на суму 8147,52 грн., № /3 від 09
березня 2007 року на суму 524,44 грн., №
/3 від 09 березня 2007 року на суму
4488,60 грн., № /3 від 09 березня 2007 року
на суму 9750,00 грн. та рішення про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій № /3 від 09 березня 2007 року
на суму 1560682,75 грн. Стягнуто з
Державного бюджету України на користь
ВАТ «Турбоатом» витрати зі сплати
судового збору в сумі 3,40 грн.

Ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 31 серпня 2010
року постанову Господарського суду
Харківської області від 08 квітня 2010
року залишено без змін.

В касаційній скарзі СДПІ по роботі з
ВПП у м. Харкові, посилаючись на
порушення судами першої та апеляційної
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати постанову Господарського
суду Харківської області від 08 квітня
2010 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 31 серпня 2010 року і ухвалити нове
судове рішення, яким у задоволенні
позовних вимог відмовити повністю.

У запереченні на касаційну скаргу ВАТ
«Турбоатом», посилаючись на те, що
рішення судів першої та апеляційної
інстанції є законними та
обґрунтованими, а положення касаційної
скарги жодним чином це не спростовують,
просить залишити касаційну скаргу без
задоволення, а постанову
Господарського суду Харківської
області від 08 квітня 2010 року та ухвалу
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 31 серпня 2010
року - без змін.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
пояснення присутнього у судовому
засіданні представника позивача,
перевіривши доводи касаційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступне.

СДПІ по роботі з ВПП у м. Харкові
провела виїзну планову перевірку ВАТ
«Турбоатом» з питань дотримання вимог
податкового та валютного
законодавства за період з 01 квітня 2004
року по 01 квітня 2006 року, за
результатами якої був складений акт №
1538 від 01 вересня 2006 року.

За висновками акта перевірки,
позивачем були порушені, зокрема:
вимоги підпункту 8.1.4 пункту 8.1 статті 8
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», які полягали у
завищенні амортизаційних відрахувань
по 1 групі основних фондів на загальну
суму 28103,00 грн. (у тому числі: за 2005 рік -
22700,00 грн., за 1 квартал 2006 року - 5403,00
грн.), в результаті чого занижено
податок на прибуток на загальну суму
7050,00 грн., в тому числі: за 2005 рік - 5700,00
грн., за 1 квартал 2006 року - 1350,00 грн.;
вимоги підпункту «а» 6.1.2 пункту 6.1
статті 6, підпункту 6.4.2 пункту 6.4 статті
6, підпункту 6.5.1 пункту 6.5 статті 6,
підпунктів 8.1.1, 8.1.2 пункту 8.1 статті 8,
підпункту «а» пункту 19.2 статті 19 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб», які полягали у
неутриманні та неперерахуванні до
бюджету податку з доходів фізичних
осіб у період з 01 лютого 2006 року по 31
березня 2006 року у сумі 22,75 грн.; вимоги
підпунктів 3.1.1, 3.1.3 пункту 3.1 статті 3,
підпунктів 4.2.1, 4.2.3 пункту 4.2 статті 4,
підпункту «е» підпункту 4.2.9 пункту 4.9
статті 4, підпункту 4.3.20 пункту 4.3 статті
4, пункту 7.1 статті 7, пункту 22.3 статті 22,
підпунктів 8.1.1, 8.1.2 пункту 8.1 статті 8,
підпункту «а» пункту 19.2 статті 19 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб», які полягали у
неутриманні та неперерахуванні до
бюджету податку з доходів фізичних
осіб у період з 01 вересня 2004 року по 01
березня 2006 року у сумі 1473,53 грн.; вимоги
статей 1, 3, 4, 11, 13, 15-17 Порядку
встановлення нормативів збору за
геологорозвідувальні роботи, виконані
за рахунок державного бюджету, та його
справляння, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 29 січня
1999 року № 115, статей 2-6, 8 Інструкції про
порядок справляння збору за
геологорозвідувальні роботи, виконані
за рахунок державного бюджету,
затвердженої спільним наказом
Державної податкової адміністрації
України та Комітету України з питань
геології та використання надр від 23
червня 1999 року № 105/309, статті 10 Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2006 рік», в результаті чого
товариству донараховано збір за
геологорозвідувальні роботи, виконані
за рахунок державного бюджету, за
період з 01 квітня 2004 року по 01 квітня 2006
року у розмірі 4874,64 грн.; вимоги статті 1
Закону України «Про порядок здійснення
розрахунків в іноземній валюті», які
полягали у порушенні термінів
розрахунків при виконанні експортних
контрактів, в результаті чого
нараховано пеню; вимоги пункту 3 статті
6 Закону України «Про операції з
давальницькою сировиною у
зовнішньоекономічних відносинах», в
результаті чого нараховано пеню;
вимоги пункту 1 статті 9 Декрету
Кабінету Міністрів України «Про
систему валютного регулювання та
валютного контролю», які полягали у
недекларуванні суми неодержаної
валютної виручки у семи випадках.

