Справа № 1570/5766/2012
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2014-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2014 р.м.ОдесаСправа № 1570/5766/2012

Категорія: 9.5 Головуючий в 1 інстанції:
Левчук О. А.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії суддів:

Головуючого: судді Домусчі С.Д.

суддів: Кравця О.О.,
Шеметенко Л.П.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Державної фінансової інспекції
Одеській області на постанову
Одеського окружного адміністративного
суду від 15 січня 2013 року по справі за
адміністративним позовом Одеської
виправної колонії № 14 Управління
Державної пенітенціарної служби
України в Одеській області до
Державної фінансової інспекції в
Одеській області про визнання
незаконними та скасування пунктів 2, 11,
13 вимоги від 31 серпня 2012 року № 810-28/1923, -

ВСТАНОВИВ:

Державна фінансова інспекція в
Одеській області подала апеляційну
скаргу на постанову Одеського
окружного адміністративного суду від
15 січня 2013 року, в якій просить
скасувати оскаржену постанову та
ухвалити нову, якою відмовити у
задоволенні адміністративного позову
в повному обсязі.

Постановою від 15 січня 2013 року
Одеський окружний адміністративний
суд задовольнив адміністративний
позов Одеської виправної колонії № 14
Управління Державної пенітенціарної
служби України в Одеській області,
визнав протиправними та скасував
пункти 2, 11, 13 вимоги № 810-28/1923 від 31
серпня 2012 року.

Вимоги апеляційної скарги
апелянт обґрунтовує тим, що суд першої
інстанції допустив порушення норм
матеріального права, допустив неповне
з'ясування обставин, які мають значення
для справи.

При цьому доводи апеляційної
скарги дублюють доводи Державної
фінансової інспекції в Одеській
області, викладені в письмових
запереченнях на адміністративний
позов (а.с. 163-167).

Ухвалюючи постанову про
задоволення позовних вимог, суд першої
інстанції встановив, що Одеська
виправна колонія управління Державної
пенітенціарної служби України в
Одеській області (№ 14) є
кримінально-виконавчою установою
закритого типу, яка входить до складу
Державної кримінально-виконавчої
служби України, підпорядковується
управлінню Державної пенітенціарної
служби України в Одеській області та
знаходиться в оперативному
підпорядкуванні Державної
пенітенціарної служби України (а.с. 11-13).

В період з 07 травня по 20 липня 2012 року
Одеською об'єднаною державною
фінансовою інспекцією, яка є
структурним територіальним
підрозділом Державної фінансової
інспекції в Одеській області,
проведена ревізія
фінансово-господарської діяльності
Одеської виправної колонії № 14
Управління державної пенітенціарної
служби України в Одеській області за
період з 01 червня 2010 року по завершений
звітній період 2012 року, за результатами
якої складено акт № 810-16/29 від 27 липня 2012
року (а.с. 61, 66, 117-157).

На підставі акту № 810-16/29 від 27 липня 2012
року Одеською об'єднаною державною
фінансовою інспекцією складено та
направлено позивачу Вимогу про
усунення порушень, встановлених
ревізією фінансово-господарської
діяльності № 810-28/1923 від 31 серпня 2012
року (а.с. 8-10).

Суд першої інстанції встановив, що в
акті № 810-16/29 від 27 липня 2012 року, окрім
іншого, встановлено, що в порушення п. 1
Постанови Кабінету Міністрів України
від 13.03.1998 року № 663 «Про норми
відшкодування витрат на відрядження в
межах України та за кордон», п. 2
Постанови Кабінету Міністрів України
від 02.02.2011 року № 98 «Про суми та склад
витрат на відрядження державних
службовців, а також інших осіб, що
направляються у відрядження
підприємствами, установами та
організаціями, які повністю або
частково утримуються (фінансуються) за
рахунок бюджетних коштів» та п. 1
Інструкції про службові відрядження в
межах України та за кордон,
затвердженої наказом Міністерства
фінансів України від 13.03.1998 року № 59,
при відрядженні для підвищення
кваліфікації та первинної підготовки
деяким працівникам нараховувались та
виплачувались добові лише за день
від'їзду та за день приїзду, що призвело
до недоотримання підзвітними особами
грошових коштів у сумі 11 815, 50 грн., а
саме: за 2010 рік - 1 416,00 грн., за 2011 рік -7
165,50 грн., за 2012 рік -3 234,00 грн. У зв'язку з
зазначеним порушенням відповідач у п. 11
Вимоги зазначено про необхідність
провести донарахування та виплатити
недоотримані підзвітними особами
грошові кошти в сумі 11 815,50 грн.

