Справа № П/811/20/14
Суддя: А.В. Сагун
Дата ухвалення: 2014-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
-------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2014 року
Справа № П/811/20/14

Кіровоградський окружний
адміністративний суд у складі
головуючого -судді Сагуна А.В.,
розглянувши у порядку скороченого
провадження в місті Кіровограді о 16
год. 30 хв. адміністративну справу за
позовом Управління Пенсійного фонду
України в м.Світловодську та
Світловодському районі
Кіровоградської області до приватної
виробничо-комерційної фірми "Пульсар"
про стягнення заборгованості по
єдиному соціальному внеску у розмірі
4085,99 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Управління Пенсійного фонду України в
м.Світловодську та Світловодському
районі Кіровоградської області (в
подальшому - УПФУ в м.Світловодську та
Світловодському районі
Кіровоградської області або позивач)
звернулося в адміністративний суд з
позовом до приватної
виробничо-комерційної фірми "Пульсар"
(в подальшому - ПВКФ "Пульсар" або
відповідач), в якому просив стягнути із
відповідача заборгованість по єдиному
соціальному внеску у розмірі 4085,99 грн.

В обґрунтування заявлених вимог
зазначено, що за відповідачем
рахується узгоджена сума
заборгованості у розмірі 4085,99 грн.

Відповідачу вручені вимоги про
сплату заборгованості. Станом на час
подачі позову зазначені кошти не
сплачені.

Враховуючи те, що протягом строку,
встановленого п.3 ч.5 ст.183-2 КАС України,
до суду не надійшло заперечення
відповідача проти позову або ж його
заява про визнання позову, суд вважає
необхідним провести розгляду справи за
наявними в матеріалах справи доказами.

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позов не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень Закону України
„Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" від 08 липня 2010
року № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI) та
Інструкції про порядок нарахування і
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, затвердженої
постановою правління Пенсійного фонду
України № 21 -5 від 27.09.2010 та
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 27 жовтня 2010 р. за N 994/18289 (далі -
Інструкція) на відповідача покладено
обов'язки по нарахуванню, обчисленню та
сплаті в установлені строки та в
повному обсязі єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

Відповідно до ч.2 ст. 6 Закону №
2464-VI платник єдиного внеску
зобов'язаний своєчасно та в повному
нараховувати, обчислювати і сплачувати
єдиний внесок.

У відповідності до ч.8 ст.9 Закону
№ 2464-VI платники єдиного внеску
зобов'язані сплачувати єдиний внесок,
нарахований за відповідний базовий
звітний період, не пізніше 20 числа
місяця, що настає за базовим звітним
періодом. Базовим періодом для
відповідача є календарний місяць.

Згідно з ч.12 ст.9 Закону № 2464-VI
єдиний внесок підлягає сплаті
незалежно від фінансового стану
платника.

Згідно з ч.6 ст.25 Закону № 2464-VI за
рахунок сум, що надходять від платника
єдиного внеску або від державної
виконавчої служби, погашаються суми
недоїмки, штрафних санкцій та пені у
порядку календарної черговості їх
виникнення. У разі якщо платник має
несплачену суму недоїмки, штрафів та
пені, сплачені ним суми єдиного внеску
зараховуються в рахунок сплати
недоїмки, штрафів та пені у порядку
календарної черговості їх виникнення.

Так, зокрема в п. 1 ч. 1 ст.4 Закону №
2464-VI та п. 2.1 ст.2 Інструкції встановлено,
що підприємства, установи та
організації, інші юридичні особи,
утворені відповідно до законодавства
України, незалежно від форми власності,
виду діяльності та господарювання, які
використовують працю фізичних осіб на
умовах трудового договору (контракту)
або на інших умовах, передбачених
законодавством, чи за
цивільно-правовими договорами (крім
цивільно-правового договору,
укладеного з фізичною особою -
підприємцем, якщо виконувані роботи
(надавані послуги) відповідають видам
діяльності, зазначеним у свідоцтві про
державну реєстрацію їх як підприємців),
у тому числі філії, представництва,
відділення та інші відокремлені
підрозділи зазначених підприємств,
установ і організацій, інших юридичних
осіб, які мають окремий баланс і
самостійно ведуть розрахунки із
застрахованими особами є платниками
єдиного внеску на ¦загальнообов'язкове
державне соціальне страхування.