03 серпня 2007 року СДПІ по роботі з ВПП у
м. Харкові на підставі вказаного акту
перевірки та з урахуванням процедури
адміністративного оскарження прийняла
податкове повідомлення-рішення №
/3, яким згідно з підпунктом «б»
підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4,
підпунктом 17.1.3 пункту 17.1 статті 17
Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами», визначила ВАТ «Турбоатом»
суму податкового зобов'язання (з
урахуванням штрафних (фінансових)
санкцій) за платежем: податок на
прибуток у розмірі 9750,00 грн., у тому
числі: 7050,00 грн. - за основним платежем,
2700,00 грн. - за штрафними (фінансовими)
санкціями.

03 серпня 2007 року СДПІ по роботі з ВПП у
м. Харкові на підставі вказаного акту
перевірки та з урахуванням процедури
адміністративного оскарження прийняла
податкове повідомлення-рішення №
/3, яким згідно з підпунктом «б»
підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4,
підпунктами 17.1.1, 17.1.2 пункту 17.1 статті 17
Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами», визначила ВАТ «Турбоатом»
суму податкового зобов'язання (з
урахуванням штрафних (фінансових)
санкцій) за платежем: збір за
геологорозвідувальні роботи, виконані
за рахунок державного бюджету, у
розмірі 8142,52 грн., у тому числі: 4874,64 грн.
- за основним платежем, 3272,88 грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями.

03 серпня 2007 року СДПІ по роботі з ВПП у
м. Харкові на підставі вказаного акту
перевірки та з урахуванням процедури
адміністративного оскарження прийняла
податкове повідомлення-рішення №
/3, яким згідно з підпунктом «б»
підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4,
підпунктом 17.1.2 пункту 17.1 статті 17
Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами», визначила ВАТ «Турбоатом»
суму податкового зобов'язання (з
урахуванням штрафних (фінансових)
санкцій) за платежем: збір за
геологорозвідувальні роботи, виконані
за рахунок державного бюджету, у
розмірі 524,44 грн. - за штрафними
(фінансовими) санкціями.

03 серпня 2007 року СДПІ по роботі з ВПП у
м. Харкові на підставі вказаного акту
перевірки та з урахуванням процедури
адміністративного оскарження прийняла
податкове повідомлення-рішення №
/3, яким згідно з підпунктом «б»
підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4,
підпунктом 17.1.9 пункту 17.1 статті 17
Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами», визначила ВАТ «Турбоатом»
суму податкового зобов'язання (з
урахуванням штрафних (фінансових)
санкцій) за платежем: податок з доходів
фізичних осіб у розмірі 4488,60 грн., у тому
числі: 1496,20 грн. - за основним платежем,
2992,40 грн. - за штрафними (фінансовими)
санкціями.

03 серпня 2007 року СДПІ по роботі з ВПП у
м. Харкові на підставі вказаного акту
перевірки та з урахуванням процедури
адміністративного оскарження прийняла
рішення № /3, яким згідно зі
статтею 4 Закону України «Про порядок
здійснення розрахунків в іноземній
валюті», частиною 2 статті 9 Закону
України «Про операції з давальницькою
сировиною у зовнішньоекономічних
відносинах», абзацом 8 пункту 2 статті 16
Декрету Кабінету Міністрів України
«Про систему валютного регулювання та
валютного контролю», пунктом 2.7
Положення про валютний контроль,
затвердженого постановою Правління
Національного банку України від 08
лютого 2000 року № 49, статтею 3 Указу
Президента України «Про врегулювання
порядку одержання резидентами
кредитів, позик в іноземній валюті від
нерезидентів та застосування штрафних
санкцій за порушення валютного
законодавства», пунктом 2.4, 3.1 Порядку
застосування штрафних санкцій за
порушення валютного законодавства,
затвердженого Державною податковою
адміністрацією України від 04 жовтня 1999
року № 542, застосувала до ВАТ
«Турбоатом» штрафні (фінансові)
санкції у сумі 1560682,75 грн.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги, з висновками якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що визначення
податковим органом позивачу суми
податкових зобов'язань (з урахуванням
штрафних (фінансових) санкцій) з
податку на прибуток, збору за
геологорозвідувальні роботи, виконані
за рахунок державного бюджету та
податку з доходів фізичних осіб
оспорюваними податковими
повідомленнями-рішеннями, а також
застосування штрафних (фінансових)
санкцій є безпідставним, оскільки
факти порушення ВАТ «Турбоатом» вимог
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», Закону України
«Про податок з доходів фізичних осіб»,
Порядку встановлення нормативів збору
за геологорозвідувальні роботи,
виконані за рахунок державного
бюджету, та його справляння,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 29 січня 1999 року №
115, Інструкції про порядок справляння
збору за геологорозвідувальні роботи,
виконані за рахунок державного
бюджету, затвердженої спільним наказом
Державної податкової адміністрації
України та Комітету України з питань
геології та використання надр від 23
червня 1999 року № 105/309, статті 10 Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2006 рік», Закону України «Про порядок
здійснення розрахунків в іноземній
валюті», Закону України «Про операції з
давальницькою сировиною у
зовнішньоекономічних відносинах»,
Декрету Кабінету Міністрів України
«Про систему валютного регулювання та
валютного контролю», зафіксовані у
акті перевірки, не знайшли свого
підтвердження в процесі розгляду
справи та спростовані належними та
допустимими доказами.

