Справа № 820/9814/13-а
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2014-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2014 р.Справа № 820/9814/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Тацій Л.В.

Суддів: Водолажської Н.С. , Філатова Ю.М.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Красноградської міжрайонної
державної податкової інспекції
Харківської області на постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 03.12.2013р.
по справі № 820/9814/13-а

за позовом Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1

до Красноградської міжрайонної
державної податкової інспекції
Харківської області

про скасування податкового
повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Фізична особа-підприємець
ОСОБА_1, звернувся до Харківського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Красноградської міжрайонної державної
податкової інспекції Харківської
області, в якому просив скасувати
податкове повідомлення-рішення від
13.05.2008р. № /0.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 26.05.2009року,
залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 02.03.2010, у
задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_1
про визнання податкового
повідомлення-рішення Красноградської
МДПІ Харківської області відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 18.11.2012 року постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 26.05.2009 року
та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 02.03.2010 року
скасовано. Справу направлено на новий
розгляд до суду першої інстанції.

За результатами розгляду справи
постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 03.12.2013р.
позов задоволено.

Відповідач, не погодившись з даним
судовим рішенням, подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову та прийняти нову, якою у
задоволенні позову відмовити в повному
обсязі.

Представники сторін в судове
засідання не прибули, про причини
неявки не повідомили, хоча були
належним чином повідомлені про дату,
час та місце судового засідання, про що
свідчать поштові повідомлення.

Враховуючи положення ч.4 ст.196 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів дійшла
висновку, що неприбуття представників
сторін не перешкоджає судовому
розгляду справи, оскільки вони були
належним чином повідомлені про дату,
час та місце судового розгляду.

Апеляційна скарга розглядається в
порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши суддю доповідача,
перевіривши рішення суду першої
інстанції та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено,
підтверджується наявними в матеріалах
справи доказами, що ФОП ОСОБА_1
зареєстрована Красноградською
районною державною адміністрацією
Харківської області, дата проведення
державної реєстрації - 20.02.2006 p., номер
запису про заміну свідоцтва 2
001168. (а.с. 7).

Відповідно до довідки про взяття на
облік платника податків № 610 від 25.05.2007
року ФОП ОСОБА_1 взято на облік 23.02.2006
року за № 2130 (а.с. 8), та у відповідності
до свідоцтва про реєстрацію платника
податку на додану вартість № 100045953 -
позивач є платником податку на додану
вартість з 28.03.2006 року з присвоєнням
індивідуального податкового номеру
НОМЕР_1 (а.с. 9).

Вказані обставини сторонами
визнаються, а тому в силу ч. З ст. 72 КАС
України не доказуються перед судом.

На підставі направлення від 21.04.2008 р. №
45 працівниками Красноградської МДПІ
Харківської області проведена планова
виїзна перевірка
фінансово-господарської діяльності
ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання
податкового законодавства,
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати до бюджету
податків, зборів (обов'язкових
платежів) за період з 23.02.2006 року по
31.12.2007 року (а.с. 11).

Результати перевірки оформлені актом
від 08.05.2008р. № 495/17-013/НОМЕР_1 (а.с. 12-22).

В акті перевірки контролюючим органом
відображено порушення позивачем
приписів: п.п.7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону
України N 168/97-ВР, що спричинило
неправомірне включення до складу
податкового кредиту суму 2615 грн.
Донараховано податку на додану
вартість в сумі 2615 грн.

На підставі вищевказаного Акту
перевірки, відповідачем прийнято
податкове повідомлення- рішення №
/0 від 13.05.2008 року, в якому було
зазначено, що сума донарахованого
податкового зобов'язання по податку на
додану вартість за період з 23.02.2006 року
по 31.12.2007 року становить 3922 грн. 50 коп.
(основний платіж - 2615 грн. 00 коп., штрафні
(фінансові) санкції- 1307 грн. 50 коп.

З дослідженого акту перевірки слідує,
що фактичною підставою для прийняття
контролюючим органом рішення, слугував
висновок про те, що позивачем за липень
2007 року задекларовано суму податкового
зобов'язання по ПДВ в сумі 13903,00 грн. та
відображено цю суму в декларації з ПДВ
№ 10525 від 20.08.2007 року. Проте, на думку
контролюючого органу, у позивача на
момент перевірки відсутня податкова
накладна на суму 2615,00 грн., оскільки
вона не включена до реєстру отриманих
та виданих податкових накладних, у
зв'язку з чим позивач не має право
формувати податковий кредит з ПДВ у
даному розмірі.

