Справа № 825/18/14
Суддя: Скалозуб Ю.О.
Дата ухвалення: 2014-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

06 лютого 2014 року
Чернігів Справа №
825/18/14

Суддя Чернігівського окружного
адміністративного суду Скалозуб Ю.О.,
за участі секретаря Селивона О.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду справу

за позовом суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1

до Прилуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Чернігівській області

за участю Прокуратури
Чернігівської області

про скасування
податкових повідомлень-рішень

за участю

представників сторін:

від позивача ОСОБА_2,
довіреність від 28.07.2011,

від відповідача Труби А.В.,
довіреність від 07.11.2013 № 3832/10-024, -

В С Т А Н О В И В:

14.07.2011 Суб'єкт підприємницької
діяльності-фізична особа ОСОБА_1 (далі -
СПД ОСОБА_1І.) звернувся до суду з
адміністративним позовом (зі змінами а.
с. 10-11, том № 3) до Прилуцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Чернігівської області (далі - ДПІ) про
скасування податкових
повідомлень-рішень від 29.03.2011 №
/159 та № /160, постановою
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 16.08.2011р.
залишеною без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 26.04.2012р., позов задоволено. Не
погоджуючись з рішеннями попередніх
судових інстанцій, відповідач
звернувся із касаційною скаргою до
Вищого адміністративного суду України,
який своєю ухвалою від 10.12.2013 року,
касаційну скаргу Прилуцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Чернігівської області Державної
податкової служби - задовольнив
частково, а постанову Чернігівського
окружного адміністративного суду від 16
серпня 2011 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 26 квітня 2012 року - скасував та
направив справу на новий судовий
розгляд в суд першої інстанції, із
зобов'язанням повно, об'єктивно та
всебічно з'ясувати обставини справи,
надати належну правову оцінку кожному
окремому доказу, який міститься в
матеріалах справи або витребовується,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, з посиланням на це в
мотивувальній частині свого рішення
враховуючи при цьому відповідні норми
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.

Прилуцька об'єднана державна податкова
інспекція ГУ Міндоходів в
Чернігівській області (далі - Прилуцька
ОДПІ) судом визнана правонаступником
Прилуцької об'єднаної державної
податкової інспекції в Чернігівській
області Державної податкової служби
згідно Постанови КМУ від 20.03.2013 № 229.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач
зазначив, що спірні податкові
повідомлення-рішення не ґрунтуються на
законі. Під час перевірки позивачем
були надані податковому інспектору
первинні документи, які підтверджували
кожну цифру в деклараціях за
перевіряємий період, але інспектором
безпідставно по надуманих мотивах не
приймалися до уваги надані первинні
документи які б суттєво вплинули на
результати перевірки ДПІ. Тоді 18.03.2011 до
ДПІ надавались письмові заперечення до
Акту документальної перевірки та
первинні документи, що підтверджують
достовірні дані податкових декларацій,
але вони не були враховані в ході
проведення документальної перевірки.
Всупереч вимогам ст. 44 Податкового
кодексу України, надані документи не
були враховані до ДПІ при прийнятті
рішення по Акту перевірки №
313/17-225/НОМЕР_1 від 12.03.2011. Висновки,
зазначені в акті залишені без змін.

Враховуючи зазначене, позивач вважає,
що податкові повідомлення-рішення від
29.03.2011 № /159 № /160 є
незаконними.

Позивач та представник позивача в
судовому засіданні підтримали позовні
вимоги, посилаючись на обставини,
зазначені у позові з наданням
додаткових пояснень щодо
правоздатності контрагента.

Представник відповідача проти позову
заперечив та просив у задоволенні
позову відмовити, пояснивши, що спірні
податкові повідомлення-рішення
відповідають вимогам чинного
законодавства. При цьому наголосив, що
СПД ОСОБА_1 не надавались документи, що
підтверджують витрати, як в ході
перевірки так і при поданні заперечень
та надав заперечення проти позову.

Представник прокуратури, у судове
засідання не з'явився про час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином про причини неявки суду не
повідомив.

Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, заслухавши
пояснення сторін та прокурора,
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
прийшов до висновку, що позовні вимоги
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

СПД ОСОБА_1 як суб'єкт підприємницької
діяльності-фізична особа
зареєстровано 07.03.2003 виконавчим
комітетом Прилуцької міської ради,
внесено до Єдиного державного реєстру
підприємств та організацій України і
взято на облік до Прилуцької ОДПІ як
платник податку на додану вартість
09.06.2006 під № НОМЕР_1.