Колегія суддів погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій,
з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, підставою для визначення
позивачу податкових зобов'язань (з
урахуванням штрафних (фінансових)
санкцій) з податку на прибуток у
розмірі 9750,00 грн. згідно оспорюваного
податкового повідомлення-рішення №
/3 від 09 березня 2007 року, слугував
висновок податкового органу,
викладений в акті перевірки, про те, що
позивач неправомірно включив до 1 групи
основних засобів об'єкт «Памятний знак
«Турбоатом» і нараховував
амортизаційні відрахування на
вказаний об'єкт, оскільки зазначений
об'єкт є невиробничим фондом.

Судами попередніх інстанцій було
встановлено, що об'єкт «Пам'ятний знак
Заводу ВАТ «Турбоатом»» є стаціонарною
спорудою у вигляді робочого колеса
гідротурбіни висотою 6 метрів,
діаметром 6 метрів, вагою 60 тон. Дозвіл
на встановлення цього об'єкту, як знаку
(логотипу) до дня святкування 350-ти
річчя м. Харкова та 70-річчя ВАТ
«Турбоатом» за адресою: м. Харків, пр-т
Московський, 199, було надано рішенням
Виконавчого комітету Фрунзенської
районної ради в м. Харкові № 294 від 16
грудня 2003 року.

Як вказано в акті перевірки, ВАТ
«Турбоатом» - одне з великих
підприємств по проектуванню та
виробництву енергетичного обладнання
для теплових, атомних, гідравлічних
електростанцій та іншої продукції.
Основними завданнями ВАТ «Турбоатом»
є: виробництво парових, газових і
гідравлічних турбін для теплової,
атомної та гідравлічної енергетики,
гідрозатворів, запасних частин для
енергетичного обладнання та іншої
профільної, спеціалізованої, іншої
продукції виробничо-технічного
призначення; виконання
науково-дослідних,
дослідно-конструкторських, проектних і
технологічних робіт по обладнанню для
теплової, атомної та гідравлічної
енергетики, їх впровадження, та інше.

Зокрема, у акті перевірки вказано, що
фактично у перевіряємому періоді
підприємство здійснювало виробництво
та реалізацію турбін та запчастин до
них.

За визначеннями, наведеними у статті 1
Закону України «Про рекламу» (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин), реклама - це
інформація про особу чи товар,
розповсюджена в будь-якій формі та в
будь-який спосіб і призначена
сформувати або підтримати обізнаність
споживачів реклами та їх інтерес щодо
таких особи чи товару; зовнішня реклама
- це реклама, що розміщується на
спеціальних тимчасових і стаціонарних
конструкціях, розташованих на
відкритій місцевості, а також на
зовнішніх поверхнях будинків, споруд,
на елементах вуличного обладнання, над
проїжджою частиною вулиць і доріг;
рекламні засоби - це засоби, що
використовуються для доведення
реклами до її споживача.

Законодавство не обмежує
рекламодавців у способах проведення
реклами, тобто будь-яка інформація
(усна, письмова), що містить в собі дані
про фірму та її господарську
діяльність, є рекламою.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону
України «Про рекламу» (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) реклама має бути чітко
відокремлена від іншої інформації,
незалежно від форм чи способів
розповсюдження, таким чином, щоб її
можна було ідентифікувати як рекламу.