Перевіряючи юридичну та фактичну
обґрунтованість мотивів, які покладені
суб'єктом владних повноважень в основу
спірного правового акту
індивідуальної дії на відповідність
вимогам ч.З ст.2 КАС України, колегія
суддів виходить з наступного.

У 2007 році порядок обчислення і сплати
податку на додану вартість
регламентувався Законом України "Про
податок на додану вартість" (в редакції,
що була чинною на момент вчинення
господарських операцій).

Відповідно до підпункту 7.5.1 пункту 7.5
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» датою виникнення
права платника податку на податковий
кредит вважається дата здійснення
першої з подій : - або дата списання
коштів з банківського рахунку платника
податку в оплату товарів (робіт,
послуг), дата виписки відповідного
рахунку (товарного чека) - в разі
розрахунків з використанням кредитних
дебетових карток або комерційних чеків
; - або дата отримання податкової
накладної, що засвідчує факт придбання
платником податку товарів (робіт,
послуг).

Підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» встановлено, що не
дозволяється включення до податкового
кредиту будь-яких витрат по сплаті
податку, що не підтверджені
податковими накладними чи митними
деклараціями, а при імпорті робіт
(послуг) - актом прийняття робіт (послуг)
чи банківським документом , який
засвідчує перерахування коштів в
оплату вартості таких робіт (послуг).

Згідно з підпунктом 7.2.3 пункту 7.2 статті
7 Закону України «Про податок на додану
вартість» податкова накладна
складається у момент виникнення
податкових зобов'язань продавця у двох
примірниках.

Оригінал податкової накладної
надається покупцю, копія залишається у
продавця товарів (робіт, послуг). Тобто
Закон України «Про податок на додану
вартість» передбачає єдиний випадок не
включення до складу податкового
кредиту витрат по сплаті податку -
відсутність податкової накладної.

Колегія суддів звертає увагу, що акт
перевірки, всупереч вимогам Порядку
оформлення результатів невиїзних
документальних, виїзних планових та
позапланових перевірок з питань
дотримання податкового, валютного та
іншого законодавства, затвердженого
наказом ДПА України від 10.08.2005 року № 327,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 25.08.2005 року № 925/11205
інформації щодо відсутності/наявності
такої накладної не містить.

Таким чином, єдиною підставою для
зроблених відповідачем висновків
слугувала відсутність податкової
накладної в реєстрі податкових
накладних.

Разом з тим, з матеріалів справи слідує,
що згадана податкова накладна не
виписувалася, а отже фізично не могла
бути в наявності у позивача, оскільки
дані декларації за липень 2007 року,
поданої позивачем, відповідають даним
всіх податкових накладних, які
включені до реєстру отриманих та
виданих податкових накладних за
відповідний період.

Відповідачем ані під час розгляду
справи судом першої, ані апеляційної
інстанції не надано доказів на
підтвердження того, що дана податкова
накладна , за липень 2007 року про
здійснення господарської діяльності з
АТЗТ «Борівський молокозавод» на суму 2
615 грн. 00 коп. взагалі існувала.

Для з'ясування даного факту судом
витребувано у відповідача докази, на
які він посилався при прийнятті
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення № /0 від
13.05.2008 року; докази, що задекларована в
декларації з податку на додану
вартість за липень 2007 року сума
податкового кредиту не відповідає
даним податкового обліку позивача;
розрахунок податкового
повідомлення-рішення № /0 від
13.05.2008 року; докази, на які посилався
відповідач при проведенні виїзної
планової перевірки позивача з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 23.02.2006 року по 31.12.2007 року;
пояснення щодо податкової накладної,
виданої АТЗТ «Борівський молокозавод»
на суму 2615,00 грн., на яку посилався
відповідач при проведенні перевірки.

Проте, пояснень та їх документального
підтвердження відповідач до судового
засідання не

надав.

Відповідно до частини першої статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Згідно з частиною другою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

У ході судового розгляду відповідач, як
суб'єкт владних повноважень, не довів
правомірність прийнятих ним рішення, а
тому, суд приходить до висновку про
наявність підстав для задоволення
позовної заяви, оскільки її доводи
спростовують висновки, викладені в
Акті перевірки та встановлені у
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду -без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів
відзначає, що суд першої інстанції
дійшов вичерпних юридичних висновків
щодо встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Красноградської
міжрайонної державної податкової
інспекції Харківської області
залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 03.12.2013р. по
справі № 820/9814/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя Тацій Л.В.Судді
Водолажська Н.С. Філатов Ю.М.