Згідно плану - графіку проведення
планових виїзних перевірок суб'єктів
господарювання на 1 квартал 2011, на
підставі направлень від 11.02.2011 № 157,
від 24.02.2011 № 189, виданих працівникам
ДПІ, наказів від 11.02.2011 № 103 та від
24.02.2011 № 226, проведена документальна
планова виїзна перевірка СПД ОСОБА_1 з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період 01.07.2008 по 31.12.2010, за результатами
якої складено Акт перевірки від 12.03.2011
№ 313/17-225/НОМЕР_1 (далі-Акт перевірки) (а.
с. 37-85 том 1).

Перевірка проводилась в період з 14.02.2011
по 03.03.2011, з продовженням терміну
перевірки з 25.02.2011 по 03.03.2011 на підставі
наказу ДПІ від 24.02.2011 № 226.

В розділі 3 Висновку Акту перевірки
встановлено порушення:

- пп. 7.2.1 п. 7.2, пп. 7.3.1 п. 7.3, пп. 7.4.1 пп. 7.4.5
п. 7.4 ст. 7 Закону України від 03.04.1997 №
168/97-ВР "Про податок на додану вартість".
За результатами перевірки
донараховано 464 122,00 грн. податку на
додану вартість.

- ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів
України "Про прибутковий податок з
громадян" від 26.12.1992 № 13-92.
Донараховано 1 561 862,40 грн. податку з
доходів фізичних осіб.

- п. 6 ст. 128 Господарського кодексу
України від 16.01.2003 № 436-ІV.

На підставі вказаного Акту перевірки
29.03.2011 було винесено наступні податкові
повідомлення-рішення, які є предметом
даного спору:

- податкове повідомлення-рішення №
/159 про збільшення суми грошового
зобов'язання за платежем: податок на
додану вартість в сумі 582418,00 грн., (у
тому числі, за основним платежем
податок на додану вартість 464122,00 грн.,
за штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) 118296,00 грн.);

- податкове повідомлення-рішення №
/160 про збільшення суми грошового
зобов'язання за платежем: податок з
доходів фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності і
незалежної професійної діяльності в
сумі 1952328,00 грн., у тому числі, за
основним платежем - 1561862,40 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) 390465,60 грн.

За наслідками адміністративного
оскарження спірних податкових
повідомлень-рішень, останні залишено
без змін, згідно рішення ДПА в
Чернігівській області про розгляд
скарги від 29.06.2011 № 189/Ф/25-020 (а. с. 22-27 том
1).

Так в Акті перевірки зазначено, що на
ТОВ "Каїр-сервіс" був надісланий запит
для проведення зустрічної перевірки по
взаємовідносинах з СПД ОСОБА_1 за
період з 01.07.2008 по 31.12.2010 (від 02.03.2011 №
4216/17-018). Згідно отриманої відповіді,
ніяка фінансова-господарська
діяльність між ТОВ "Каїр-сервіс" та СПД
ОСОБА_1 з жовтня 2009 року по грудень 2010
року не проводилась (від 03.03.2011 № 1678/10).
Виходячи із зазначеного суми ПДВ,
віднесені СПД ОСОБА_1 до податкового
кредиту по взаємовідносинах з ТОВ
"Каїр-сервіс" не відповідають сумам
поставки товарів продавця,
відображеним в його податковій
звітності та не підтверджені
зустрічною перевіркою, чим СПД ОСОБА_1
порушено пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону
України "Про податок на додану
вартість". З огляду на отриману
інформацію, платнику податку
донараховано ПДВ у сумі 293 546,39 грн.

Також, в ході перевірки встановлені
розбіжності по взаємовідносинах з АТФ
"Укргазбуд". По даному контрагенту СПД
ОСОБА_1 на перевірку був наданий
договір оренди від 01.02.2009 № 35
укладений з БУ-1 АТФ "Укргазбуд". При
цьому в Акті перевірки зазначено, що
дане підприємство не зареєстроване
платником ПДВ та не має права на
виписку податкових накладних. Також
зазначено, що податкові накладні на
перевірку не були надані. Враховуючи
інформацію про контрагента позивача,
ревізори прийшли до висновку, що до
складу податкового кредиту віднесені
суми ПДВ не підтверджені податковими
накладними, чим порушено пп. 7.4.5 п. 7.4
ст. 7 Закону України "Про податок на
додану вартість", тобто завищена сума
податкового кредиту по періодам з
березня 2009 року по серпень 2010 року та
за жовтень 2010 року. Відповідно
донараховано ПДВ 17 604,56 грн.

