Справа № 825/2694/13-а
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2014-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Клопот С.Л.
Суддя-доповідач: Глущенко Я.Б.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді Глущенко
Я.Б.,

суддів
Пилипенко О.Є., Романчук О.М.,

розглянувши у письмовому провадженні
справу за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Чернігівській області про визнання
протиправним та скасування припису, за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 07 серпня 2013
року,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся у суд із позовом до
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Чернігівській області, в якому просив
визнати протиправним та скасувати
припис Інспекції №257 від 30.05.2013 року про
усунення порушення вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил.

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 07 серпня 2013
року адміністративний позов залишено
без задоволення.

Не погоджуючись із постановою суду,
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просить її скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення позовних
вимог.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а постанова суду -
скасуванню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції дійшов висновку про
відповідність спірного припису
контролюючого суб'єкта чинному
законодавству України.

Проте, з таким висновком суду не можна
погодитися.

Колегією суддів установлено, що
працівниками Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Чернігівській області 30 травня 2013 року
було проведено позапланову перевірку
дотримання позивачем вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, державних будівельних
норм, стандартів і правил. Зазначена
перевірка проведена на підставі
звернення гр. ОСОБА_3 Об'єктом перевірки
виступало будівництво гаражу АДРЕСА_1.

За підсумками проведеної перевірки,
відповідачем складено акт від 30.05.2013
року №594. У акті вказано, що перевірка
проводилась в присутності ОСОБА_2 із
залученням начальника інспекційного
відділу в м. Чернігів Шкуріної Л.Г. Зі
змісту акту слідує, що посадовою
особою, яка проводила перевірку,
виявлено факт самочинного будівництва
гаражу ОСОБА_2, чим останнім порушено
ст. 376 Цивільного кодексу України. Крім
того, в акті вказано, що за дане
правопорушення 30.06.2011 року ОСОБА_2
притягався до адміністративної
відповідальності згідно постанови №698.
ОСОБА_2 записів у акті не зроблено, -
інспектором зазначено, що від підпису
акту позивач відмовився.

За результатами вищевказаної
перевірки відповідачем винесено
припис №257 від 30.05.2013 року, адресований
позивачу, з вимогою самостійно знести
гараж АДРЕСА_1 в строк до 30.07.2013 року,
згідно з вимогами ст. 38 Закону України
«Про регулювання містобудівної
діяльності». Також, в приписі
зазначено, що у разі невиконання
зазначеної вимоги, Інспекція
державного архітектурно-будівельного
контролю в Чернігівській області буде
звертатись із позовом до суду з вимогою
щодо знесення вказаного об'єкта.

Не погоджуючись із указаним приписом,
позивач звернувся у суд.

Надаючи правову оцінку обставинам
справи, висновкам суду першої
інстанції та доводам апеляційної
скарги, колегія суддів виходить із
наступного.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Частиною 3 названої правової норми
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Статтею 10 Закону України «Про
архітектурну діяльність» встановлено,
що державний архітектурно-будівельний
контроль та нагляд здійснює
центральний орган виконавчої влади, що
реалізує державну політику з питань
державного архітектурно-будівельного
контролю.

Центральним органом виконавчої влади,
який забезпечує реалізацію державної
політики з питань державного
архітектурно-будівельного контролю,
контролю у сфері житлово-комунального
господарства, у відповідності до указу
Президента України від 08.04.2011 року №
439/2011, є Державна
архітектурно-будівельна інспекція
України.

Згідно пункту 6 Положення про Державну
архітектурно-будівельну інспекцію
України, затвердженого вищевказаним
указом Президента України,
Держархбудінспекція України здійснює
свої повноваження безпосередньо та
через свої територіальні органи в
Автономній Республіці Крим, областях,
містах Києві та Севастополі або
міжрегіональні (повноваження яких
поширюються на декілька регіонів)
територіальні органи.

Процедуру здійснення заходів,
спрямованих на дотримання вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил та
ліцензійних умов провадження
господарської діяльності, пов'язаної з
будівництвом об'єкта архітектури, який
за складністю
архітектурно-будівельного рішення та
(або) інженерного обладнання належить
до IV і V категорії складності визначає
Порядок, затверджений постановою
Кабінету Міністрів України від 23.05.2011
року №553.