Пунктом 2 Типових правил розміщення
зовнішньої реклами, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
29 грудня 2003 року № 2067 (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) встановлено, що
спеціальні конструкції - це тимчасові
та стаціонарні рекламні засоби
(світлові та несвітлові, наземні та
неназемні (повітряні), плоскі та об'ємні
стенди, щити, панно, транспаранти,
троли, таблички, короби, механічні,
динамічні, електронні табло, екрани,
панелі, тумби, складні просторові
конструкції, аеростати, повітряні кулі
тощо), які використовуються для
розміщення реклами.

Згідно положень підпункту 8.1.4 пункту 8.1
статті 8 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств» (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) не підлягають
амортизації та провадяться за рахунок
відповідних джерел фінансування,
зокрема, витрати на придбання, ремонт,
реконструкцію, модернізацію або інші
поліпшення невиробничих фондів. Під
терміном «невиробничі фонди» слід
розуміти капітальні активи, які не
використовуються у господарській
діяльності платника податку. До таких
невиробничих фондів відносяться:
капітальні активи (або їх структурні
компоненти), які підпадають під
визначення групи 1 основних фондів
згідно із підпунктом 8.2.2 цієї статті,
включаючи орендовані; капітальні
активи, які підпадають під визначення
груп 2, 3 і 4 основних фондів згідно із
підпунктом 8.2.2 цієї статті, які є
невід'ємною частиною, розміщені або
використовуються для забезпечення
діяльності невиробничих фондів, що
підпадають під визначення групи 1
основних фондів або вилучені з місця
ведення господарської діяльності
платника податку та передані у
безоплатне користування особам, які не
є платниками цього податку.

Разом з цим, підпунктом 8.1.2 пункту 8.1
статті 8 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств» (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) встановлено, що
амортизації підлягають витрати на:
придбання основних фондів та
нематеріальних активів для власного
виробничого використання, включаючи
витрати на придбання племінної худоби
та придбання, закладення і вирощування
багаторічних насаджень до початку
плодоношення; самостійне виготовлення
основних фондів для власних виробничих
потреб, включаючи витрати на виплату
заробітної плати працівникам, які були
зайняті на виготовленні таких основних
фондів; проведення всіх видів ремонту,
реконструкції, модернізації та інших
видів поліпшення основних фондів

Відповідно до абзацу 1 підпункту 8.2.1
пункту 8.2статті 8 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств» (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) під терміном
«основні фонди» слід розуміти
матеріальні цінності, що призначаються
платником податку для використання у
господарській діяльності платника
податку протягом періоду, який
перевищує 365 календарних днів з дати
введення в експлуатацію таких
матеріальних цінностей, та вартість
яких перевищує 1000 гривень і поступово
зменшується у зв'язку з фізичним або
моральним зносом.

З огляду на те, що ВАТ «Турбоатом» у
періоді, який перевірявся, фактично
здійснювало виробництво турбін та
запчастин до них, використовувало
знак-логотип у вигляді робочого колеса
гідротурбіни як зовнішню рекламу
продукції, яку випускає підприємство,
знак-логотип ВАТ «Турбоатом» є
стаціонарною спорудою, яка пов'язана з
основною виробничою діяльністю
підприємства, та відповідає ознакам
основних фондів 1-ї групи, суди
попередніх інстанцій дійшли
обґрунтованого висновку, з яким
погоджується суд касаційної інстанції,
що знак-логотип у вигляді робочого
колеса гідротурбіни є основним засобом
загальновиробничого призначення, а
отже, витрати по його виготовленню
відповідно до вимог пункту 15.2
Положення (стандарту) бухгалтерського
обліку 16 «Витрати», затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 13 грудня 1999 року № 318 в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин), правомірно були
віднесені позивачем до складу
загальновиробничих витрат та
підлягали амортизації.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, підставою для визначення
позивачу податкових зобов'язань (з
урахуванням штрафних (фінансових)
санкцій) зі збору за
геологорозвідувальні роботи, виконані
за рахунок державного бюджету, у
розмірі 8147,52 грн. та у розмірі 524,44 грн.
згідно оспорюваних податкових
повідомлень-рішень від 09 березня 2007
року № /3 та №/3, слугував
висновок податкового органу,
викладений в акті перевірки, про те, що
товариство не сплачувало збір за
геологорозвідувальні роботи, виконані
за рахунок державного бюджету, за
водозабір із свердловини, розташованій
у виробничій зоні підприємства, а також
про те, що оскільки товариство не має
довідки Міністерства охорони
навколишнього природного середовища
України стосовно свердловин,
розташованих у с. Революційне, то
повинне сплачувати збір за
геологорозвідувальні роботи, виконані
за рахунок державного бюджету, у
повному обсязі.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, на балансі ВАТ «Турбоатом»
знаходяться три власні свердловини.
Одна з них розташована на виробничій
території підприємства, за адресою: пр.
Московський, 199. Глибина свердловини
від 840,0 м. Інші дві свердловини
розташовані на території
спортивно-оздоровчої бази «Блакитна
затока» товариства (на території с.
Революційне Вовчанського району
Харківської області). Глибина
свердловин по 60,0 м. кожна.

