Справа № 2а-6734/12/2670
Суддя: Логвиненко А.О.
Дата ухвалення: 2014-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" січня 2014 р. м. Київ
К/800/502/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів : Логвиненко А.О.
(доповідач), Донець О.Є., Мороз В.Ф.

здійснивши попередній розгляд
касаційної скарги товариства з
обмеженою відповідальністю «Байєр» на
постанову окружного адміністративного
суду м. Києва від 3.09.2012р. та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 6.12.2012р. у
справі

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Байєр»

до відповідача-1 Київської обласної
митниці

відповідача-2 Головного управління
Державної казначейської служби
України у м.Києві

про визнання протиправними рішень,
зобов'язання вчинити певні дії та
стягнення з державного бюджету
надмірно сплачених платежів, -

В С Т А Н О В И В :

18.05.2012р. до суду з позовом про
скасування карток відмови і рішень
Київської обласної митниці (далі
Митниця), про зобов'язання відповідача
здійснити перерахунок митної вартості
та здійснити інші дії, необхідні для
повернення надмірно сплачених
платежів, звернулось товариство з
обмеженою відповідальністю «Байєр»
(далі Товариство). Свої вимоги позивач
мотивував тим, що він надав Митниці всі
передбачені законодавством документи
для митного оформлення товарів, що
надійшли до України на підставі
зовнішньоекономічного контракту.
Митницею було витребувано додаткові
документи, відмовлено у прийнятті
митної декларації та самостійно
визначено митну вартість товару.
Вважаючи дії Митниці такими, що не
відповідають чинному законодавству,
позивач просив визнати їх нечинними та
стягнути з державного бюджету суму,
зайво сплачену у якості податку на
додану вартість та ввізного мита.

Постановою окружного
адміністративного суду м. Києва від
3.09.2012р., залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 6.12.2012р., в
задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з судовими рішеннями,
Товариство звернулось з касаційною
скаргою, в якій, посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
просило їх скасувати та направити
справу на новий розгляд. Свої вимоги
скаржник обґрунтував тим, що судами не
досліджено обставини справи, що
призвело до помилкових висновків щодо
безпідставності позову.

У своїх запереченнях Митниця вважає
судові рішення законними та
обґрунтованими.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає з
огляду на таке.

Судами встановлено, що позивачем для
митного оформлення товару,
поставленого в Україну на підставі
зовнішньоекономічного контракту,
Товариство на протязі листопада 2011р.
надавало відповідачу декларації
митної вартості. При цьому у
деклараціях позивачем було зазначено,
що Товариство та продавець товару є
взаємопов'язаними між собою особами,
але їхні відносини не вплинули на ціну
товару.

Посадовою особою відповідача у
відповідних графах декларацій було
здійснено відмітку про витребування
від декларанта додаткових документів
для підтвердження заявленої вартості
товару.

В зв'язку з ненаданням Товариством
всіх витребуваних документів Митницею,
після закінчення процедури
консультацій, приймались рішення про
самостійне визначення вартості товару
за другим методом та прийнято картки
відмови.

Спірні правовідносини, що виникли
між сторонами, регулювались Митним
кодексом України, що був чинним до
1.06.2012р.

Відповідно до ст. 264 МК України
заявлена декларантом митна вартість
товарів і подані ним відомості про її
визначення повинні базуватися на
об'єктивних, документально
підтверджених даних, що піддаються
обчисленню. У разі потреби у
підтвердженні заявленої митної
вартості товарів декларант
зобов'язаний подати митному органу
необхідні для цього відомості та
забезпечити можливість їх перевірки
відповідно до порядку, що
встановлюється Кабінетом Міністрів
України.

Пунктом 13 Порядку декларування
митної вартості товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження (затв. постановою КМУ від
20.12.2006р. №1766) передбачено, що декларант
зобов'язаний подати додаткові
документи, визначені у пункті 11 цього
Порядку, протягом 10 календарних днів
після ознайомлення із записом митного
органу про їх подання.

Додаткові документи, які було
витребувано Митницею, входять до
переліку, що міститься у п.11 Порядку,
проте позивачем в повному обсязі
вимоги відповідача-1 щодо надання
додаткових документів виконано не
було.

Згідно зі ст. 2442 КАС України рішення
Верховного Суду України, прийняте за
результатами розгляду заяви про
перегляд судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх судів України.
Суди зобов'язані привести свою судову
практику у відповідність з рішенням
Верховного Суду України.