Крім іншого в Акті перевірки вказано
про встановлені розбіжності між сумою
ПДВ, віднесеною СПД ОСОБА_1 до
податкового кредиту в декларації з ПДВ
та податкового зобов'язання
контрагентів.

При цьому на 55-59 а.с. тому 1 Акту
перевірки зазначені зведені дані щодо
задекларованих та встановлених у ході
перевірки сум податкового кредиту, з
зазначенням структури податкового
кредиту, задекларованого суб'єктом
підприємницької діяльності, згідно з
поданими деклараціями. Також зведені
дані щодо задекларованих та
встановлених у ході перевірки сум
податку на додану вартість з
позитивним та від'ємним значенням.
(таблиці).

Таким шляхом ДПІ дійшла висновку, що
позивачем порушено вимоги пп. 7.2.1 п. 7.2,
пп. 7.3.1 п. 7.3, пп. 7.4.1 пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7
Закону України "Про податок на додану
вартість" та ст. 13 Декрету Кабінету
Міністрів України "Про прибутковий
податок з громадян" та п. 6 ст. 128
Господарського кодексу України.

Досліджуючи фактичні обставини справи,
судом враховано, що в силу п.1.7 ст.1 та
п.7.4.1 ст.7 Закону України «Про податок на
додану вартість» визначає поняття
податкового кредиту, а пп.7.2.6 ст.7
визначено, що податкова накладна
видається платником податку, який
поставляє товари (послуги), на вимогу їх
одержувача, та є підставою для
нарахування податкового кредиту. Як
виняток з цього правила, підставою для
нарахування податкового кредиту при
поставці товарів (послуг) за готівку чи
з розрахунками картками платіжних
систем, банківськими або персональними
чеками у межах граничної суми,
встановленої Національним банком
України для готівкових розрахунків, є
належним чином оформлений товарний
чек, інший платіжний чи розрахунковий
документ, що підтверджує прийняття
платежу постачальником від одержувача
таких товарів (послуг), з визначенням
загальної суми такого платежу, суми
податку та податкового номера
постачальника.

При цьому пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 визначено, що не
підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з пп.7.2.1).

Також по даному спору необхідно
врахувати норму п.7.3.1 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», якою визначено дату
виникнення податкових зобов'язань з
поставки товарів (робіт, послуг) за
подією, що сталася раніше.

У відповідності ст.13 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про прибутковий
податок з громадян» - згідно з цим
розділом Декрету оподаткуванню
підлягають доходи громадян, одержані
протягом календарного року від
здійснення підприємницької діяльності
без створення юридичної особи, а також
інші доходи громадян, не передбачені як
об'єкти оподаткування у розділах II та III
цього Декрету. Оподатковуваним доходом
вважається сукупний чистий доход,
тобто різниця між валовим доходом
(виручки у грошовій та натуральній
формі) i документально підтвердженими
витратами, безпосередньо пов'язаними з
одержанням доходу. Якщо ці витрати не
можуть бути підтверджені
документально, то вони враховуються
податковими органами при проведенні
остаточних розрахунків за нормами,
визначеними Головною державною
податковою інспекцією України за
погодженням з Міністерством економіки
України та Державним комітетом України
по сприянню малим підприємствам та
підприємництву.

При цьому згідно п.6 ст.128
Господарського кодексу України -
громадянин-підприємець зобов'язаний: у
передбачених законом випадках і
порядку одержати ліцензію на
здійснення певних видів господарської
діяльності; повідомляти органи
державної реєстрації про зміну його
адреси, зазначеної в реєстраційних
документах, предмета діяльності, інших
суттєвих умов своєї підприємницької
діяльності, що підлягають відображенню
у реєстраційних документах;
додержуватися прав і законних
інтересів споживачів, забезпечувати
належну якість товарів (робіт, послуг),
що ним виготовляються, додержуватися
правил обов'язкової сертифікації
продукції, встановлених
законодавством; не допускати
недобросовісної конкуренції, інших
порушень антимонопольно-конкурентного
законодавства; вести облік результатів
своєї підприємницької діяльності
відповідно до вимог законодавства;
своєчасно надавати податковим органам
декларацію про майновий стан і доходи
(податкову декларацію), інші необхідні
відомості для нарахування податків та
інших обов'язкових платежів;
сплачувати податки та інші обов'язкові
платежі в порядку і в розмірах,
встановлених законом.