У 1997 році спеціально для ВАТ
«Турбоатом» Харківським державним
гідроекологічним відділенням
«Гідроек» інституту УкрНИИНТИЗ була
розроблена проектно-кошторисна
документація на буріння глибоководної
свердловини. У зв'язку з тим, що запаси
підземних вод нижньомелового
водоносного горизонту були вивчені,
визначені та розподілені між
водокористувачами м. Харкова, що
підтверджується протоколом № 4758
засідання Державної Комісії із запасів
корисних копалин від 22 грудня 1965 року,
було ухвалене рішення про буріння
свердловини на глибині 840 метрів
(верхньоюрський водоносний горизонт).

В 2000 році Державною приймальною
комісією була прийнята в експлуатацію
глибоководна свердловина ВАТ
«Турбоатом», роботи з якої були
виконані за рахунок власних коштів
товариства.

Верхньоюрський водоносний горизонт не
вивчений і оцінка його запасів не
проводилася, що підтверджується
висновком з умов спеціального
водокористування № 585 від 20 грудня 2005
року (пункт 10), виданим ХКГП КП
«Південукргеологія».

Відповідно до пункту 2.1 Інструкції про
порядок справляння збору за
геологорозвідувальні роботи, виконані
за рахунок державного бюджету,
затвердженої спільним наказом
Державної податкової адміністрації
України та Комітету України з питань
геології та використання надр від 23
червня 1999 року № 105/309 (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин), платниками збору за
геологорозвідувальні роботи є всі
надрокористувачі, незалежно від форми
власності, включаючи підприємства з
іноземними інвестиціями, які
видобувають корисні копалини на
розташованих у межах території
України, її континентального шельфу та
виключної (морської) економічної зони
родовищах: раніше розвіданих та
переданих в установленому порядку для
промислового освоєння; з попередньо
оціненими запасами, що за згодою
заінтересованих надрокористувачів
передані їм для дослідно-промислової
розробки та промислового освоєння.

З огляду на те, що верхньоюрський
водоносний горизонт, у якому
розташований водозабір ВАТ
«Турбоатом», не вивчений і оцінка його
запасів не проводилася, а також,
зважаючи на те, що всі роботи, пов'язані
з оцінкою запасів підземних вод на
водозаборі ВАТ «Турбоатом»,
проводилися за рахунок власних коштів
товариства, з урахуванням того, що
розроблені родовища не
використовуються для промислового
освоєння, суди попередніх інстанцій
дійшли правомірного висновку, з яким
погоджується суд касаційної інстанції,
що ВАТ «Турбоатом» не можна віднести до
платників збору за
геологорозвідувальні роботи, виконані
за рахунок державного бюджету у даному
випадку.

Також, судами було встановлено, що
будівництво свердловин, розташованих
на території спортивно-оздоровчої бази
«Блакитна затока» ВАТ «Турбоатом», а
саме - на території с. Революційне
Вовчанського району Харківської
області, також було здійснено за
рахунок власних коштів товариства.
Раніше геологорозвідувальні роботи із
затвердженням запасів на цій території
за державні кошти не проводились.
Вказані обставини знайшли своє
відображення у акті перевірки.

Всі свердловини використовуються
позивачем у межах наданих йому
земельних ділянок для своїх
господарських потреб (не для
промислового забезпечення або
освоєння).

Підпунктом 7.1. Інструкції про порядок
справляння збору за
геологорозвідувальні роботи, виконані
за рахунок державного бюджету,
затвердженої спільним наказом
Державної податкової адміністрації
України та Комітету України з питань
геології та використання надр від 23
червня 1999 року № 105/309 (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин), передбачено, що Від
сплати збору за геологорозвідувальні
роботи звільняються землевласники і
землекористувачі, які здійснюють у
встановленому порядку видобуток
корисних копалин місцевого значення
для власних потреб (тобто без
реалізації видобутої мінеральної
сировини чи продукції її переробки) або
користуються надрами для
господарських і побутових потреб на
наданих їм у власність чи користування
земельних ділянках.

