Справа № 814/1644/13-а
Суддя: Жук С.І.
Дата ухвалення: 2014-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2014 р. Справа № 814/1644/13-а

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції:
Марич Є. В.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду у складі:

Головуючогосудді -Жука С.І. судді -
Яковлева Ю.В. судді - Запорожана Д.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Одеського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4 на постанову Миколаївського
окружного адміністративного суду від 19
червня 2013 року по справі за позовом
фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до
Управління пенсійного фонду України в
Ленінському районі м. Миколаєва про
скасування рішення від 21.01.2013 № 437 в
частині нарахування пені, -

встановиЛА:

Позивач звернувся до суду з
позовом до Управління Пенсійного фонду
України в Ленінському районі м.
Миколаєва, про скасування рішення від
21.01.2013 № 437 в частині нарахування пені.

Суд першої інстанції своєю
постановою від 19 червня 2013 року в
задоволенні адміністративного позову
відмовив.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 не
погодившись з постановою суду першої
інстанції, подав апеляційну скаргу, в
якій просить суд апеляційної інстанції
скасувати постанову суду та прийняти
нову постанову, якою задовольнити
позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги Фізична особа-підприємець
ОСОБА_4 посилається на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм матеріального та
процесуального права.

Відповідно до ст. 197 КАС України
суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, або у разі відсутності
клопотань від усіх осіб, які беруть
участь у справі, про розгляд справи за
їх участю.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали та доводи
апелянта в межах апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційну скаргу належить залишити
без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
начальник Управління Пенсійного фонду
України в Ленінському районі м.
Миколаєва прийняв рішення № 437 від
26.01.2013 про застосування штрафних
санкцій та нарахування пені за
несплату (неперерахування) або
несвоєчасну сплату (несвоєчасне
перерахування) єдиного внеску, яким до
позивача застосовано штраф у розмірі 97,
96 грн. та нараховано пеню у розмірі 345, 07
грн. за період з 20.01.2012 по 08.01.2013.

Позивач скористався правом на
оскарження рішення до вищого органу
Пенсійного фонду, проте рішенням
Головного управління Пенсійного фонду
України в Миколаївській області від
28.03.2013 скаргу залишено без задоволення.

На час виникнення спірних
правовідносин Інструкцією № 21-5 було
передбачено, що вимога надсилається
платнику єдиного внеску щомісяця
протягом п'яти робочих днів, наступних
за звітним базовим періодом. Вимога
формується на підставі даних особових
рахунків платників на всю суму боргу.

Механізм здійснення органами
Пенсійного фонду України обліку
надходження сум єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування установлюється
Порядком ведення органами Пенсійного
фонду України обліку надходження сум
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування та
інших платежів затвердженим
постановою правління Пенсійного фонду
України 27.09.2010 № 21-2 (далі - Порядок № 21-2)

Пунктом 3.1. Порядку № 21-2 встановлено, що
з метою обліку нарахованих і сплачених
сум платежів автоматично формуються
картки особових рахунків платників.

Відповідно до підпункту "а" пункту
2.2 Розділу II Порядку № 21-2 документами
на підставі яких здійснюється облік
сум нарахованих платежів шляхом
занесення інформації про суми, що
підлягають сплаті платниками, до
карток особового рахунку платежів є
самостійно визначені платником в звіті
щодо сум нарахованого єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, які подаються
до органів Пенсійного фонду та на
підставі яких здійснюється
нарахування єдиного внеску.

Відповідно до пункту 2.14 розділу II
Порядку формування та подання
страхувальниками звіту щодо сум
нарахованого єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування затвердженого
постановою правління пенсійного фонду
України № 22-2 від 08.10.2010 зареєстрованого
в Міністерстві юстиції України 1
листопада 2010 року за № 1014/18309 (далі -
Порядок № 22-2) фізичні особи-підприємці
зобов'язані подавати звіт незалежно
від того, чи ведуть вони підприємницьку
діяльність.