Пунктом 12 Порядку встановлено, що
посадові особи інспекції під час
здійснення державного
архітектурно-будівельного контролю
зобов'язані у повному обсязі,
об'єктивно та неупереджено здійснювати
державний архітектурно-будівельний
контроль у межах повноважень,
передбачених законодавством.

Згідно з пунктом 5 цього Порядку
державний архітектурно-будівельний
контроль здійснюється за
територіальним принципом (у межах
областей) у порядку проведення
планових та позапланових перевірок.

Згідно пункту 7 Порядку позаплановою
перевіркою вважається перевірка, яка
не передбачена планом роботи інспекції
та визначено, що підставами для
проведення позапланової перевірки є,
зокрема, звернення фізичних чи
юридичних осіб про порушення суб'єктом
містобудування вимог містобудівного
законодавства. Строк проведення
позапланової перевірки не може
перевищувати п'яти робочих днів, а у
разі потреби може бути одноразово
продовжений за письмовим рішенням
керівника відповідної інспекції чи
його заступника не більше ніж на два
робочих дні.

Під час проведення позапланової
перевірки посадова особа інспекції
зобов'язана пред'явити службове
посвідчення та направлення для
проведення позапланової перевірки.

Зазначений обов'язок контролюючого
суб'єкта кореспондується із правами
суб'єкта містобудування, щодо якого
здійснюється державний
архітектурно-будівельний контроль:
перевіряти наявність у посадових осіб
інспекції службових посвідчень, бути
присутнім під час здійснення
державного архітектурно-будівельного
контролю, за результатами перевірки
отримувати та ознайомлюватись з актом
перевірки, складеним інспекцією,
подавати в письмовій формі свої
пояснення, зауваження або заперечення
до акта перевірки, складеного
інспекцією за результатами перевірки
(п. 13 вказаного Порядку).

Колегія суддів звертає увагу на те, що
позивач заперечує факт своєї
присутності під час проведення
вищезгаданої перевірки, а також
стверджує про недостовірність запису в
акті перевірки про його відмову від
підпису. Зважаючи на викладене, колегія
суддів зазначає, що матеріали справи не
містять жодних інших доказів, окрім
спірного акту, про повідомлення
позивача про час та місце проведення
позапланової перевірки, за
результатами якої складено акт від
30.05.2013 року №594, а також дійсної його
присутності в ході цієї перевірки.

На користь доводів позивача щодо його
необізнаності про спірну перевірку
свідчить та обставина, що в акті
перевірки перевіряючим зазначено лише
про відмову позивача від підпису цього
акту, однак не міститься будь-яких
застережень щодо його відмови від
отримання примірника акта та припису,
які були направлені останньому поштою,
що підтверджується копією
супровідного листа від 31.05.2013 року
№7/25-02/894 (а.с. 9).

Такі дії контролюючого суб'єкта не
відповідають вимогам пункту 21 Порядку
здійснення державного
архітектурно-будівельного контролю,
згідно з яким якщо суб'єкт
містобудування, щодо якого
здійснюється державний
архітектурно-будівельний контроль, не
погоджується з актом перевірки, він
підписує його із зауваженнями, які є
невід'ємною частиною такого акта. У
разі відмови суб'єкта містобудування,
щодо якого здійснюється державний
архітектурно-будівельний контроль,
підписати акт перевірки та припису,
посадова особа інспекції робить у акті
відповідний запис. У разі відмови
суб'єкта містобудування, щодо якого
здійснюється державний
архітектурно-будівельний контроль, від
отримання акта та припису, вони
надсилаються йому рекомендованим
листом з повідомленням.

За приписами КАС України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу. В адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову (ч. 1, 2 ст. 71
Кодексу).

З огляду на те, що відповідач, як суб'єкт
владних повноважень, не виконав
покладеного на нього процесуальним
законодавством обов'язку доказування
правомірності проведення перевірки
суб'єкта містобудування в частині
забезпечення його участі у такій
перевірці, зазначені дії не
узгоджуються із вимогами пункту 12
постанови Кабінету Міністрів України
«Про затвердження Порядку здійснення
державного архітектурно-будівельного
контролю» № 553 від 23.05.2011 року щодо
повноти, об'єктивності та
неупередженості здійснення
архітектурно-будівельного контролю.
Відтак, дії відповідача не
відповідають, зокрема, критерію
необхідності врахування права особи на
участь у процесі прийняття рішення, на
відповідність якому адміністративні
суди перевіряють дії та рішення
суб'єктів владних повноважень (п. 9 ч. 3
ст. 2 КАС України).