В силу п.16.1.4 ст.16 Податкового кодексу
України, який набрав чинності з 01.01.2011,
платник податків зобов'язаний
сплачувати податки та збори в строки та
у розмірах, встановлених цим Кодексом.
А згідно ст.14.1.175 ст.14 цього Кодексу -
податковий борг - сума грошового
зобов'язання (з урахуванням штрафних
санкцій за їх наявності), самостійно
узгодженого платником податків або
узгодженого в порядку оскарження, але
не сплаченого у встановлений цим
Кодексом строк, а також пеня,
нарахована на суму такого грошового
зобов'язання. Відповідно п.14.1.156 ст.14
цього Податкового кодексу України
визначено, що податкове зобов'язання -
сума коштів, яку платник податків, у
тому числі податковий агент, повинен
сплатити до відповідного бюджету як
податок або збір на підставі, в порядку
та строки, визначені податковим
законодавством (у тому числі сума
коштів, визначена платником податків у
податковому векселі та не сплачена в
установлений законом строк).

Вказані норми Податкового кодексу
України повністю кореспондуються із
нормами Закону України «Про податок на
додану вартість» та Декрету Кабінету
Міністрів України «Про прибутковий
податок з громадян».

Судом встановлено, що основним видом
СПД ОСОБА_1 підприємницької діяльності
- є внутрішні та міжнародні вантажні
перевезення.

В період з жовтня 2009 року по грудень 2010
року купувалися паливо-мастильні
матеріали на АЗС ТОВ «Каір-Сервіс» за
готівку в підтвердження отримані
належним чином оформлені фіскальні
чеки. Відповідно до п.1.7 ст.1 Закону
України «Про податок на додану
вартість». В даному випадку отримання
пального здійснювалось через АЗС за
готівку. На отримане пальне видавалися
належним чином оформлені фіскальні
чеки з зазначенням всіх необхідних
реквізитів. Тобто ТОВ «Каір - Сервіс»
здійснюючи реалізацію
паливо-мастильних матеріалів через АЗС
через водіїв вантажівок не могло знати
кому здійснюються відвантаження
товару і хто кінцевий споживач.
Наявність фіскальних касових чеків є
підставою для віднесення сум ПДВ до
податкового кредиту по операціям за
отримане пальне. Тобто посилання на
інформацію про те, що ніяка
фінансова-господарська діяльність між
ТОВ «Каїр-сервіс» та СПД ОСОБА_1 з
жовтня2009 року по грудень 2010 року не
проводилась, спростовується
встановленим (а.с.1-242 том 2).

Встановлено, що між СПД ОСОБА_1 та
БУ-1АТФ«Укргазбуд» укладено договір
від 01.02.2009 №35 на оренду території
автобази №3, що розташована в смт. Ладан
селище Бетонний завод. При цьому БУ-1АТФ
«Укргазбуд» є дочірнім підприємством
АТФ«Укргазбуд» м. Київ та не являється
платником ПДВ і знаходиться на стадії
банкрутства, але має право надавати в
оренду обєкти, які знаходяться у нього
на праві власності. Самі податкові
накладні були виписані АТФ«Укргазбуд»
м. Київ. На підтвердження виконання
вказаного договору є рахунки фактури з
01.03.2009 на суму 105627,36 грн. з них ПДВ в
розмірі 17604,56 грн., податкові накладні з
01.03.2009 на суму 105627,36 грн. з них ПДВ в
розмірі 17604,56 грн., акти виконаних робіт
з 01.03.2009 на суму 105627,36 грн. з них ПДВ в
розмірі 17604,56 грн., про те, що роботи
виконані в повному обсязі і сторони
претензій не мають. З виписки банку
вбачається, що СПД ОСОБА_1 сплачено суму
105627,36 грн. по платіжним документам
починаючи з 02.03.2009. (а.с.20-21 т.3)

З пояснень позивача та його
представника вбачається, що ДПІ не були
взяті до уваги дані документи. Не був
взятий до уваги і той факт, що договір є
чинним та не визнавався в судовому
порядку недійсним.

