Суддя: Гаманко О.І.
Дата ухвалення: 2014-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" січня 2014 р. м. Київ
К/9991/90785/11

КолегіясуддівВищогоадміністративного
суду України у складі:

головуючого Гаманка
О.І.

суддів Білуги С.В.

Загороднього А.Ф.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційні скарги ОСОБА_2 та
Управління Пенсійного фонду України в
Заводському районі м.
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області на постанову Заводського
районного суду м. Дніпродзержинська
від 11 лютого 2011 року та ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 25 жовтня 2011
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України в
Заводському районі м.
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області про зобов'язання вчинити певні
дії,-

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2010 року ОСОБА_2 звернулася
до суду з позовом до Управління
Пенсійного фонду України в Заводському
районі м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області про
зобов'язання відповідача прийняти
рішення про поновлення виплати їй
пенсії за віком, яку вона отримувала до
виїзду на постійне місце проживання за
межі України, зобов'язання відповідача
нарахувати та виплатити їй пенсію з 07
жовтня 2009 року.

ПостановоюЗаводського районного суду
м. Дніпродзержинська від 11 лютого 2011
року, залишеною без змін ухвалою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 25 жовтня 2011
року, позовзадоволеночастково.

Визнано незаконними дії відповідача
щодо відмови в поновленні виплати
пенсії позивачці та зобов'язано
Управління Пенсійного фонду України в
Заводському районі м.
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області поновити ОСОБА_2виплату пенсії
за віком на підставах, визначених
пенсійним законодавством з 21 вересня
2010 року.

В
задоволеннііншоїчастинипозовнихвимог
відмовлено.

В касаційнихскаргах, посилаючись на
порушення судами першої та
апеляційноїінстанцій норм
матеріального та процесуального права,
Управління Пенсійного фонду України в
Заводському районі м.
Дніпродзержинська Дніпропетровської
областіпросить
скасувативказанісудовірішення в
частинізадоволенихпозовнихвимог та
ухвалитиноверішення про відмову в
задоволенніадміністративного позову,
а ОСОБА_2просить
скасувативказанісудовірішення в
частинівідмови в
задоволеніпозовнихвимог та
ухвалитиноверішення прозадоволення
позову повністю.

Перевіривши за матеріаламисправи
доводи касаційноїскарги та
правильністьзастосування судами
першої та апеляційноїінстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правовоїоцінкиобставин у справі у
межах доводівкасаційнихскарг,
колегіясуддів приходить до висновку,
щокасаційніскарги не
підлягаютьзадоволенню з
наступнихпідстав.

Судами
попередніхінстанційвстановлено,
щоОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебувала на
обліку в Управлінні Пенсійного фонду
України в Заводському районі м.
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області, де отримувала пенсію за віком.

У зв'язку з виїздомпозивача на
постійнемісцепроживання до Німетчини,
відповідач на підставі ст. 51 Закону
України "Про
загальнообов'язковедержавнепенсійнес
трахування"
припиниввиплачуватиїйпенсію.

З копії закордонного паспорту
позивача, в якому є відмітка про
йоговиїзд на постійнемісцепроживання
до державиНіметчина та прийняття на
консульськийоблік в
консульськомувідділі в
державіНіметчина, вбачається, щоОСОБА_2
є громадяниномУкраїни.

Позивачу 21 вересня 2010 року звернулася
до УправлінняПенсійного фонду
Українив Заводському районі м.
Дніпродзержинська Дніпропетровської
областііззаявою про
поновленняїйвиплатипенсії, за
результатами
розглядуякоївідповідачрішенням №
527/к-6від04.10.2010 рокувідмовив в такому
поновленні, оскількизгіднозі ст. 8
Закону України "Про
загальнообов'язковедержавнепенсійнес
трахування"
пенсіязавікомпризначаєтьсягромадянам
України та особам,
якіпостійнопроживаютьабопрацюють на
Україні.

Вирішуючиспір по суті, суди
попередніхінстанційобґрунтовановиход
или з того, що, проживаючи в Німетчині,
позивач, як громадянинУкраїни, маєтакі
ж саміконституційні права, як і
іншігромадяницієїдержави,
оскількиКонституціяУкраїни та
пенсійнезаконодавствоУкраїни не
допускаютьобмеження права на
соціальнийзахист, зокрема, права на
отриманняпенсії за
ознакоюмісцяпроживання.

Відповідно до ст. 46
КонституціїУкраїнигромадянимають
право на соціальнийзахист, щовключає
право на забезпеченняїх у разіповної,
частковоїаботимчасовоївтратипрацезда
тності, втратигодувальника, безробіття
з незалежнихвід них обставин, а також у
старості та в іншихвипадках,
передбачених законом.

Статтею 24
КонституціїУкраїнивстановлено,
щогромадянимаютьрівніконституційні
права і свободи та є рівними перед
законом. Не може бути
привілеївчиобмежень за ознакамираси,
кольорушкіри, політичних, релігійних
та іншихпереконань, статі, етнічного та
соціальногопоходження, майнового
стану, місцяпроживання, за
мовнимиабоіншимиознаками.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті
49 Закону України "Про
загальнообов'язковедержавнепенсійнес
трахування" виплатапенсії за
рішеннямтериторіальнихорганівПенсійн
ого фонду або за рішенням суду
припиняється на весь час
проживанняпенсіонера за кордоном,
якщоінше не передбаченоміжнародним
договором України, згода на
обов'язковістьякогонадана Верховною
Радою України.

За правилами другого реченнястатті 51
цього ж Закону під час перебування за
кордоном пенсіявиплачується в тому
разі, якщоцепередбаченоміжнародним
договором України, згода на
обов'язковістьякогонадана Верховною
Радою України.

РішеннямКонституційного Суду
Українивід 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009
положення пункту 2 частини 1 статті 49,
другого реченнястатті 51 Закону України
"Про
загальнообов'язковедержавнепенсійнес
трахування" визнано такими, що не
відповідаютьКонституціїУкраїни (є
неконституційними).

У своємурішенніКонституційний Суд
Українизазначив, щооспорюваними
нормами Закону України "Про
загальнообов'язковедержавнепенсійнес
трахування" конституційне право на
соціальнийзахистпоставлене в
залежністьвід факту укладенняУкраїною
з відповідною державою міжнародного
договору з
питаньпенсійногозабезпечення. Таким
чином, держава
всуперечконституційнимгарантіямсоціа
льногозахисту для всіхосіб, щомають
право на отриманняпенсії у старості, на
законодавчомурівніпозбавилацього
права пенсіонерів у тих випадках, коли
вони
обралипостійниммісцемпроживаннякраїн
у, з якою не укладеновідповідного
договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 152
КонституціїУкраїнизакони,
іншіправовіактиабоїхокреміположення,
щовизнанінеконституційними,
втрачаютьчинність з дня
ухваленняКонституційним Судом
Українирішення про
їхнеконституційність.

Враховуючинаведенінорми права,
колегіясуддівпогоджується з
висновкомсудівпопередніхінстанцій
про наявність у позивача права на
поновленнявиплатийомупенсії за віком,
а відтак, і про
наявністьправовихпідстав для
задоволення позову з моменту звернення
позивача з заявою до відповідача, а
саме з 21 вересня 2010 року у
відповідності до вимог Порядку
подання та оформлення документів для
призначення (перерахунку) пенсії
відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Доводи
касаційнихскаргзазначенихвисновківсу
дів не спростовують і не даютьпідстав
для висновку, що судами при
розглядісправи неправильно
застосованонормиматеріального права,
якірегулюютьспірніправовідносини, чи
порушено нормипроцесуального права.

Згідно ч. 1 ст. 224 КАС України суд
касаційноїінстанціїзалишаєкасаційнус
каргу без задоволення, а судовірішення
- без змін, якщовизнає, що суди не
допустили порушень норм матеріального
і процесуального права при
ухваленнісудовихрішеньчивчиненніпроц
есуальнихдій.

Керуючисьстаттями 220, 220-1, 223, 224, 231
Кодексу
адміністративногосудочинстваУкраїни,
колегіясуддів,-

у х в а л и л а :

Касаційні скаргиОСОБА_2 та Управління
Пенсійного фонду України в Заводському
районі м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області залишити
без задоволення, а постанову
Заводського районного суду м.
Дніпродзержинська від 11 лютого 2011 року
та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 25 жовтня 2011 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду
України в Заводському районі м.
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області про зобов'язання вчинити певні
дії - без змін.

Ухвалаоскарженню не підлягає.

Головуючий О.І. Гаманко

Судді С.В. Білуга

А.Ф.
Загородній