Пунктом 1 статті 29 Кодексу України «Про
надра» (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
встановлено, що від плати за
користування надрами звільняються
землевласники і землекористувачі, які
здійснюють у встановленому порядку
видобування корисних копалин
місцевого значення для власних потреб
або користуються надрами для
господарських і побутових потреб на
наданих їм у власність чи користування
земельних ділянках.

З огляду на те, що свердловини,
розташовані у с. Революційне
Вовчанського району Харківської
області, використовуються ВАТ
«Турбоатом» виключно лише для власних
господарських і побутових потреб на
наданих товариству у користування
земельних ділянках, суди попередніх
інстанцій дійшли правомірного
висновку, з яким погоджується суд
касаційної інстанції, що у даному
випадку позивач не підпадає до
переліку підприємств - платників збору
за геологорозвідувальні роботи,
виконані за рахунок державного
бюджету.

З огляду на те, що позивач не був
платником збору за
геологорозвідувальні роботи, виконані
за рахунок державного бюджету, у
періоді, який перевірявся, колегія
суддів погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій, що ВАТ
«Турбоатом» не зобов'язане було
складати та подавати до податкового
органу розрахунок збору за
геологорозвідувальні роботи, виконані
за рахунок державного бюджету.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, підставою для визначення
позивачу податкових зобов'язань (з
урахуванням штрафних (фінансових)
санкцій) з податку з доходів фізичних
осіб у розмірі 4488,60 грн. згідно
оспорюваного податкового
повідомлення-рішення № /3 від 09
березня 2007 року, слугував висновок
податкового органу, викладений в акті
перевірки, про те, що позивач
неправомірне не утримав та не
перерахував до бюджету податок з
доходів фізичних осіб із сум, слачених
на рахунок учбових закладів у рахунок
компенсації вартості випускників шкіл
за профілем діяльності, оскільки у ході
перевірки ВАТ «Турбоатом» не були
надані трудові договори та трудові
книжки на ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, з
якими укладено договори на навчання.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та підтверджується
матеріалами справи, трьохсторонні
договори, укладені між НТУ
«Харківський політехнічний інститут»,
студентом та ВАТ «Турбоатом»,
підпадають по своїй суті до договорів
позики. Зокрема, умовами договорів
визначено, що ВАТ «Турбоатом» позичає
студенту певну суму коштів на навчання,
перераховуючи їх до учбового закладу, а
студент після закінчення учбового
закладу повинен пропрацювати на
підприємстві не менше трьох років, а у
випадку припинення навчання або неявки
до місця роботи згідно з укладеним
договором, або відмови приступити до
роботи без поважних причин, студент
зобов'язаний повернути підприємству
всі виплачені суми.

Судами було встановлено, що студент
ОСОБА_4 був відрахований із НТУ
«Харківський політехнічний інститут»,
з огляду на що ОСОБА_4 був зобов'язаний
повернути ВАТ «Турбоатом» усі
виплачені суми. НТУ НТУ «Харківський
політехнічний інститут» платіжним
документом від 11 серпня 2006 року № U1354813
8В014/131 повернув позивача частину
коштів, перерахованих за другий
семестр 2005 року у сумі 1112,00 грн. Решта
суми згідно заяви робітника ВАТ
«Турбоатом» ОСОБА_5 (батька ОСОБА_4)
погашається повністю з заробітної
плати ОСОБА_5

Аналогічно, у разі, якщо ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 не закінчать учбовий заклад, або
без поважних причин не з'являться до
місця роботи - ВАТ «Турбоатом», то вони
будуть зобов'язані повернути
товариству кошти, перераховані ним на
рахунок учбового закладу за навчання.