Також суд визнає правомірним посилання
позивача на те, що отримані від ПП
«Гамма», ТОВ «Квадро-стиль 2005», ТОВ
«Стімекс Сервіс Буд» податкові
накладні, складені відповідно до вимог
п. 6 та п.18 Порядку заповнення
податкової накладної, затвердженого
наказом ДПА України №165 від30.05.1997,
зареєстровано в Міністерстві юстиції
України 23.06.1997 №233/2037. Законодавством
України не покладено обов'язку
перевірки щодо дотримання іншого
учасника правовідносин-контрагента
вимог податкового законодавства, якщо
зі свого боку ці вимоги були повністю
виконані. Як встановлено, на момент
складання податкових накладних,
контрагенти СПД ОСОБА_1, а саме : ПП
«Гамма», ТОВ «Квадро-стиль 2005» - були
зареєстровані як платники податку на
додану вартість у встановленому
законом порядку. СПД ОСОБА_1 не порушено
жодної норми Закону, яка б позбавляла
його права, як платника ПДВ, на
формування податкового кредиту.

Щодо нарахування податкових
зобов'язань з ПДВ по господарським
взаємовідносинам з ТОВ "Імперія шин",
ТОВ "Тідісі Україна", ДП "Оптмихмаш
Прилуки", ТОВ "Рено тракс Україна", СПД
ОСОБА_6, ПАТ "Линовицький цукрокомбінат
"Красний" з підстав не включення
контрагентами позивача до податкових
зобов'язань сум ПДВ сформованого СПД
ОСОБА_1 як податковий кредит, суд
зазначає, що ні Податковий кодекс
України, ні інші законодавчі акти з
питань оподаткування не ставлять право
позивача на податковий кредит в
залежність від дотримання вимог
податкового та іншого законодавства
іншими суб'єктами господарювання.

При цьому, в силу ч. 2 ст. 8 Кодексу
адміністративного судочинства
України, згідно позиції Європейського
Суду з прав людини, викладеної у справі
"БУЛВЕС" АД проти Болгарії (заява №
3991/03), висловленої у рішенні від 22.01.2009,
платник податку не повинен нести
наслідків невиконання постачальником
його зобов'язань зі сплати податку і в
результаті сплачувати ПДВ другий раз, а
також сплачувати пеню. Оскільки, такі
вимоги є надмірним тягарем для
платника податку, що порушує
справедливий баланс, який повинен
підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності.

Інший підхід потенційно надасть
можливість посадовим особам державних
органів на власний розсуд оголошувати
будь-який правочин недійсним
(нікчемним) без звернення до суду, що не
є правильним виходячи з загальних
засад судочинства.

З урахуванням зазначеного, суд прийшов
до висновку, що за належних доказів ДПІ
не мала підстав для винесення
оскаржуваних позивачем податкових
повідомлень-рішень.

Крім іншого, щодо завищення
податкового зобов'язання за період з
01.07.2009 по 31.12.2010 в результаті
співставлення автоматизованих даних
«Деталізованої інформації по платнику
ПДВ щодо результатів автоматизованого
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту в розрізі
контрагентів на рівні ДПА України» по
податковим накладним між СПД ОСОБА_1 та
контрагентами, такими як ЗАТ «Заммлер
Україна», ЗАТ «Холдингова компанія
«Бліц Інформ», ПП «Вікторія - Транс -
Україна», ТОВ «Кен Пак (Україна)», ТОВ
«Фірма ІСТ», ТОВ «Комора - С», МПП «АТ»,
ТОВ «Ювента Північ», ДП «Кюне і нагель»,
ПП «Укртранслінії», СПД ОСОБА_7, ДП
«Прилуцьке лісове господарство», ВАТ
«Ічнянське АТП-17439», ПП «Аліром-авто»,
ТОВ «Екотек» та ТОВ «ФТ Сервисис»,
судом встановлено, що працівники ДПІ
досліджували тільки надходження
коштів на розрахунковий рахунок
підприємця і співставляли періоди за
які фактично перераховувалися кошти,
незважаючи на те, що документи, які
засвідчують договірні умови співпраці
з вище вказаними контрагентами
надавалися, в яких визначений порядок
розрахунків за виконані роботи,
послуги та зазначено, що сплата за
виконані роботи та надані послуги
проводиться протягом 10 банківських
днів з дня отримання оригіналів
документів (рахунку, податкової
накладної, акту виконаних робіт та ЦМР
або ТТН накладної в оригіналі з мокрими
печатками вантажоотримувача).

Щодо спірного податкового
повідомлення-рішення від 29.03.2011 №
/160, слід зазначити про те, що в
акті перевірки зазначено щодо
відсутності підтвердження
фінансово-господарської діяльності,
відсутності платіжних документів щодо
включення сум придбаних
паливно-мастильних матеріалів, а саме
дизпалива, придбаного в ТОВ
«Каір-Сервіс», що також зазначається
матеріалами зустрічної перевірки.

