Справа № 9101/9604/2012
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2013-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" грудня 2013 р. справа № 2а/0470/2834/11

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Шлай А.В.

суддів: Іванова С.М.
Чабаненко С.В.

за участю секретаря судового
засідання: Кязимової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 13 жовтня 2011
року у справі № 2а/0470/2834/11 за
адміністративним позовом
Новомосковської об'єднаної державної
податкової інспекції
Дніпропетровської області до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Новомосковська об'єднана
державна податкова інспекція
звернулась до суду з адміністративним
позовом про стягнення з фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 податкового
боргу у розмірі 64794,16 грн., а саме: - з
податку на додану вартість у розмірі
55159,0 грн.; - з податку з доходів фізичних
осіб у розмірі 9635,16 грн.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 13
жовтня 2011 року адміністративний позов
задоволено.

Не погодившись із рішенням суду,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати оскаржену постанову
та відмовити позивачеві у задоволенні
позовних вимог. Апелянт зазначає, що
судом не вірно встановлені обставини
по справі, оскільки ним ще 30.04.2009 року до
Новомосковської ОДПІ були подані
уточнюючи розрахунки з ПДВ, якими
зменшувались податкові зобов'язання на
суму, що перекриває попередні
збільшення цих зобов'язань уточнюючими
розрахунками від 15.04.2009 року. Також суд
не прийняв до уваги надані докази, які
спростовують висновки, викладені в
Акті перевірки № 36/173/НОМЕР_1 від 25.02.2010
року, на підставі якого позивачем були
визначені податкові зобов'язання
відповідними податковими
повідомленнями-рішеннями, на стягненні
яких у судовому порядку наполягає
позивач.

У судовому засіданні апелянт та
його представник підтримали доводи,
викладені в апеляційній скарзі.

Позивач, належним чином
повідомлений про день, місце і час
розгляду апеляційної скарги, до суду
уповноваженого представника не
направив, про причини неприбуття не
повідомив, заперечення на апеляційну
скаргу до суду не надав.

За приписами частини 4 статті 196
Кодексу адміністративного судочинства
України неприбуття у судове засідання
сторін або інших осіб, які беруть
участь у справі, належним чином
повідомлених про дату, час і місце
апеляційного розгляду, не перешкоджає
судовому розгляду справи.

Перевіривши законність та
обґрунтованість оскарженого рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та пред'явлених позовних вимог,
колегія суддів дійшла висновку про
відсутність підстав для задоволення
апеляційної скарги, виходячи з
наступного.

Як встановлено судом першої інстанції
на підставі письмових доказів, що
містяться в матеріалах справи,
податковий борг відповідача у розмірі
64794,16 грн. складається з податку на
додану вартість у розмірі 55159,0 грн. та з
податку з доходів фізичних осіб у
розмірі 9635,16 грн. Податковий борг виник
на підставі поданих відповідачем 15
квітня 2009 року засобами електронного
зв'язку уточнюючого розрахунку
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість у зв'язку з
виправленням самостійно виявлених
помилок за квітень 2009 року (період, за
який виправляються помилки липень 2007
року), у якому підприємцем визначено
суму, яка підлягала сплаті до бюджету у
розмірі 14475,0 грн., та суму штрафу,
нараховану платником самостійно у
зв'язку із виправленням помилки, у
розмірі 724,0 грн. та уточнюючого
розрахунку податкових зобов'язань з
податку на додану вартість у зв'язку з
виправленням самостійно виявлених
помилок за квітень 2009 року (період, за
який виправляються помилки листопад 2007
року), у якому підприємцем визначено
суму, яка підлягала сплаті до бюджету у
розмірі 21566,0 грн., та суму штрафу,
нараховану платником самостійно у
зв'язку із виправленням помилки, у
розмірі 1078,0 грн. Також відповідачем
добровільно не сплачені податкові
зобов'язання, визначені податковим
повідомленням-рішеннями від 10 березня
2010 року №/0, яким визначено суму
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість в сумі всього 9941,59 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції дійшов висновку про
їх обґрунтованість, оскільки
податковий борг є узгодженим, тому
підлягає обов'язковій сплаті.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком і зазначає, що відповідно до
приписів Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами державними
цільовими фондами» № 2181-Ш (чинному на
час виникнення спірних правовідносин)
узгодженим є податковий борг
визначений самим платником податків у
поданій податковій декларації і
податковий борг, визначений податковим
органом відповідними податковими
повідомленнями-рішеннями після спливу
строку на їх оскарження, а також пеня,
нарахована на суму такого зобов'язання
( статті 1, 5, 6, 16 Закону).