З огляду на викладене, суди попередніх
інстанцій дійшли правомірного
висновку, з яким погоджується суд
касаційної інстанції, що кошти,
перераховані позивачем на рахунок
учбового закладу, не можна
прирівнювати до доходів, а тому вони не
повинні включатися до складу
загального місячного оподаткованого
доходу.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, підставою для застосування
до позивача штрафних (фінансових)
санкцій згідно оспорюваного рішення №
/3 від 09 березня 2007 року слугували
висновки податкового органу, викладені
в акті перевірки, про порушення ВАТ
«Турбоатом» вимог статті 1 Закону
України «Про порядок здійснення
розрахунків в іноземній валюті», які
полягали у порушенні термінів
розрахунків при виконанні експортних
контрактів, вимоги пункту 3 статті 6
Закону України «Про операції з
давальницькою сировиною у
зовнішньоекономічних відносинах» та,
як наслідок, вимоги пункту 1 статті 9
Декрету Кабінету Міністрів України
«Про систему валютного регулювання та
валютного контролю», які полягали у
недекларуванні суми неодержаної
валютної виручки у семи випадках.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та підтверджується
матеріалами справи, між ВАТ
«Турбоатом» та АТ АЕС «Пакш» (Угорщина)
25 грудня 1996 року був укладений контракт
№ 804/05762269/61210-348-РА-3-1354-6 - KG на загальну
суму 19689520,00 доларів США, який вступив в
силу з дати його підписання сторонами
та діяв до повного виконання ними своїх
зобов'язань.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про порядок здійснення розрахунків в
іноземній валюті» (в редакції, чинній
на момент виникнення спірних
правовідносин) виручка резидентів у
іноземній валюті підлягає зарахуванню
на їх валютні рахунки в уповноважених
банках у терміни виплати
заборгованостей, зазначені в
контрактах, але не пізніше 90
календарних днів з дати митного
оформлення (виписки вивізної вантажної
митної декларації) продукції, що
експортується, а в разі експорту робіт
(послуг), прав інтелектуальної
власності - з моменту підписання акта
або іншого документа, що засвідчує
виконання робіт, надання послуг,
експорт прав інтелектуальної
власності. Перевищення зазначеного
терміну потребує індивідуальної
ліцензії Національного банку України.

З аналізу наведеної норми вбачається,
що пеня за порушення законодавчо
встановлених термінів розрахунків за
зовнішньоекономічними договорами
нараховується на суму несвоєчасно
повернутих на територію України
валютних цінностей, доходів та майна,
що належать резиденту України і
знаходяться за її межами.

Таким чином, об'єктами валютного
контролю є продаж товарів на експорт та
попередня оплата за закупівлі товару
по імпорту.

Статтею 4 Закону України «Про порядок
здійснення розрахунків в іноземній
валюті» (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
встановлено, що порушення резидентами
термінів, передбачених статтями 1 і 2
цього Закону, тягне за собою стягнення
пені за кожний день прострочення у
розмірі 0,3 відсотка від суми
неодержаної виручки (митної вартості
недопоставленої продукції) в іноземній
валюті, перерахованої у грошову
одиницю України за валютним курсом
Національного банку України на день
виникнення заборгованості.

Тобто, діючим на час виникнення спірних
правовідносин законодавством
передбачено стягнення пені тільки при
наявності несвоєчасного надходження
валютної виручки за поставлену
продукцію на рахунки резидента, тобто
при наявності дебіторської
заборгованості нерезидента.

Разом з цим, судами попередніх
інстанцій було встановлено, рішенням
Господарського суду Харківської
області від 29 січня 2007 року у справі №
АС-42/186-06, залишеним без змін постановою
Харківського апеляційного
господарського суду від 19 червня 2007
року, не встановлено порушень з боку
ВАТ «Турбоатом» законодавчо
встановлених термінів розрахунків
(несвоєчасності надходження валютної
виручки за поставлену продукцію) за
зовнішньоекономічним контрактом №
804/05762269/61210-348-РА-3-1354-6 - KG від 25 грудня 1996
року, з огляду на що висновки судів
попередніх інстанцій про
неправомірність нарахування штрафних
(фінансових) санкцій за вказаним
контрактом є обґрунтованими.

Відповідно до положень пункту 3 статті 6
Закону України «Про операції з
давальницькою сировиною у
зовнішньоекономічних відносинах» (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) у разі коли
розрахунки за переробку, обробку,
збагачення чи використання
давальницької сировини провадяться в
іноземній валюті, вона підлягає
зарахуванню на рахунок українського
виконавця в уповноваженому банку
України у 90-денний строк починаючи з
моменту митного оформлення готової
продукції або погашення векселя
(письмового зобов'язання) залежно від
того, яка з цих операцій була проведена
раніше.