Однак з пояснень позивача та його
представника вбачається, що ДПІ не були
взяті до уваги фіскальні чеки на
придбання СПД ОСОБА_1 паливо-мастильних
матеріалів (ПММ) у ТОВ «Каір-Сервіс», що
надавались при перевірці.

Також судом були встановлені факти
правомірного включення до валових
витрат сум витрачених коштів за
кордоном та на оплату
паливо-мастильних матеріалів, які, за
висновками ДПІ не підтверджені
відповідними документами. Про те, при
проведенні перевірки СПД ОСОБА_1 також
надавалися документи для
підтвердження таких витрат. ДПІ не
надала належної оцінки даним
документам та неправомірно зменшила
витрати, безпосередньо пов'язані з
одержанням доходу. Також
інспектори-ревізори ДПІ не взяли до
уваги розрахункові операції по банку,
що перераховувалися за виконання
робіт.

В ході перевірки інспектори-ревізори
ДПІ визнали, що датою виникнення
податкових зобов'язань СПД ОСОБА_1 з
поставки товарів (робіт, послуг)
вважалась дата, не та, яка припадає на
податковий період, протягом якого
відбувається будь-яка з подій, що
сталася раніше (по першій події), а дата
останньої події (перерахування коштів),
тобто суми податкових зобов'язань були
включені до декларацій з ПДВ наступних
періодів. По вищезазначеним фактам
інспектори-ревізори ДПІ прийшли до
висновку, що СПД ОСОБА_1 занижено в т.ч.
податкове зобов'язання на суму ПДВ
9062,00грн., чим також порушено пп.7.3.1 п.7.3
ст.7 Закону України «Про податок на
додану вартість».

Сукупний аналіз вищезазначених норм
Закону України «Про податок на додану
вартість» свідчить про те, що право на
податковий кредит виникає у платника
податків лише після одержання
податкової накладної, оскільки це
єдиний документ первинного
бухгалтерського та податкового обліку,
що містить у собі суму ПДВ, яку можливо
відобразити в податкових деклараціях з
ПДВ дана обставина представниками
відповідача не оспорювалась.

Так, факти придбання СПД ОСОБА_1
паливно-мастильних матеріалів (ПММ)
підтверджуються платіжними
документами, а саме фіскальними чеками,
рахунками фактурами, податковими
накладними, актами виконаних робіт, які
надавались позивачем, але
інспекторами-ревізорами ДПІ не
перевірялись під час перевірки та не
були покладені в основу перевірки.

Спростовуючи помилковість висновку
ДПІ, суд звертає увагу саме на
розрахунок позивача (а.с.8-9 т.3) сум
податкових зобов'язань з прибуткового
податку з громадян до податкового
повідомлення - рішення від 29.03.2011 №
/160:

1.ТОВ «Каїр - Сервіс» фіскальні касові
чеки на суму 1761278,34грн.;

2.ТОВ «Укргазбуд» податкові накладні та
платіжні доручення на суму105627,36грн.;
(а.с.243-252 т.4)

3.ПП «Гамма» накладні, податкові
накладні, квитанції прибуткових
касових ордерів на суму276388,87грн.;

4.ТОВ «Квадро стиль 2005», податкові
накладні, квитанції прибуткових
касових ордерів на суму369975,72грн.;

5.Розрахунки з контрагентами за
транспортно - експедиційні послуги на
суму1139920,00грн.;

6.Квитанції про сплату уніфікованих
митних декларацій на суму250800,00грн.; (т.3)

7.Розрахунки з платниками єдиного
податку за запчастини на суму1983004,32грн.;

8.Квитанції товарних чеків автостоянок
на суму195201,00грн.;

9.Квитанції товарних чеків автостоянок
за межами території України на суму
98510,00грн.; (т.3)

10.Чеки на запчастини за межами
території України на суму138056,34грн.; (т.3)

11.Фіскальні чеки на дизельне пальне за
межами України на суму3944304,05грн.;

12.Фіскальні чеки на суму страховок та
Книжок МДП на суму149340,00грн. (т.4)

Всього на загальну суму 10412406,00 грн., де
податок з доходів фізичних осіб -
субєктів підприємницької діяльності і
незалежної професійної діяльності на
суму 1561862,40 грн.