У контексті зазначеного вище, колегія
суддів зауважує, що відповідно до п. 7 ч.
4 ст. 41 Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності» та пп. 8 п. 11
Порядку здійснення державного
архітектурно-будівельного контролю
посадові особи органів державного
архітектурно-будівельного контролю
під час перевірки мають право
одержувати в установленому
законодавством порядку від органів
виконавчої влади, органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ
та організацій, фізичних осіб
інформацію та документи, необхідні для
здійснення державного
архітектурно-будівельного контролю.

Як убачається із матеріалів справи,
відповідач не скористався вказаним
правом під час перевірки позивача та не
витребовував у ОСОБА_2 документального
спростування тої обставини, що
побудований ним гараж АДРЕСА_1 є
самочинним будівництвом у розумінні
ст. 376 Цивільного кодексу України.
Колегія суддів зауважує, що відповідні
висновки інспектором в акті перевірки
зроблені лише на основі того, що 30.06.2011
року позивач притягався до
адміністративної відповідальності за
ст. 97 КУпАП (самовільне будівництво
будинків або споруд).

Аналізуючи висновки контролюючого
суб'єкта щодо встановленого в ході
перевірки порушення позивачем
законодавства у сфері містобудування,
колегія суддів зважає на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 Цивільного
кодексу України житловий будинок,
будівля, споруда, інше нерухоме майно
вважаються самочинним будівництвом,
якщо вони збудовані або будуються на
земельній ділянці, що не була відведена
для цієї мети, або без належного
дозволу чи належно затвердженого
проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил.

Як убачається із матеріалів справи,
спірний об'єкт будівництва - гараж,
збудований позивачем на належній йому
на праві приватної власності земельній
ділянці площею 0,0032 га. Право власності
на дану земельну ділянку посвідчується
державним актом серії ЯМ №880127, виданим
Чернігівської міською радою.
Призначення даної земельної ділянки,
згідно акту, - для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка).

Згідно рішення виконавчого комітету
Деснянської районної в м. Чернігові
ради від 23.05.2011 року №121, позивачу
надано дозвіл на будівництво гаражу
розміром 5 х 5,8 м. Зазначене рішення було
скасовано рішенням виконкому 08.08.2011
року №188, однак позивач оскаржив таке
скасування до Деснянського районного
суду м. Чернігова, яким вказане рішення
виконкому скасоване як незаконне (а.с.
7-8). При цьому, Деснянським районним
судом м. Чернігова у справі №750/3541/13-а
було встановлено, що позивачем спірний
гараж побудовано ще до скасування
наданого йому дозволу на будівництво.

Таким чином, позивачем спірний гараж
збудований на належній йому на праві
власності земельній ділянці, таке
будівництво відповідає меті
відведення цієї земельної ділянки, і у
позивача наявний дозвіл на
будівництво.

З письмових заперечень позивача та
матеріалів спірної перевірки випливає,
що єдиною підставою для визнання
об'єкта перевірки самочинним
будівництвом була та обставина, що
гараж збудовано без затвердженої
проектної документації.

Обговорюючи вказані доводи
відповідача, колегія суддів зважає на
таке.

Згідно статті 38 Закону України «Про
регулюванні містобудівної
діяльності», в редакції, чинній на час
проведення спірної перевірки, у разі
виявлення факту самочинного
будівництва об'єкта, перебудова якого з
метою усунення істотного відхилення
від проекту або усунення порушень
законних прав та інтересів інших осіб,
істотного порушення будівельних норм є
неможливою, посадова особа органу
державного архітектурно-будівельного
контролю видає особі, яка здійснила
(здійснює) таке будівництво, припис про
усунення порушень вимог законодавства
у сфері містобудівної діяльності,
будівельних норм, державних стандартів
і правил з визначенням строку для
добровільного виконання припису.