Крім того, у відповідності до п.п.
4.1.2 п. 4.1 ст. 4 Інструкції єдиний внесок
нараховується на суми, що визначені
базою для нарахування єдиного внеску,
незалежно від джерел їх фінансування,
форми, порядку, місця виплати та
використання, а також від того, чи
виплачені такі суми фактично після їх
нарахування до сплати

Відповідно до п.3.1 ст.3 Інструкції
єдиний внесок встановлюється у
відсотках від суми нарахованої
заробітної плати за видами виплат, які
включають основну та додаткову
заробітну плату, інші заохочувальні та
компенсаційні виплати, у тому числі в
натуральній формі, що визначаються
відповідно до Закону України "Про
оплату праці", відповідно до класів
професійного ризику виробництва, до
яких віднесено платників єдиного
внеску з урахуванням видів їх
економічної діяльності.

Єдиний внесок нараховується
незалежно від джерел їх фінансування,
форми, порядку, місця виплати та
використання, а також незалежно від
того, чи були зазначені суми фактично
виплачені після їх нарахування до
сплати.

Відповідно до ч.8 ст.9 Закону № 2464-VI та
пп. 4.6.2 п. 4.6 ст. 4 інструкції, платники
сплачують єдиний внесок у вигляді
авансового платежу в розмірі, який
самостійно визначили, до 20 числа
місяця, наступного за місяцем, за який
він сплачується. При цьому платники,
зазначені у пункті 1 частини першої
статті 4 цього Закону, під час кожної
виплати заробітної плати (доходу,
грошового забезпечення), на суми якої
(якого) нараховується єдиний внесок,
одночасно з видачею зазначених сум
зобов'язані сплачувати нарахований на
ці виплати єдиний внесок у розмірі,
встановленому для таких платників
(авансові платежі). Винятком є випадки,
якщо внесок, нарахований на ці виплати,
вже сплачений у строки, встановлені
абзацом першим цієї частини (а саме не
пізніше 20 числа місяця, що настає за
базовим звітним періодом), або за
результатами звірення платника з
територіальним органом Пенсійного
фонду за платником визнана переплата
єдиного внеску, сума якої перевищує
суму внеску, що підлягає сплаті, або
дорівнює їй. Кошти перераховуються
одночасно з отриманням
(перерахуванням) коштів на оплату праці
(виплату доходу, грошового
забезпечення), у тому числі в
безготівковій чи натуральній формі.
При цьому фактичним отриманням
(перерахуванням) коштів на оплату праці
(виплату доходу, (грошового
забезпечення) вважається отримання
відповідних сум готівкою, зарахування
на рахунок одержувача, перерахування
за дорученням одержувача на будь-які
цілі, отримання товарів (послуг) або
будь-яких інших матеріальних цінностей
у рахунок зазначених виплат, фактичне
здійснення з таких виплат відрахувань
згідно із законодавством або
виконавчими документами чи будь-яких
інших відрахувань. Базовим звітним
Періодом є календарний місяць.

Згідно матеріалів справи, відповідач
зареєстрований як юридична особа та
взятий на облік позивача як платник
єдиного внеску (а.с. 5).

Як вбачається з розрахунку недоїмка
відповідача за вказаний період
становить 20450,05 грн., з них заявлені 4085,99
грн. (а.с. 6).

Згідно п.4 ст. 25 Закону (в редакції від
04.07.2013 року) орган доходів і зборів у
порядку, за формою та у строки,
встановлені центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
податкову і митну політику, надсилає
платникам єдиного внеску, які мають
недоїмку, вимогу про її сплату. Платник
єдиного внеску зобов'язаний протягом
десяти календарних днів з дня
надходження вимоги про сплату недоїмки
сплатити суми недоїмки та штрафів
разом з нарахованою пенею.