Суд першої інстанції встановив
неправомірність оскарженого п. 11
вимоги оскільки Постанови Кабінету
Міністрів України № 663 від 23.04.1999 року
та № 98 від 02.02.2011 року, а також
Інструкція про службові відрядження в
межах України та за кордон, затверджена
наказом Міністерства фінансів України
№ 59 від 13.03.1998 року, зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України 31.03.1998
року за № 218/2658, не розповсюджуються на
відрядження державних службовців, а
також інших осіб, що направляються у
відрядження підприємствами,
установами та організаціями, які
повністю або частково утримуються
(фінансуються) за рахунок бюджетних
коштів, які пов'язані з підвищенням
кваліфікації та первинною підготовкою,
а позивач діяв у відповідності до вимог
п. 2.5 Інструкції про порядок здійснення
службових відряджень у Державній
кримінально-виконавчій службі,
затвердженої наказом Державного
департаменту України з питань
виконання покарань № 370 від 14.09.2011 року,
відповідно до якого термін відрядження
працівників, направлених на навчання в
системі перепідготовки, удосконалення,
підвищення кваліфікації, на навчальні
та підсумково-випускні збори слухачів
заочних факультетів вищих навчальних
закладів кримінально-виконавчої
служби, не повинен перевищувати 60
календарних днів з урахуванням часу
перебування в дорозі, а у разі
зарахування зазначених працівників на
повне продовольче забезпечення,
відшкодування добових проводиться
лише за дні вибуття у відрядження і
прибуття у пункт відрядження та дні
вибуття із пункту відрядження і
прибуття до місця служби (а.с. 15-18).

Також суд першої інстанції встановив,
що в акті № 810-16/29 від 27 липня 2012 року
зазначено, що вибірковою ревізією
порядку проведення індексації
грошових доходів засуджених
встановлено, що у серпні-вересні 2011
року не проведено індексацію
заробітної плати засуджених, що є
порушенням вимог ст. 4 Закону України
«Про індексацію грошових коштів
населення»від 03.07.1991 року № 1282-ХІІ та п.
2 Порядку проведення індексації
грошових доходів населення,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078,
в результаті чого засудженими
недоотримано заробітної плати на
загальну суму 529,32 грн., у зв'язку з чим у
п. 13 Вимоги відповідач вимагає у
позивача провести донарахування та
виплатити засудженим недоотриману
заробітну плату в сумі 529, 32 грн.

Оскільки засуджені до обмеження волі
та позбавлення волі не є найманими
працівниками, та в силу закону
залучаються до суспільно корисної
праці без укладання трудового
договору, а Порядок проведення
індексації грошових доходів населення
містить вичерпний перелік грошових
доходів, які підлягають індексації, та
оплата праці засуджених до нього не
включено, суд першої інстанції
встановив обґрунтованість позовних
вимог про визнання незаконним та
скасування п. 13 Вимоги № 810-28/1923 від 31
серпня 2012 року.

Також в акті ревізії № 810-16/29 від 27.07.2012
року зазначено, що в ході перевірки
актів виконання робіт форми КБ-2в на
відповідність правилам визначення
вартості будівництва з'ясовано, що до
актів виконаних робіт, в розділ
додаткові витрати при виконанні
будівельно-монтажних робіт, включено 50
% нарахування на заробітну плату
спецконтингенту, у зв'язку з чим
зазначено, що позивач допустив
порушення вимог п. 3.1.1.1. Правил
визначення вартості будівництва» (ДБН
Д.1..-1-2000), затверджених наказом Держбуду
України від 27.08.2000 року № 174, п. 1 ст. 9
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні»від 16.07.1999 року № 996-ХІV, що
призвело до матеріальної шкоди
(збитків) на загальну суму 21 859,62 грн., в
тому числі за 2010 рік - 13 043,52 грн. та за 2011
рік - 8 816,10 грн., на підставі чого в. п. 2
Вимоги від позивача вимагається
відобразити в обліку дебіторську
заборгованість на суму 21 859,62 грн.,
провести претензійно-позовну роботу з
контрагентом (підрядником) щодо
відшкодування зайвих виплат шляхом
повернення коштів, в іншому випадку,
стягнути з осіб, винних у проведенні
зайвих виплат, шкоду в порядку та
розмірі встановленому ст. ст. 130-136
Кодексу законів про працю України.

