Справа № 0308/7139/12; 2а/0308/845/12
Суддя: Качмар В.Я.
Дата ухвалення: 2014-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2014 року
Справа № 179946/12/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Курильця А.Р., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м.Львові апеляційну
скаргу Луцької міської ради на
постанову Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 23 жовтня 2012
року в справі за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до Луцької
міської ради про визнання протиправним
та скасування рішення,

В С Т А Н О
В И В :

В квітні 2012 року фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП)
звернувся до суду з позовом до Луцької
міської ради (далі - Міська рада) в якому
просив визнати протиправними та
скасувати рішення від 29.03.2012 №22/158 «Про
припинення договору від 17.05.2010 №39 «Про
встановлення особистого строкового
сервітуту для розміщення малої
архітектурної форми» з підприємцем
ОСОБА_1 на АДРЕСА_1» (далі - рішення №22/158)
та №22/159 «Про внесення змін до рішення
міської ради від 28.04.2010р. №58/144 «Про
розміщення підприємцем ОСОБА_1
торгового павільйону для торгівлі
продовольчими товарами на АДРЕСА_1 та
укладення договору особистого
строкового сервітуту» (далі - рішення
№22/159).

Постановою Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 23 жовтня 2012
року в справі №2а/0308/845/12 позов
задоволено. Визнано протиправними та
скасовано вказані рішення Міської
ради.

Постанову оскаржила Міська рада, яка в
апеляційній скарзі просить її
скасувати. В апеляційній скарзі
покликається на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи. Вважає, що спірні рішення
прийняті в чіткій відповідності до
п.«д» ч.1 ст.102 ЗК України, якою
встановлено випадки припинення дії
земельного сервітуту, та з дотриманням
встановленого порядку.

Особи, що беруть участь у справі, в
судове засідання для розгляду
апеляційної скарги не прибули, про
дату, час та місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, клопотань
від осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю не
поступало, а тому апеляційний суд, у
відповідності до ч.1 ст.197 КАС України,
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами,
оскільки таку може бути вирішено на
основі наявних у ній доказів.
Перевіривши матеріали справи,
апеляційну скаргу, суд апеляційної
інстанції приходить до переконання, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції, з чим погоджується і
апеляційний суд, виходив з
протиправності спірних рішень та
прийняття їх в порушення норм чинного
законодавства.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що рішенням Міської ради
від 28.04.2010 №58/144 «Про розміщення
підприємцем ОСОБА_1 торгового
павільйону для торгівлі продовольчими
товарами на АДРЕСА_1 та укладення
договору особистого строкового
сервітуту» (далі - рішення №58/144)
дозволено ФОП розмістити малу
архітектурну форму (далі - МАФ)
(торговий павільйон) площею 30,0кв.м. для
провадження підприємницької
діяльності на АДРЕСА_1 строком на три
роки, на території площею 56,0кв.м. для
торгівлі продовольчими товарами (а.с.7).

На підставі цього рішення 17.05.2010 між
Міською радою (Власник) та ФОП
(Сервітуарій) укладено договір №39 про
встановлення особистого строкового
сервітуту для розміщення МАФ (далі -
Договір) (а.с.8-9).

Пунктом 4.4.2 Договору Сервітуарій
зобов'язався своєчасно вносити плату
за користування особистим строковим
сервітутом.

Пунктом 3.9 Договору передбачено, що у
разі невнесення Сервітуарієм плати за
користування особистим строковим
сервітутом протягом двох календарних
місяців підряд, даний Договір
вважається достроково розірваним
Власником в односторонньому порядку.

Зміна умов Договору, його дострокове
розірвання можливі за взаємною згодою
сторін, а у випадках, визначених
Договором, в односторонньому порядку,
п.5.1 Договору.

Рішенням Міської ради від 29.06.2010 №62/46
«Про скасування рішення міської ради
від 28.04.2010 №58/144 «Про розміщення
підприємцем ОСОБА_1 торгового
павільйону на АДРЕСА_1 та укладення
договору особистого строкового
сервітуту» (далі - рішення №62/46)
скасовано рішення №58/144 (а.с.10).

Постановою Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 30 березня
2011 року, яка набрала законної сили,
визнано протиправним та скасовано
рішення №62/46 (а.с.15-16).

Водночас, 23.06.2011 Міська рада прийняла
рішення №11/4 «Про звернення до
прокурора міста Луцька щодо незаконної
діяльності підприємця ОСОБА_1 на
орендованій земельній ділянці за
адресою АДРЕСА_1» (далі - рішення №11/4),
яким вирішено: п.1 звернутися до
прокурора міста Луцька з проханням
провести службове розслідування щодо
незаконної діяльності ФОП на вказаній
земельній ділянці з метою припинення
правопорушень; п.2 скасувати рішення
№58/144 (а.с.11).

Ухвалою Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 31 серпня 2011 року
забезпечено позов ФОП та зупинено дію
рішення №11/4 (а.с.17).