Вимога про сплату недоїмки є
виконавчим документом.

У разі незгоди з розрахунком суми
недоїмки платник єдиного внеску
узгоджує її з органом доходів і зборів
шляхом оскарження вимоги про сплату
єдиного внеску в адміністративному або
судовому порядку.

Відповідно до Розділу ІІ "Прикінцевих
положень" Закону України "Про внесення
змін до деяких законодавчих актів
України у зв'язку з проведенням
адміністративної реформи" №406-VII від
04.07.2013 року органи Пенсійного фонду
України продовжують адмініструвати
єдиний внесок у частині завершення
процедур такого адміністрування.

Враховуючи той факт, що спірні
правовідносини виникли до набрання
чинності вище вказаного Закону, тому
позивач мав право звернення з даним
позовом до суду.

Разом з тим, суд вважає, що позов не
підлягає задоволенню враховуючи
наступне.

Аналіз положень ст. 25 Закону 2464-VІ
свідчить про те, що оскільки вимога про
сплату недоїмки є виконавчим
документом, то суб'єкт владних
повноважень, в даному випадку позивач
по справі, позбавлений можливості
звертатися до адміністративного суду
із заявами, в яких ставиться вимога про
підтвердження власного рішення, яке
ухвалено в межах наданих йому Законом
2464-VІ повноважень.

Отже, в разі прийняття суб'єктом
владних повноважень вимоги про сплату
недоїмки, яке підлягає виконанню
органами ДВС, повторне звернення до
суду про її стягнення не допускається,
оскільки є рішення з цього ж питання
суб'єкта владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем сформовано та направлено
рекомендованим поштовим відправленням
вимоги про сплату боргу від 02.04.2013 № Ю
278 У, від 03.05.2013 № Ю 326 У, від 04.06.2013 № Ю 554
У, від 02.07.2013 № Ю 601 У, від 01.08.2013 № Ю 626 У
(а.с. 8, 10, 12, 14, 16).

Позивач звертався до ДВС
Світловодського міськрайонного
управління юстиції, проте державним
виконавцем винесені постанови про
повернення виконавчого документа
стягувачу, у зв'язку з неможливістю
встановити місцезнаходження божника
(а.с. 9,11,13,15,17).

Позивач повторно до ДВС не звертався
для стягнення суми боргу, натомість
звернувся до Кіровоградського
окружного адміністративного суду з
даним позовом і при цьому право на
повторне звернення до органів ДВС не
втрачено.

Суд приходить до висновку, що в даному
випадку суб'єкт владних повноважень
фактично ставить вимогу про
підтвердження власного рішення, яке
ухвалено в межах наданих йому законом
повноважень.

З огляду судової практики, щодо
даних правовідносин вбачається, що
орган пенсійного Фонду України повинен
звернутися з виконавчим документом,
винесеним за власним вмотивованим
рішенням та підставі наданих йому
повноважень до органу, якому
законодавством надано право проводити
процедуру примусового стягнення, а не
звертатися до суду.

Вказана правова позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від
03 жовтня 2013 року у справі №21-359а/13.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги є
необґрунтованими та не підлягають
задоволенню.

Судових витрат, які підлягають
стягненню на користь відповідача не
встановлено.

Керуючись ст.ст. 94, 158 - 163, 186 КАС
України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку апеляційного
оскарження, а у разі її апеляційного
оскарження - з моменту проголошення
судового рішення суду апеляційної
інстанції.

Постанова суду може бути
оскаржена до Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
через Кіровоградський окружний
адміністративний суд шляхом подання в
10-денний строк з дня її проголошення, а
у разі відкладення складання постанови
в повному обсязі, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні,
-протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови, апеляційної скарги.
Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду

А.В. Сагун