Також суд проаналізувавши розрахунки
сум податкових зобов'язань з податку на
додану вартість до податкового
повідомлення - рішення від 29.03.2011
№/159, що були надані як позивачем,
так і відповідачем встановив:

1. ТОВ «Каїр - Сервіс» фіскальні касові
чеки на суму загальну суму 1761278,34 грн., в
т.ч. ПДВ - 293546,39 грн);

Тобто, з наведеного зрозуміло, що сума у
розмірі 1761278,34 грн. є загальною сумою,
розрахованою з урахуванням податку на
додану вартість.

2. ТОВ «Укргазбуд» податкові накладні
та платіжні доручення на суму 105627,36грн.,
в тому числі ПДВ на суму 17604,56грн.;

3. ПП «Гамма» накладні, податкові
накладні, квитанції прибуткових
касових ордерів на суму 276388,87грн., в
тому числі ПДВ на суму 46064,81грн.;

4. ТОВ «Квадро стиль 2005» податкові
накладні, квитанції прибуткових
касових ордерів на суму 369975,72грн., в
тому числі ПДВ на суму 61662,62грн.;

5. Інші фіскальні чеки на суму 271461,72грн.,
в тому числі ПДВ на суму 45243,62грн. по
взаємовідносинам позивача з ЗАТ
«Заммлер Україна», ЗАТ «Холдингова
компанія «Бліц Інформ», ПП «Вікторія -
Транс - Україна», ТОВ «Кен Пак
(Україна)», ТОВ «Фірма ІСТ», ТОВ «Комора
- С», МПП «АТ», ТОВ «Ювента Північ», ДП
«Кюне і нагель», ПП «Укртранслінії»,
СПД ОСОБА_7, ДП «Прилуцьке лісове
господарство», ВАТ «Ічнянське АТП-17439»,
ПП «Аліром-авто», ТОВ «Екотек» та ТОВ
«ФТ Сервисис» (на суму ПДВ у розмірі
17908,00 грн.) та з ТОВ "Імперія шин", СПД
ОСОБА_5, ДП "Оптмихмаш Прилуки", ТОВ
"Тідісі Україна", ПП "КЦ Бізнес-фінанс",
ПП "Гамма", ТОВ "Квадро стиль-2005", ТОВ
"Веста сервіс", СПД ОСОБА_8, ТОВ "Рено
тракс Україна", ВП "Надежда", ТОВ
"Меркурій", ТОВ "Борзна-агроінвест", МПП
"Фенікс", ТОВ "АВС-Нафта", ТОВ
"Петроль-АЗС", TOB "ATЛ", ТОВ з іноземними
інвестиціями "Кершер", ТОВ "Фара-І", ТОВ
"Скротум", СПД ОСОБА_6, ПАТ "Линовицький
цукрокомбінат "Красний", ТОВ "Універсал
транзит оіл", ПП "Авторух", ПП
"Окко-нафтопродукт" (на суму ПДВ у
розмірі 27335,00 грн.).

Всього на загальну суму 2784732,01 грн., в
тому числі ПДВ на суму 446214,00 грн.

При цьому, податковою інспекцією
всього донараховано ПДВ у розмірі 464122,00
грн.

Отже, наданими СПД ОСОБА_1 документами
повністю підтверджуються факти
проведення фінансово-господарської
діяльності, що в свою чергу повністю
спростовує заперечення відповідача,
оскільки надані документи не брались
до уваги при проведенні перевірки
інспекторами-ревізорами ДПІ.

Враховуючи досліджені та враховані під
час перевірки первинні бухгалтерські
документи, суд прийшов до висновку, що
платник податку також правомірно в
податкових деклараціях включив до
складу податкового кредиту ПДВ.

Тобто підставою для висновку ДПІ про
незаконне формування ПДВ, можливе
тільки в тому випадку, якщо позивачем
не доведено і судом не встановлено
правомірність формування валових
витрат. Податковий орган мав би
підстави вважати правочини нікчемними,
а суд погодитися з обґрунтованістю
висновку податкового органу, якщо б
головною метою платника податку було
одержання доходу за рахунок
відшкодування ПДВ.

З урахуванням досліджених
господарських операцій, факт
здійснення яких ніхто не спростував,
суд прийшов до висновку, що за належних
доказів - фіскальних чеків, рахунків
фактур, податкових накладних, актів
виконаних робіт, не врахування підстав
формування ПДВ, вказане не давало ДПІ
підстав для висновку про заниження СПД
ОСОБА_1 сум податкового кредиту.