У разі якщо особа в установлений строк
добровільно не виконала вимоги,
встановлені у приписі, орган
державного архітектурно-будівельного
контролю подає позов до суду про
знесення самочинно збудованого об'єкта
та компенсацію витрат, пов'язаних з
таким знесенням.

За рішенням суду самочинно збудований
об'єкт підлягає знесенню в порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України, з компенсацією витрат,
пов'язаних із знесенням об'єкта, за
рахунок особи, яка здійснила (здійснює)
таке самочинне будівництво.

Замовником робіт із знесення
зазначеного об'єкта є орган державного
архітектурно-будівельного контролю, за
позовом якого прийнято відповідне
рішення суду.

Виконання рішення суду, що набрало
законної сили, щодо знесення самочинно
збудованого об'єкта здійснюється
відповідно до Закону України «Про
виконавче провадження».

Аналіз положень зазначеної правової
норми дає підстави до висновків, що
законодавець розмежовує повноваження
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику з питань
державного архітектурно-будівельного
контролю (його територіальних органів)
з винесення припису про усунення
порушень вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності та з приводу
звернення до суду про знесення
самочинно збудованого об'єкта.

Положенням про Державну
архітектурно-будівельну інспекцію
України, затвердженим указом
Президента України № 439/2011 від 08.04.2011
року, Держархбудінспекція України та
її територіальні органи наділені
повноваженнями видавати обов'язкові до
виконання приписи щодо усунення
порушень вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, державних
будівельних норм, стандартів і правил,
зупинення підготовчих та будівельних
робіт, які виконуються без реєстрації
декларації про початок їх виконання
або дозволу на виконання будівельних
робіт, усунення порушень вимог
законодавства у сфері
житлово-комунального господарства, а
також здійснювати претензійно-позовну
роботу, звертатися до суду з позовами
щодо захисту своїх прав та законних
інтересів, а також інтересів держави з
питань державного
архітектурно-будівельного контролю та
контролю у сфері житлово-комунального
господарства (пп. пп. 6, 18 п. 5 Положення).

Враховуючи чисельність можливих
правопорушень у сфері містобудування,
територіальний орган державної
архітектурно-будівельної інспекції
наділений повноваженнями на власний
розсуд визначати спосіб усунення
виявлених за результатами здійснення
заходів державного
архітектурно-будівельного контролю
порушень. Разом з тим, дискреційні
повноваження суб'єкта владних
повноважень обмежені імперативним
характером його діяльності, вираженим
у ч. 2 ст. 19 Конституції України. Таким
чином, територіальний орган державної
архітектурно-будівельної інспекції,
встановивши порушення, має право
вимагати від суб'єкта містобудування
його усунення, тобто приведення
відносин у містобудівній сфері до
таких, що не суперечитимуть вимогам
діючого законодавства, не виходячи за
межі законом наданих повноважень.

У контексті наведеного, колегія суддів
зауважує, що право власності перебуває
під особливою охороною держави. Так,
статтею 41 Конституції України
закріплено, що ніхто не може бути
протиправно позбавлений права
власності. Право приватної власності є
непорушним. Примусове відчуження
об'єктів права приватної власності
може бути застосоване лише як виняток з
мотивів суспільної необхідності, на
підставі і в порядку, встановлених
законом, та за умови попереднього і
повного відшкодування їх вартості.
Примусове відчуження таких об'єктів з
наступним повним відшкодуванням їх
вартості допускається лише в умовах
воєнного чи надзвичайного стану.
Конфіскація майна може бути
застосована виключно за рішенням суду
у випадках, обсязі та порядку,
встановлених законом. Використання
власності не може завдавати шкоди
правам, свободам та гідності громадян,
інтересам суспільства, погіршувати
екологічну ситуацію і природні якості
землі.

Відтак, знесення самочинного
будівництва є крайньою мірою і можливе
лише тоді, коли використано усі
передбачені законодавством України
заходи щодо реагування та притягнення
винної особи до відповідальності.

Рішення про знесення об'єкта
будівництва, навіть самочинно
збудованого, може прийматись лише за
умови наявності дійсних істотних
порушень вимог будівельних норм і
правил, які призводять чи можуть
призвести до порушення прав інших осіб
та інтересів суспільства.