Постановою Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 23
листопада 2011 року, яка набрала законної
сили, визнано протиправним та
скасовано п.2 рішення №11/4 (а.с.18-19).

Однак, ще 26.10.2011 відповідачем рішенням
№15/18 «Про скасування рішення міської
ради від 28.04.2010 №58/144 «Про розміщення
підприємцем ОСОБА_1 торгового
павільйону на АДРЕСА_1 та укладення
договору особистого строкового
сервітуту» (далі - рішення №15/18)
скасовано рішення №58/144 та вирішено у
зв'язку з наявністю заборгованості
підприємця вважати договір особистого
строкового сервітуту розірваним в
односторонньому порядку. Зобов'язано
ФОП провести демонтаж торгового
павільйону впродовж одного місяця,
припинити користуватись територією
(об'єктом благоустрою) для здійснення
підприємницької діяльності та
провести роботи з відновлення
благоустрою місця розміщення МАФ після
її демонтажу (а.с.12).

Ухвалою Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 13 грудня 2011 року
забезпечено позов ФОП та зупинено дію
рішення №15/18 (а.с.20), а постановою цього
ж суду від 06 березня 2012 року визнано
протиправним та скасовано рішення №15/18
(а.с.20-25).

Цим судовим рішення, зокрема,
встановлено, що рішеннями №№62/46, 11/4
Міська рада протиправно позбавила ФОП
наданого рішенням №58/144 права
розмістити торговий павільйон і
здійснювати в ньому торгівлю
продовольчими товарами, в зв'язку з чим
у відповідні періоди він не міг
користуватися і не користувався
встановленим Договором особистим
строковим сервітутом. ФОП повністю
проводив оплату лише за час фактичного
користування особистим строковим
сервітутом.

Рішенням №22/158 припинено Договір та
зобов'язано ФОП провести демонтаж
торгового павільйону впродовж одного
місяця, припинити користуватись
територією (об'єктом благоустрою) для
здійснення підприємницької діяльності
та провести роботи з відновлення
благоустрою місця розміщення МАФ після
її демонтажу (а.с.13).

Підставою для припинення Договору, як
зазначається в самому рішенні, є значна
кількість звернень громадян, численні
порушення встановлення торгового
павільйону та велика заборгованість по
сплаті за користування особистим
строковим сервітутом.

Рішенням №22159 доповнено рішення №58/144
п.4 такого змісту: «В разі порушення
підприємцем ОСОБА_1 умов договору
особистого строкового сервітуту,
затвердженого рішенням міської ради
від 30.12.2009 р. №52/37 «Про затвердження
примірного договору про встановлення
особистого строкового сервітуту для
розміщення торговельного обладнання
для провадження підприємницької
діяльності» припинити договір
особистого строкового сервітуту, що
тягне за собою прийняття радою
відповідного рішення» (а.с.14).

Правосуддя за своєю суттю визнається
таким лише за умови, що воно відповідає
вимогам справедливості і забезпечує
ефективне поновлення в правах (абзац 10
п.9 рішення Конституційного Суду
України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Відповідно до ч.2 ст.19 Основного Закону
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Пунктами 34,44 ст.26 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
передбачено, що до виключної
компетенції сільських, селищних,
міських рад належить вирішення згідно
до закону питань регулювання земельних
відношень; встановлення відповідно до
законодавства правил з питань
благоустрою території населеного
пункту, забезпечення в ньому чистоти і
порядку, торгівлі на ринках, додержання
тиші в громадських місцях, за порушення
яких передбачено адміністративну
відповідальність.

Згідно з ст.98 ЗК України(в редакції,
чинній на час виникнення спірних
відносин) право земельного сервітуту -
це право власника або землекористувача
земельної ділянки на обмежене платне
або безоплатне користування чужою
земельною ділянкою (ділянками).
Земельні сервітути можуть бути
постійними і строковими. Встановлення
земельного сервітуту не веде до
позбавлення власника земельної
ділянки, щодо якої встановлений
земельний сервітут, прав володіння,
користування та розпорядження нею.
Земельний сервітут здійснюється
способом, найменш обтяжливим для
власника земельної ділянки, щодо якої
він встановлений.

Статтею 526 ЦК України (в редакції,
чинній на час виникнення спірних
відносин) визначено, що зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема:
припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору, п.1 ч.1 ст.611 цього ж Кодексу.

Разом з тим, ч.1 ст.614 ЦК України
передбачено, що особа, яка порушила
зобов'язання, несе відповідальність за
наявності її вини (умислу або
необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.

Пунктом «д» ч.1 ст.102 ЗК України
передбачено, що дія земельного
сервітуту підлягає припиненню у
випадках порушення власником
сервітуту умов користування
сервітутом.