Оскільки пунктом 7 Постанови Кабінету
Міністрів України № 653 від 22 квітня 1999
року «Про заходи щодо забезпечення
діяльності Державної пенітенціарної
служби» встановлено, що джерелами
фінансування Державної
кримінально-виконавчої служби є
бюджетні асигнування та доходи від
працевикористання засуджених. Доходи
від працевикористання засуджених
складаються з нарахувань на їх
заробітну плату у розмірі 50 відсотків і
відносяться на собівартість продукції
(робіт, послуг), суд першої інстанції
встановив, що Одеською виправною
колонією управління Державної
пенітенціарної служби в Одеській
області (№ 14), яка є
кримінально-виконавчою установою
закритого типу та входить до складу
Державної кримінально-виконавчої
служби України, правомірно включено до
актів виконаних робіт в розділ
додаткові витрати при виконанні
будівельно-монтажних робіт 50 %
нарахування на заробітну плату
спецконтингенту.

Таким чином, суд першої інстанції
встановив правомірність позовних
вимог про визнання незаконним та
скасування пункту 2 Вимоги, відповідно
до якого від Одеської виправної
колонії управління Державної
пенітенціарної служби України в
Одеській області (№ 14) вимагається
відобразити в обліку дебіторську
заборгованість на суму 21 859, 62 грн.,
провести претензійно-позовну роботу з
контрагентом (підрядником) щодо
відшкодування зайвих виплат шляхом
повернення коштів, в іншому випадку,
стягнути з осіб, винних у проведенні
зайвих виплат, шкоду в порядку та
розмірі встановленому ст. ст. 130-136
Кодексу законів про працю України,

Справа розглянута в порядку
письмового провадження відповідно до
п. 1 ч. 1 ст. 197 КАС України.

Заслухавши суддю доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права в межах доводів
апеляційної скарги, апеляційний суд
вважає, що апеляційна скарга не може
бути задоволена.

Апеляційний суд встановив, що суд
першої інстанції повно та всебічно
дослідив та оцінив обставини справи,
надані сторонами докази, правильно
визначив правову природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Одеська виправна колонія
управління Державної пенітенціарної
служби України в Одеській області (№ 14)
є кримінально-виконавчою установою
закритого типу, яка входить до складу
Державної кримінально-виконавчої
служби України, підпорядковується
управлінню Державної пенітенціарної
служби України в Одеській області та
знаходиться в оперативному
підпорядкуванні Державної
пенітенціарної служби України (а.с. 11-13).

В період з 07 травня по 20 липня 2012 року
Одеською об'єднаною державною
фінансовою інспекцією, проведена
ревізія фінансово-господарської
діяльності Одеської виправної колонії
№ 14 Управління державної
пенітенціарної служби України в
Одеській області за період з 01 червня
2010 року по завершений звітній період 2012
року.

За результатами ревізії складений акт
№ 810-16/29 від 27 липня 2012 року (а.с. 61, 66,
117-157), на підставі якого складено та
направлено позивачу Вимогу про
усунення порушень, встановлених
ревізією фінансово-господарської
діяльності № 810-28/1923 від 31 серпня 2012
року (а.с. 8-10).

Апеляційний суд погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
визнання протиправним та скасування п.
11 Вимоги про усунення порушень,
встановлених ревізією
фінансово-господарської діяльності №
810-28/1923 від 31 серпня 2012 року, оскільки до
спірних правовідносин (службові
відрядження у Державній
кримінально-виконавчій службі)
застосовується Інструкція про порядок
здійснення службових відряджень у
Державній кримінально-виконавчій
службі, затверджена наказом Державного
департаменту України з питань
виконання покарань № 370 від 14.09.2011 року,
відповідно до п. 2.5 якої термін
відрядження працівників, направлених
на навчання в системі перепідготовки,
удосконалення, підвищення
кваліфікації, на навчальні та
підсумково-випускні збори слухачів
заочних факультетів вищих навчальних
закладів кримінально-виконавчої
служби, не повинен перевищувати 60
календарних днів з урахуванням часу
перебування в дорозі, а у разі
зарахування зазначених працівників на
повне продовольче забезпечення,
відшкодування добових проводиться
лише за дні вибуття у відрядження і
прибуття у пункт відрядження та дні
вибуття із пункту відрядження і
прибуття до місця служби (а.с. 15-18). Також
актом ревізії встановлено, що деякі
працівники позивача знаходились у
відрядженні для підвищення
кваліфікації та первинної підготовки,
що також підтверджено направленнями
Правління Державного департаменту
України з питань виконання покарань в
Одеській області (а.с. 19-45).