Пунктом 3.2. розділу III Порядку № 22-2 (в
редакції чинній до 15.01.2013) передбачено,
що фізичні особи-підприємці, у тому
числі ті, які обрали спрощену систему
оподаткування, формують та подають до
органів Пенсійного фонду звіт самі за
себе один раз на рік до 1 квітня року,
наступного за базовим звітним
періодом. Звітним періодом для них є
календарний рік.

Позивач до 1 квітня 2012 року повинен був
надати до Пенсійного фонду звіт щодо
сум нарахованого єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування. Але, позивач
вимоги Закону № 2464 не дотримався.
Внаслідок чого до картки особового
рахунку страхувальника не було внесено
дані про самостійно нараховані суми
єдиного внеску.

Відповідно до підпункту "б" пункту 2.2
Розділу II Порядку № 21-2 документами на
підставі яких здійснюється облік сум
нарахованих платежів шляхом занесення
інформації про суми, що підлягають
сплаті платниками, до карток особового
рахунку платежів є вимога про сплату
недоїмки розрахована відповідним
органом Пенсійного фонду.

Оскільки позивачем не було подано звіт
про суми нарахованого єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування до Пенсійного
фонду України, управлінням Пенсійного
фонду України в Ленінському районі м.
Миколаєва було сформовано вимогу про
сплату боргу № Ф-2-5 від 12.11.2012 та,
одночасно з повідомленням про
необхідність надати звіт (лист від
12.11.2012 № 22477/08), направлено на адресу
позивача. Згідно повідомлення про
вручення поштового відправлення
вимогу № Ф-2-5 від 12.11.2012, відповідачем
отримано 15.11.2012.

Пунктом 7.5 Розділу VII Інструкції № 21-5
встановлено, що нарахування пені
починається з першого календарного
дня, що настає за днем закінчення
строку внесення відповідного платежу,
до дня його фактичної сплати
(перерахування) включно.

З матеріалів справи вбачається, що
єдиний внесок на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування
позивача було сплачено: 29.12.2012 в сумі
170,00 грн., що підтверджується випискою
банку за 20.12.2012 року та карткою
особового рахунку підприємця; 08.01.2013 в
сумі 979,59 грн., що підтверджується
випискою банку за 08.01.2013 року та карткою
особового рахунку підприємця (платежі
в сумі 979,59 грн. було зараховано в сумі
809,59 грн. в рахунок сплати єдиного
внеску та в сумі 170,00 грн. в рахунок
сплати штрафу по рішенню № 3214 від
27.12.2012).

В судовому засіданні першої інстанції
було встановлено, що позивач не
оскаржує суму боргу 979,59 грн., яка
сплачена через установу банку 4 січня
2013 року. Оскільки позивач суму
нарахованого штрафу не оскаржує, то
штраф у рішенні № 437 від 21.01.2013 складає
97,96 грн. Отже, згідно розрахунку
фінансової санкції, пеня складає 345,07
грн. ((170,00 грн. х 344 дня х 0,1 %) + (809,59 грн. х
354 дня х 0,1 %) = 345,07 грн.).

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
дійшов правильного висновку, що
позовні вимоги з врахуванням
клопотання про зміну позовних вимог є
необгрунтованими та такими, що
задоволенню не підлягають.

Розглянувши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що судом першої інстанції повно
і всебічно досліджено обставини
справи, надані сторонами докази,
правильно визначено характер спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 1 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін.

Отже судова колегія вважає, що доводи
апеляційної скарги не є істотними і не
дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального чи
процесуального права, які призвели або
могли призвести до неправильного
вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, КАС
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4, - залишити без
задоволення.

Постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 19 червня 2013
року по справі за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 до Управління
пенсійного фонду України в Ленінському
районі м. Миколаєва про скасування
рішення від 21.01.2013 № 437 в частині
нарахування пені, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення їх копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена у касаційному
порядку протягом двадцяти днів після
набрання законної сили судовим
рішенням до Вищого адміністративного
суду України в порядку статті 212 КАС
України.

Головуючийсуддя С.І. Жук суддя Ю.В.
Яковлев суддя Д.В. Запорожан