За змістом частин 1, 3 ст.651 ЦК України
зміна або розірвання договору
допускається лише за згодою сторін,
якщо інше не встановлено договором або
законом. У разі односторонньої відмови
від договору у повному обсязі або
частково, якщо право на таку відмову
встановлено договором або законом,
договір є відповідно розірваним або
зміненим.

Як вірно зазначив суд першої інстанції,
з покликанням на фактичні обставини
справи (а.с.92-98, 103), що протягом 2012 року
зі сторони позивача не мало місця
невнесення плати за користування
особистим строковим сервітутом
протягом 2-х календарних місяців, а
попередня заборгованість мала місце у
зв'язку з фактичним позбавленням
позивача права користування особистим
строковим сервітутом у зв'язку із
прийняттям відповідачем рішень №№62/46,
11/4, 15/18.

Таким чином, оплата позивачем
проводилась за час фактичного
користування сервітутом і це не
суперечить умовам Договору та вказаним
вимогам законодавства.

Додатково, слід погодитися з висновком
суду першої інстанції, що відповідачем
не доведено фактів значної кількості
звернень громадян, численних порушень
встановлення торгового павільйону
(а.с.99-101).

Щодо рішення №22/159, то слід вказати, що
прийнявши таке рішення Міська рада
фактично в односторонньому порядку
змінила умови Договору, оскільки
встановила нову процедуру припинення
(розірвання) Договору та не
конкретизовано за які саме порушення
його умов настають відповідні правові
наслідки.

Більше того, в рішенні від 16 квітня 2009
року №7-рп/2009 (справа про скасування
актів органів місцевого
самоврядування) Конституційний Суд
України вказав, що органи місцевого
самоврядування не можуть скасовувати
свої попередні рішення, вносити до них
зміни, якщо відповідно до приписів цих
рішень виникли правовідносини,
пов'язані з реалізацією певних
суб'єктивних прав та охоронюваних
законом інтересів, і суб'єкти цих
правовідносин заперечують проти їх
зміни чи припинення. Це є «гарантією
стабільності суспільних відносин» між
органами місцевого самоврядування і
громадянами, породжуючи у громадян
впевненість у тому, що їхнє існуюче
становище не буде погіршене прийняттям
більш пізнього рішення.

Ненормативні правові акти місцевого
самоврядування є актами одноразового
застосування, вони вичерпують свою дію
фактом їхнього виконання, а тому не
можуть бути скасовані чи змінені
органом місцевого самоврядування
після їх виконання.

У справі, що розглядається,
встановлено, що на підставі рішення
№58/144 укладено Договір.

Зазначене вище рішення є ненормативним
правовим актом одноразового
застосування, яке вичерпало свою дію
фактом його виконання, а тому не могло
бути в подальшому змінено Міською
радою.

Виходячи з наведеного, суд першої
інстанції прийшов до вірного висновку
щодо протиправності спірних рішень
Міської ради та необхідності їх
скасування.

Підсумовуючи, суд апеляційної
інстанції приходить до висновку, що суд
першої інстанції при вирішенні даного
публічно-правового спору правильно
встановив фактичні обставини справи та
надав їм належну правову оцінку. Доводи
апелянта висновків суду не
спростовують та не дають правових
підстав для скасування оскаржуваного
судового рішення.

Пунктом 2.4 Договору визначено, що такий
вважається достроково припиненим
(розірваним) якщо змінився власник або
користувач МАФ, для розміщення якої
його було укладено.

У відповідності до ст.203 КАС України
постанова або ухвала суду першої
інстанції скасовується в апеляційному
порядку і позовна заява залишається
без розгляду або провадження у справі
закривається з підстав, встановлених
відповідно статтями 155 і 157 цього
Кодексу. Якщо судом першої інстанції
ухвалено законне та обґрунтоване
судове рішення, а обставини, які стали
підставою для закриття провадження у
справі, виникли після його ухвалення,
суд апеляційної інстанції визнає таке
рішення нечинним і закриває
провадження у справі.

Згідно п.5 ч.1 ст.157 КАС України суд
закриває провадження у справі у разі
смерті або оголошення в установленому
законом порядку померлою особи, яка
була стороною у справі, якщо спірні
правовідносини не допускають
правонаступництва, або ліквідації
підприємства, установи, організації,
які були стороною у справі.

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_1
помер 12.01.2013.

Враховуючи наведене, у зв'язку із
смертю позивача та тим, що спірні
правовідносини не допускають
правонаступництва,оскаржуване судове
рішення необхідно визнати нечинним і
закрити провадження у цій справі.

Керуючись ст.ст.195, 197, 198, 200, 203, 205, 206, 254
КАС України, суд,

У Х В А Л
И В :

Апеляційну скаргу Луцької міської ради
залишити без задоволення.

Постанову Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 23 жовтня 2012
року визнати нечинною, а провадження у
цій справі закрити.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена у касаційному
порядку шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів після
набрання нею законної сили.

Головуючий суддя
В.Я. Качмар

Суддя
А.Р. Курилець

Суддя
В.В. Ніколін