Така позиція суду узгоджується із
положеннями частини 7 статті 376
Цивільного кодексу України, згідно з
якою в разі істотного відхилення від
проекту, що суперечить суспільним
інтересам або порушує права інших осіб,
істотного порушення будівельних норм і
правил суд за позовом відповідного
органу державної влади або органу
місцевого самоврядування може
постановити рішення, яким зобов'язати
особу, яка здійснила (здійснює)
будівництво, провести відповідну
перебудову.

Зважаючи на наведене вище, прийняття
рішення про знесення самочинно
збудованого об'єкта законодавцем,
зокрема й положеннями статті 38 Закону
України «Про регулюванні
містобудівної діяльності», віднесено
до компетенції суду. В той час як
контролюючий орган являється лише
суб'єктом ініціювання відповідного
судового процесу та не може підміняти
власним управлінським приписом судове
рішення, адже лише суд наділений
законом широким колом процесуальних
можливостей для справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду спору.

Беручи до уваги викладене вище, колегія
суддів не погоджується із висновком
суду першої інстанції в тому, що
відповідач, зобов'язавши спірним
приписом позивача добровільно знести
належне йому нерухоме майно,
споруджене без проектної документації,
діяв в межах повноважень, у спосіб та на
підставі чинного законодавства.

Такий висновок суду апеляційної
інстанції ґрунтується, зокрема, на
тому, що у справі відсутні будь-які
докази порушення спірним об'єктом
будівництва прав інших осіб та
інтересів суспільства. Крім того,
відповідачем ані під час перевірки, ані
в ході судового розгляду не надано
доказів того, що вищезгаданий гараж
позивача збудовано із суттєвими
порушеннями будівельних норм і правил.

Як убачається із матеріалів справи,
спірна перевірка проведена
контролюючим органом на підставі
звернення ОСОБА_3 Зважаючи на дану
обставину, колегія суддів зазначає, що
названа особа в порядку цивільного
судочинства зверталась з позовом до
ОСОБА_2 з вимогою знести самочинно
збудований гараж АДРЕСА_1, який є тим
самим об'єктом будівництва,
правомірність вимоги Інспекції ДАБК у
Чернігівській області щодо знесення
якого розглядається в даному
адміністративному спорі. Так, рішенням
Апеляційного суду Чернігівської
області в цивільній справі №2/2506/67/2012
від 21.02.2013 року, яке набрало законної
сили, ОСОБА_3 відмовлено у задоволенні
позову з підставі недоведеності
порушень прав заявниці спірним
будівництвом гаража.

Враховуючи все вищевикладене, колегія
суддів доходить висновку, що припис
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Чернігівській області №257 від 30.05.2013
року про усунення порушення вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил
прийнятий не на підставі та поза межами
повноважень, передбачених чинним
законодавством, є необґрунтованим та
винесеним без дотриманням необхідного
балансу між несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких він
спрямований. Окрім того, як було вище
встановлено судом, спірна перевірка
дотримання позивачем вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, державних будівельних
норм, стандартів і правил здійснена без
врахування права особи на участь у
процесі прийняття рішення.

Статтею 159 Кодексу адміністративного
судочинства України передбачено, що
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

З огляду на встановлені судом
обставини та викладені висновки,
колегія суддів вважає оскаржувану
постанову суду першої інстанції
ухваленою з порушення вищеназваної
правової норми, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Таким чином, вимоги апеляційної скарги
знайшли підтвердження в ході
апеляційного розгляду справи, відтак
оскаржуване судове рішення підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про задоволення позовних вимог.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 3, 202 ч. 1 п. 4 КАС
України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції суд апеляційної
інстанції скасовує її та ухвалює нове
рішення, якщо визнає, що судом першої
інстанції порушено норми
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 212,
254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 07 серпня 2013
року скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_2
задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
припис Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Чернігівській області №257 від 30.05.2013
року про усунення порушення вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів після набрання законної сили
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддяЯ.Б. Глущенко
суддя О.Є. Пилипенко
суддяО.М. Романчук

Головуючий суддя

Глущенко Я.Б.

Судді:

Пилипенко О.Є.

Романчук О.М