Доводи апелянта зводяться до того, що
ним 30.04.2009 року подавалась уточнююча
податкова декларація, яка не врахована
ні податковим органом при визначенні
суми податкового боргу, ні судом першої
інстанції при прийнятті рішення;
відповідач також не згоден з
висновками, викладеними в актах
перевірки, на підставі яких приймались
податкові-повідомлення-рішення.
Апелянт стверджує, що у нього взагалі
існує переплата по вказаним податкам,
що залишено судом поза увагою. Крім
того, на думку апелянта, суд помилково
застосував до спірних правовідносин
Закон України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами державними цільовими
фондами», замість Закону України «Про
податок на додану вартість» та не
врахував, що податковий орган
звернувся до суду з позовом після
спливу шестимісячного строку,
встановленого статтею 99 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Колегія суддів вважає за необхідне
зазначити наступне.

По-перше, доводи апелянта щодо
помилкового застосування судом першої
інстанції норм Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами
державними цільовими фондами» є
неспроможними, оскільки за преамбулою
цього Закону він є спеціальним з питань
оподаткування, установлює порядок
погашення зобов'язань юридичних або
фізичних осіб перед бюджетами та
державними цільовими фондами з
податків і зборів (обов'язкових
платежів), включаючи збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування та внески на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, нарахування і
сплати пені та штрафних санкцій, що
застосовуються до платників податків
контролюючими органами, у тому числі за
порушення у сфері
зовнішньоекономічної діяльності, та
визначає процедуру оскарження дій
органів стягнення. Закону України «Про
податок на додану вартість», у свою
чергу, визначав платників податку на
додану вартість, об'єкти, базу та ставки
оподаткування, перелік
неоподатковуваних та звільнених від
оподаткування операцій, особливості
оподаткування експортних та імпортних
операцій, поняття податкової
накладної, порядок обліку, звітування
та внесення податку до бюджету.

Отже, до правовідносин по стягненню
податкового боргу застосуванню
підлягають приписи Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами
державними цільовими фондами», що
вірно було здійснено судом першої
інстанції. Цим же Законом ( п.15.1, 15.2
статті 15) визначений строк, протягом
якого податковий борг може бути
стягнутий із боржника у примусовому
порядку - 1095 календарних днів від дня
узгодження податкового зобов'язання.
Таким чином, доводи апелянта щодо
пропуску позивачем строку звернення до
адміністративного суду є помилковими.

По-друге, щодо неправомірного
стягнення суми боргу за податковими
повідомленнями-рішеннями, колегія
суддів зазначає, що доводи апелянта в
цій частині зводяться до його незгоди з
висновками, викладеними в актах
перевірок. Однак, правомірність
визначення податковим органом
грошових зобов'язань здійснюється
судом при оскаржені відповідних
податкових повідомлень-рішень.
Зважаючи на те, що апелянт отримав
податкові повідомлення-рішення, що
підтверджено ним безпосередньо в суді
апеляційної інстанції, не оскаржив їх у
встановленому Законом України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами
державними цільовими фондами» порядку,
визначені ними грошові зобов'язання
вважаються узгодженими та такими, що
підлягають обов'язковій сплаті до
Державного бюджету України, відповідно
до статті 5 цього ж Закону.

По-третє, доводи апелянта щодо
наявності у нього переплати з податку
на додану вартість спростовуються
даними облікової картки платника
податків ФОП ОСОБА_1 Так, станом на
01.01.2009 року останній мав недоїмку з
податку на додану вартість у розмірі
43810, 96 грн. та 330,74 грн. - пені; станом на
31.12.2009 року - 43196,96 грн., 7829,41 грн. - пені.
При цьому, із облікової картки
вбачається, що податковим органом
враховані усі декларації ( у тому числі
і уточнюючи, які подані відповідачем у
квітні 2009 року (а.с. 147-151), однак,
незважаючи на це станом на 01.01.2011 року
податковий борг з податку на додану
вартість складав 53648,55 грн. та пені - 7829,41
грн. (а.с.145)

В оскарженій постанові суд першої
інстанції навів детальні розрахунки
суми податкового боргу з урахуванням
здійсненої відповідачем часткової
оплати вже під час розгляду справи,
належним чином обґрунтував свої
висновки, правильно пославшись на
норми матеріального права.

Відповідно до статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні. Статтею 200 цього ж Кодексу
передбачено, що суд апеляційної
інстанції залишає апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасовано правильне по
суті рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

З урахуванням того, що доводи
апелянта не спростовують висновків
суду першої інстанції, викладених в
оскарженій ухвалі, апеляційна скарга
підлягає залишенню без задоволення, а
судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 195-196, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 - залишити без
задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду 13
жовтня 2011 року у справі № 2а/0470/2834/11 -
залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня її
складення у повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий:
А.В. Шлай

Суддя:
С.М. Іванов

Суддя:
С.В. Чабаненко