Правильним є висновок суду першої
інстанції щодо визнання протиправним
та скасування п. 13 Вимоги про усунення
порушень, встановлених ревізією
фінансово-господарської діяльності №
810-28/1923 від 31 серпня 2012 року, оскільки,
правовий аналіз ст. ст. 1, ч. 1 ст. 2, ст. 6
Закону України «Про індексацію
грошових доходів населення» п. 2
Порядку проведення індексації
грошових доходів населення,
затвердженого Постановою КМУ № 1078 від
17 липня 2003 року, ст. 1 Закону України
«Про порядок вирішення колективних
трудових спорів (конфліктів)», ст. 2 КЗпП
України, ст. 21 закону України «Про
оплату праці», ст. 118
Кримінально-виконавчого кодексу
України, п.п.6 п. 2 ст. 13 закону України
«Про Державну виконавчо-кримінальну
службу України», п.п. 1.1 п. 1 Інструкції з
оплати праці засуджених до обмеження
та позбавлення волі, затвердженої
наказом Державного департаменту
України з питань виконання покарань
від 04.10.2004 року № 191, зареєстрованим у
Міністерстві юстиції України 18.10.2004
року за № 1328/9927, засуджені до обмеження
волі та позбавлення волі не є найманими
працівниками, та в силу закону
залучаються до суспільно корисної
праці без укладання трудового
договору, а порядок проведення
індексації грошових доходів населення
містить вичерпний перелік грошових
доходів, які підлягають індексації, та
оплата праці засуджених до нього не
включена, а тому, оплата праці
засуджених індексації не підлягає.

Також суд першої інстанції
правомірно скасував пункт 2 Вимоги про
усунення порушень, встановлених
ревізією фінансово-господарської
діяльності № 810-28/1923 від 31 серпня 2012
року, оскільки пунктом 7 Постанови КМУ
№ 653 від 22 квітня 1999 року «Про заходи
забезпечення діяльності Державної
пенітенціарної служби», яка є
спеціальним нормативно-правовим актом
у спірних правовідносинах,
встановлено, що джерелами фінансування
Державної кримінально-виконавчої
служби є бюджетні асигнування та
доходи від працевикористання
засуджених. Доходи від
працевикористання засуджених
складаються з нарахувань на їх
заробітну плату у розмірі 50 відсотків і
відносяться на собівартість продукції
(робіт, послуг), внаслідок чого Одеською
виправною колонією управління
Державної пенітенціарної служби в
Одеській області (№ 14), яка є
кримінально-виконавчою установою
закритого типу та входить до складу
Державної кримінально-виконавчої
служби України, правомірно включено до
актів виконаних робіт в розділ
додаткові витрати при виконанні
будівельно-монтажних робіт 50 %
нарахування на заробітну плату
спецконтингенту.

Доводи апеляційної скарги, які
дублюють доводи Державної фінансової
інспекції Одеській області, викладені
в письмових запереченнях на
адміністративний позов (а.с. 163-167), не
спростовують висновків суду першої
інстанції.

Апеляційний суд дійшов висновку, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
у зв'язку з чим, відповідно до ст. 200 КАС
України, апеляційна скарга має бути
залишена без задоволення, а оскаржена
постанова - без змін.

Керуючись ст. 195, п. 1 ч. 1 ст. 197, п. 1 ч.
1 ст. 198, ст. ст. 200, 206, 211, 212, ч. 5 ст. 254 КАС
України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
фінансової інспекції в Одеській
області залишити без задоволення,
постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 15 січня 2013
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копії особам, які беруть
участь у справі, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий: суддя
С.Д.Домусчі

суддя
О.О.Кравець

суддя
Л.П.Шеметенко