10.04.2012р. Верховний Суд України,
розглянувши справу № 21-52а12, прийняв
постанову, в якій зазначив :

«Відповідно до частини першої статті
265 Митного кодексу України (далі - МК)
митний орган, що здійснює контроль за
правильністю митної оцінки товарів з
урахуванням положень цього Кодексу,
має право приймати рішення про
правильність заявленої декларантом
митної вартості товарів.

Згідно зі статтею 266 МК визначення
митної вартості товарів, які
імпортуються в Україну, може
здійснюватися за такими методами: 1) за
ціною договору щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції); 2) за
ціною договору щодо ідентичних
товарів; 3) за ціною договору щодо
подібних (аналогічних) товарів; 4) на
основі віднімання вартості; 5) на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); 6) резервного.

Основним є метод визначення митної
вартості товарів за ціною договору
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції).

Якщо митну вартість не може бути
визначено за першим методом,
проводиться процедура консультацій
між митним органом та декларантом з
метою обґрунтованого вибору підстав
для визначення митної вартості. У ході
таких консультацій митний орган та
декларант можуть здійснити обмін
наявною в кожного з них інформацією за
умови додержання вимог щодо її
конфіденційності.

У разі неможливості визначення
митної вартості товарів, які
імпортуються в Україну, за основу може
братися ціна, за якою оцінювані
ідентичні або подібні (аналогічні)
товари було продано в Україні не
пов'язаному з продавцем покупцю.

При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митну вартість
товарів не може бути визначено шляхом
застосування попереднього методу.

Аналіз наведених норм, а також
положень постанов Кабінету Міністрів
України від 9 квітня 2008 року № 339 «Про
затвердження Порядку здійснення
контролю за правильністю визначення
митної вартості товарів» та № 1766 дає
підстави вважати, що митні органи мають
виключну компетенцію в питаннях
перевірки та контролю правильності
обчислення декларантом митної
вартості і з цією метою мають
повноваження витребовувати додаткові
документи для перевірки правильності
зазначеної митної вартості товару в
разі наявності підстав для сумніву в
правильності митної оцінки товару, що
переміщується через митний кордон
України.

Митниця може вимагати, а суб'єкт
господарювання має надати лише належні
документи для перевірки та
підтвердження правильності зазначеної
митної вартості товару. Надання
неналежних документів не може
вважатися виконанням вимог Митниці
щодо підтвердження митної вартості
товарів.»

З матеріалів справи вбачається, що,
враховуючи отриману інформацію про те,
що продавець та покупець є пов'язаними
між собою особами, та те, що митна
вартість ідентичних товарів перевищує
заявлений декларантом рівень митної
вартості, у Митниці були підстави для
сумніву в правильності митної оцінки
товару. За таких обставин, митний орган
обґрунтовано запропонував позивачу
надати додаткові документи, перелічені
у пункті 11 Порядку.

Товариством витребувані
відповідачем-1 належні документи в
повному обсязі надано не було, що дало
підстави для визначення митної
вартості товару у спосіб, передбачений
ст.266 МК України. При цьому, Митниця
обґрунтувала та довела неможливість
застосування 1-го методу визначення
митної вартості.

Таким чином, рішення судів
попередніх інстанцій є законними та
обґрунтованими, оскільки ухвалені
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права та на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених залученими до
справи доказами.

При цьому, в судових рішеннях
наведено мотиви, з яких суди виходили
при їх прийнятті, мотиви неврахування
доводів позивача та положення закону,
яким керувались суди при прийнятті
своїх рішень, і доводи касаційної
скарги правильність цих висновків не
спростовують.

Враховуючи викладене, колегія суддів
доходить висновку про те, що при
вчиненні дій щодо визначенні митної
вартості товару відповідач-1 діяв на
підставі закону, в межах своїх
повноважень, з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення, та з дотриманням
всіх інших принципів, зазначених у ст. 2
КАС України, що унеможливлює
задоволення адміністративного позову
про скасування карток відмови в
прийнятті митних декларацій, рішень
Митниці про визначення митної вартості
та про стягнення сплачених на підставі
цих рішень платежів.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 2201, 223, 224, 230, 231, 254
КАС України, -

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «Байєр»
залишити без задоволення, постанову
окружного адміністративного суду м.
Києва від 3.09.2012р. та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 6.12.2012р. - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі,
оскарженню не підлягає, але може бути
переглянута Верховним Судом України в
порядку, передбаченому ст.ст. 235-244 КАС
України.

Судді
А.О.
Логвиненко

О.Є.
Донець

В.Ф. Мороз