Також, між ВАТ «Турбоатом» та Фірмою
«Сіменс» (Німеччина) 20 квітня 1998 року
був укладений експортний контракт №
ДО86S3-С-0000-772711 ((№ 15-804/05762269/81255-276) на
поставку енергетичного устаткування
для реконструкції блоку № 8 Зміївської
ТЕС (у рамках виконання європейської
програми заміщення Чорнобильської
АЕС). За умовами вказаного контрактом
ВАТ «Турбоатом» виступало підрядником.
Зокрема, умовами контракту
передбачалося виготовлення
устаткування з давальницької сировини.
Вартість контракту становила суму
12000000,00 DM і містила у собі вартість
устаткування, технічну документацію,
упакування, маркування, а також
шеф-монтаж на Зміївській ТЕС. У
вартість контракту не включалась
вартість давальницької сировини
(заготовок), поставлених замовником,
яка склала суму 1020000,00 ДМ, у тому числі
вартість заготовок, поставлених з
Німеччини, - на суму 660000,00 ДМ. За умовами
контракту загальна сума платежів
становить 12000000,00 ДМ, у тому числі 90%
вартості контракту підлягало сплаті по
готовності виготовленої продукції, а
решта 10% вартості контракту - 5% після
проведення пробної експлуатації (72
години) та 5% після підтвердження
коефіцієнта корисної дії і потужності
циліндрів середнього й низького тиску.
Поставка виготовленого устаткування
здійснювалася замовникові на умовах
СРТ Зміївська ТЕС, Україна, тобто з ВАТ
«Турбоатом» устаткування
безпосередньо відвантажувалось на
Зміївську ТЕС у Харківській області,
без перетину митного кордону України.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, позивачем було виготовлено
та 09 березня 2001 року повністю
відвантажено устаткування на адресу
Зміївської ТЕС, а 21 березня 2001 року були
підписані акти про приймання готової
продукції між Фірмою «Сіменс» та
Зміївською ТЕС.

Тобто, виготовлена за
зовнішньоекономічним контрактом
продукція була поставлена виключно на
умовах СРТ - Зміївська ТЕС, Україна
(отримувач - резидент України).

З огляду на те, що продукція,
виготовлена за контрактом з фірмою
«Сіменс» для установки на Зміївській
ТЕС, безпосередньо була відвантажена
на Зміївську ТЕС і не перетинала
митного (державного) кордону України,
суди попередніх інстанцій дійшли
обґрунтованого висновку, що у позивача
був відсутній обов'язок щодо
оформлення вантажних митних
декларацій та, як наслідок,
необхідності одержувати індивідуальні
ліцензії НБУ на отримання валютної
виручки.

Судами було встановлено, що між ВАТ
«Турбоатом» та ТОВ «Інгурі ГЕС»
(Грузія) був укладений контракт №
15-804/05762269/01350-268 від 27 лютого 2004 року на
поставку запасних частин для
гідротурбін та шарових затворів.

22 червня 2004 року на розрахунковий
рахунок ВАТ «Турбоатом» від ТОВ
«Інгурі ГЕС» (Грузія) надійшов аванс в
сумі 44055,25 доларів США, у зв'язку з чим
позивачем на адресу ТОВ «Інгурі ГЕС»
(Грузія) була відвантажена продукція на
загальну суму 13403,00 доларів США.

Тобто, на момент відвантаження
продукції на суму 13403,00 доларів США
позивачем був отриманий аванс в сумі
44055,25 дол. США, тобто відвантаження
виготовленого обладнання відбулося
виключно після повного отримання
грошових коштів за його виготовлення
та поставку за межі України.

З огляду на те, що продукція була
відвантажена позивачем тільки після
отримання попередньої оплати за
укладеним контрактом № 15-804/05762269/01350-268
від 27 лютого 2004 року, суди попередніх
дійшли правомірного висновку, з яким
погоджується суд касаційної інстанції,
про відсутність порушень ВАТ
«Турбоатом» вимог статті 1 Закону
України «Про порядок здійснення
розрахунків в іноземній валюті» за
вказаним контрактом.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій про відсутність у
ВАТ «Турбоатом» обов'язку декларувати
суми неодержаної валютної виручки у
періоді, який перевірявся за вказаними
вище контрактами.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновками судів першої
та апеляційної інстанцій про
неправомірність оспорюваних
податкових повідомлень-рішень та
рішення про застосування штрафних
(фінансових) санкцій і наявність
підстав для їх скасування.

Доводи касаційної скарги викладеного
не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна
скарга СДПІ по роботі з ВПП у м. Харкові
підлягає залишенню без задоволення, а
постанова Господарського суду
Харківської області від 08 квітня 2010
року та ухвала Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 31 серпня 2010 року підлягають
залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 221, 223, 224, 230,
231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
у місті Харкові залишити без
задоволення, а постанову
Господарського суду Харківської
області від 08 квітня 2010 року та ухвалу
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 31 серпня 2010
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
строк та у порядку, визначеному
статтями 237, 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий:
_____________________ Л.І. Бившева

Судді:
_____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна