Справа № 2а-11229/10/7/0170
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2014-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2014 року м.
Київ К/9991/72503/11

Вищий адміністративний суд України у
складі: суддя Костенко М.І. - головуючий,
судді Ланченко Л.В., Степашко О.І.,

розглянув у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу державної
податкової інспекції в м. Сімферополі
Автономної Республіки Крим (далі -ДПІ)

на постанову окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 15.11.2010

та ухвалу Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 03.10.2011

у справі № 2а-11229/10/7/0170

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Спецпромрезерв»
(далі - Товариство)

до ДПІ

про скасування рішення.

За результатами розгляду касаційної
скарги Вищий адміністративний суд
України

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2010 року Товариство звернулося
до окружного адміністративного суду
Автономної Республіки Крим з позовом, в
якому (з урахуванням уточнень) просило:
визнати протиправними дії ДПІ щодо
невизнання податковою звітністю
декларації з податку на додану
вартість Товариства за липень 2010 року;
зобов'язати відповідача відобразити
показники цієї декларації в картці
особового рахунку платника; спонукати
відповідача поновити свідоцтво про
реєстрацію платника податку на додану
вартість з подальшим поновленням всіх
даних особового рахунку позивача з
податковим кредитом, що існував станом
на 08.10.2009.

Постановою окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 15.11.2010, залишеною
без змін ухвалою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 03.10.2011, позов задоволено частково;
визнано протиправними дії ДПІ щодо
невизнання податкової декларації
Товариства з податку на додану
вартість за липень 2010 року податковою
звітністю; зобов'язано ДПІ прийняти
спірну податкову декларацію,
відобразивши зазначені в ній показники
в особовому рахунку Товариства; у решті
позову відмовлено.

На вказані судові акти ДПІ подано
касаційну скаргу, в якій скаржник
просить їх скасувати та повністю
відмовити у позові. На обґрунтування
касаційних вимог скаржник зазначає про
подання позивачем спірної податкової
декларації за відсутності статусу
платника податку на додану вартість.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
відповідність висновків судів наявним
у матеріалах справи доказам,
правильність застосування судами норм
матеріального права та дотримання ними
процесуальних норм, обговоривши доводи
касаційної скарги, Вищий
адміністративний суд України не вбачає
підстав для задоволення касаційних
вимог ДПІ з урахуванням такого.

Попередніми судовими інстанціями у
розгляді справи встановлено, що 20.08.2010
Товариством було подано до ДПІ
податкову декларацію з податку на
додану вартість за липень 2010 року, яку
не було визнано відповідачем
податковою звітністю з причин
анулювання реєстрації Товариства
платником податку на додану вартість
(про що позивачеві було направлено
повідомлення від 21.08.2010 №37502/10/28-4).

Згідно з пунктом 1.2 Порядку заповнення
та подання податкової декларації з
податку на додану вартість,
затвердженого наказом Державної
податкової адміністрації України від
30.05.1997 № 166, декларація подається до
податкового органу за місцем
реєстрації особою, яка зареєстрована
платником податку на додану вартість
згідно з вимогами Закону України "Про
податок на додану вартість".

Отже, зміст наведеної законодавчої
норми свідчить на користь висновку про
те, що відсутність статусу платника ПДВ
виключає право особи на подання
податкової декларації з ПДВ до
контролюючого органу.

Втім у справі, що переглядається, суди
встановили, що рішення ДПІ про
анулювання реєстрації Товариства
платником податку на додану вартість,
оформлене актом від 08.10.2009 року №208/15-2,
було скасовано за наслідками його
оскарження платником в судовому
порядку згідно з постановою окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 08.02.2010 у справі №
2а-12145/09/9/0170.

На час подання Товариством спірної
декларації зазначена постанова
набрала законної сили за наслідками її
перегляду в апеляційному порядку
згідно з ухвалою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 13.07.2010.

Наслідком набрання законної сили
рішенням суду є набуття цим рішенням,
зокрема, ознак обов'язковості (що
передбачає обов'язок його виконання
усіма органами, організаціями та
посадовими особами) та виконуваності
(тобто забезпечення законом права
особи на примусове виконання рішення).
Іншими словами, законна сила рішення
суду є його правовою дією, яка
проявляється в тому, що установлена
рішенням наявність чи відсутність прав
і фактів, на яких ці права ґрунтуються,
є остаточною, а встановлені рішенням
права та обов'язки підлягають
беззаперечному здійсненню на вимогу
уповноважених осіб.

Таким чином, рішенням суду, яке набрало
законної сили, встановлено
незаконність акта податкової
інспекції про позбавлення позивача
статусу платника податку на додану
вартість, у зв'язку з чим такий акт не
породжує жодних правових наслідків для
платника та не може розглядатися як
перешкода для реалізації Товариством
передбачених законом прав як платника
податку на додану вартість.

Відповідно до абзацу першого підпункту
4.1.2 пункту 4.1 статті 4 Закону України
«Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» (який
діяв на момент виникнення спірних
правовідносин) прийняття податкової
декларації є обов'язком контролюючого
органу. Податкова декларація
приймається без попередньої перевірки
зазначених у ній показників через
канцелярію, чий статус визначається
відповідним нормативно-правовим актом.
Відмова службової (посадової) особи
контролюючого органу прийняти
податкову декларацію з будь-яких
причин або висування нею будь-яких
передумов щодо такого прийняття
(включаючи зміну показників такої
декларації, зменшення або скасування
від'ємного значення об'єктів
оподаткування, сум бюджетних
відшкодувань, незаконного збільшення
податкових зобов'язань тощо)
забороняється та розцінюється як
перевищення службових повноважень
такою особою, що тягне за собою її
дисциплінарну та матеріальну
відповідальність у порядку,
визначеному законом.

З урахуванням викладеного слід
погодитися з висновком судів про те, що
обставини, на які послалася ДПІ на
обґрунтування законності її відмови
визнати спірну декларацію Товариства
податковою звітністю та відобразити її
показники у картці особового рахунку
платника, не знайшли свого
документального підтвердження, у
зв'язку з чим суди цілком правомірно
задовольнили позовні вимоги
Товариства.

В частині відмови у задоволенні позову
висновки судів учасниками провадження
не оскаржуються, тоді як касаційним
судом не виявлено порушень норм
матеріального та процесуального права,
на які відсутні посилання у поданій
скарзі.

Оскільки висновки судів відповідають
нормам чинного законодавства та
фактичним обставинам спору, то
процесуальних підстав для скасування
оскаржуваних судових актів не
вбачається.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу державної
податкової інспекції в м. Сімферополі
Автономної Республіки Крим відхилити.

2. Постанову окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 15.11.2010 та ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 03.10.2011 у
справі №2а-11229/10/7/0170 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України в порядку
статей 236-238 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий суддя: М.І.
Костенкосудді:Л.В. Ланченко О.І.
Степашко