Тобто, враховуючи досліджені первинні
бухгалтерські документи, суд
встановив, що суми грошового
зобов'язання за основним платежем:
податок на додану вартість в розмірі
464122,00 грн. та податок з доходів фізичних
осіб - субєктів підприємницької
діяльності і незалежної професійної
діяльності в розмірі 1952328,00 грн., за
розрахунками позивача та відповідача
із вищенаведеним переліком
господарських операцій по фінансових
документах контролюючим органом не
заперечуються.

Отже, дослідивши матеріали справи, та
провівши звірку наданих сторонами
розрахунків, слід зазначити, що суд не
може підміняти державний орган,
рішення чи дії якого оскаржуються,
приймаючи замість рішення, яке
визнається протиправним, інше рішення,
яке б відповідало закону, та давати
вказівки, які б свідчили про вирішення
питань, які належать до компетенції
такого суб'єкта владних повноважень.

При цьому наслідком встановлення судом
невідповідності частини рішення
субєкта владних повноважень вимогам
чинного законодавства є визнання
такого акта частково протиправним, при
умові, що цю частину може бути
ідентифіковано (виокремлено, названо)
та що без неї оспорюваний акт в іншій
частині (частинах) не втрачає свою
цілісність, значення. Зокрема, частково
протиправним можна визнати якусь
частину, пункт, речення рішення або
рішення в частині нарахування певної
суми окремого виду податку чи збору,
накладення штрафних (фінансових)
санкцій в якійсь сумі.

Вирішуючи спір, суд погоджується із
обґрунтуванням позивача про те, що
висновки ДПІ, викладені в Акті
перевірки - є безпідставними, оскільки
згідно первинних документів та даних
бухгалтерського обліку підприємства
закупівля відбулась на законних
підставах, що підтверджує дії платника
податку в правовому полі.

Тому виключення вищевказаних сум зі
складу податкового кредиту, та
відповідно визначення суми
податкового зобов'язання по податку з
доходів фізичних осіб субєктів
підприємницької діяльності та ПДВ з
нарахуванням штрафних санкцій є
незаконними.

Зважаючи на всі наведені обставини в їх
сукупності, суд вважає, що обставини, на
які посилається відповідач як підставу
своїх правомірних дій, не знайшли свого
обґрунтування в ході судового розгляду
та не підтверджуються матеріалами
справи.

У даному випадку, констатуючи
спірність нарахування податку на
прибуток (а звідси й податку на додану
вартість) стосовно формування валових
витрат згідно вимог Декрету Кабінету
Міністрів України «Про прибутковий
податок з громадян» та формування
податку на додану вартість згідно
вимог Закону України «Про податок на
додану вартість», враховуючи ст.19
Конституції України та ч.1 ст.11, ст.ст.71,
72 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд встановив
незаконність податкових
повідомлень-рішень Прилуцької
обєднаної державної податкової
інспекції Чернігівської області від
29.03.2011 № /159 та № /160 в цілому.

Керуючись ст.ст. 160-163, ст. 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити повністю.

Скасувати податкове
повідомлення-рішення Прилуцької ОДПІ в
Чернігівській області № /159 від 29
березня 2011 року про сплату суми
податкового зобов'язання на суму 582418,00
грн. (582418грн. 00 коп., у тому числі
нарахування податку на додану вартість
в розмірі 464122,00 грн. та штрафних
(фінансових) санкцій в сумі 118296,00 грн. на
підставі акта перевірки № 313/17-225/НОМЕР_1
від 12.03.2011 року, як таке, яке винесене
незаконно, з порушенням чинного
законодавства України.

Скасувати податкове
повідомлення-рішення Прилуцької ОДПІ в
Чернігівській області № /160 від 29
березня 2011 року про сплату суми
податкового зобов'язання на суму 1952328,00
(1952328 грн.00 коп., у тому числі
нарахування податку на доходи фізичних
осіб в розмірі 1561862,40 грн. та штрафних
(фінансових) санкцій в сумі 390465,60 грн. на
підставі акта перевірки № 313/17-225/НОМЕР_1
від 12.03.2011 року, як таке, яке винесене
незаконно, з порушенням чинного
законодавства України.

Постанова суду набирає законної сили в
порядку статей 167,186 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до Київського
апеляційного адміністративного суду
протягом десяти днів з дня отримання її
копії. Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення.

Суддя:
Ю.О.Скалозуб