Справа № 2а-8850/12/1370
Суддя: Затолочний В.С.
Дата ухвалення: 2014-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2014 року
Справа №
181002/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Затолочного В.С.,

суддів
Каралюса В.М., Матковської З.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в Миколаївському районі
Львівської області на постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 01
листопада 2012 року в справі за позовом
Управління Пенсійного фонду України в
Миколаївському районі Львівської
області до відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Миколаївському
районі Львівської області про
спонукання до вчинення дій, -

В С Т А Н О В И В:

16 жовтня 2012 року Управління Пенсійного
фонду України в Миколаївському районі
Львівської області (далі - Позивач,
УПФУ) звернулося в суд з
адміністративним позовом до
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в Миколаївському
районі Львівської області, (далі
Відповідач ВВДФ ССНВПЗ України), про
зобов'язання ВДФССНВ на виробництві та
професійних захворювань України в
Миколаївському районі Львівської
області прийняти до відшкодування
виплачені суми пенсій, виплачені
громадянам ОСОБА_1, ОСОБА_2,та ОСОБА_3 за
травень, червень, липень, серпень 2012
року на загальну суму 10118,58 грн. та
включити вказані суми в акти звірки.

Постановою суду першої інстанції, в
адміністративний позові УПФУ
відмовлено повністю.

Постанову суду першої інстанції
оскаржив Позивач, подавши на неї
апеляційну скаргу, в якій просить
апеляційну скаргу задовольнити,
прийняти нову постанову, якою
задовольнити позовні вимоги повністю.

Апеляційні вимоги УПФУ, обґрунтовує
тим, що відповідач зобов'язаний
відшкодувати витрати з виплати та
доставки пенсій по інвалідності.

Особи, які беруть участь у справі. в
судове засідання для розгляду
апеляційної скарги не прибули, про
дату, час і місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, клопотань
від осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю не
поступило, а тому, колегія суддів, у
відповідності до пп. 1, 2 ч. 1 ст. 197 КАС
України, вважає за можливе розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у матеріалах
справи. Справу може бути вирішено на
основі наявних у ній доказів.

Вислухавши суддю-доповідача,
дослідивши обставини справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення, а постанову суду першої
інстанції без змін з таких підстав.

Судом встановлено, що, ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 отримали каліцтво на території
Росії, тобто, на території держав СНД, і
в подальшому переїхали на постійне
місце проживання в України.

УПФУ у Миколаївському районі
Львівської області за період з травня
2012 року по серпень 2012 року виплачено на
користь ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 пенсії в
розмірі 10118,58 грн. (травень 2012 року - 451,19
грн. пенсії та 2069,43 грн. державної
адресної допомоги; червень 2012 року - 451,19
грн. пенсії та 2069,43 грн. державної
адресної допомоги; липень 2012 року - 451,19
грн. пенсії та 2087,48 грн. державної
адресної допомоги.; серпень 2012 року -
451,19 грн. пенсії та 2087,48 грн. державної
адресної допомоги).

Вказаний розмір виплаченої пенсії та
державної адресної допомоги позивачем
подано до відшкодування відділенню
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Миколаївському
районі Львівської області. Останнє
відмовило прийняти до відшкодування
зазначені суми виплачених пенсій та
державної адресної допомоги.

Вірно встановивши обставини справи,
суд першої інстанції правильно
застосував до правовідносин між
сторонами відповідні їм норми
матеріального права.

Відповідно до ст. 46 Конституції України
громадяни мають право на соціальний
захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом. Це
право гарантується
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням за рахунок
страхових внесків громадян,
підприємств, установ і організацій, а
також бюджетних та інших джерел
соціального забезпечення; створенням
мережі державних, комунальних,
приватних закладів для догляду за
непрацездатними.

Спірні правовідносини регулюються
Законом України «Про
загальнообов'язкове соціальне
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23.09.1999 року № 1105-XVI
(далі - Закон № 1105-XVI).

Закон № 1105-XVI передбачає, що Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України зобов'язаний
своєчасно щомісяця та в повному обсязі
відшкодувати витрати, понесені
управлінням Пенсійного фонду у зв'язку
із виплатою пенсій по інвалідності
внаслідок нещасного випадку.

Відповідно до ст. 2 цього Закону особи,
право яких на отримання відшкодування
раніше було встановлено згідно із
законодавством СРСР про відшкодування
шкоди, завданої працівниками внаслідок
травмування на виробництві, мають
право на забезпечення по страхуванню
від нещасного випадку на виробництві.

Механізм відшкодування Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, визначено Порядком
відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання», що затверджений
спільною постановою Правління
Пенсійного фонду України та Правління
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України від
04.03.2003 року № 5-4/4, зареєстрована в
Міністерстві юстиції України 16.05.2003
року № 376/7697.

Так, відповідно до п. 5 Порядку органи
Пенсійного фонду України щомісяця, до 10
числа місяця, наступним за звітним, на
підставі списку осіб, яким виплачено
пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку із втратою годувальника,
проводять з відділеннями виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків
звірку витрат за особовими справами
потерпілих, у якому визначають
загальну суму витрат, що підлягає
відшкодуванню, та до 15 числа місяця,
наступного за звітним, подають його
відповідно головним управлінням
Пенсійного фонду і управлінням
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків.

Пунктом 6 Порядку передбачено, що
Головні управління Пенсійного фонду та
управління виконавчої дирекції Фонду
на підставі акту щомісячної звірки
витрат за особовими справами
потерпілих, узагальнюють і узгоджують
довідку про відшкодування Фондом
Пенсійному фонду України витрат,
пов'язаних з виплатою пенсій по
інвалідності та пенсій у зв'язку із
втратою годувальника, та до 20 числа
місяця, наступного за звітним, подають
її відповідно до Пенсійного фонду та
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків.

Фонд соціального страхування від
нещасних випадків на підставі довідки
Головних управлінь Пенсійного фонду та
управлінь виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на централізованому рівні, до
25 числа місяця, наступного за звітним,
перераховують відповідні кошти
Пенсійному фонду.

З матеріалів справи вбачається, що
сторонами не вчинено попередніх дій
необхідних для проведення
відшкодування виплачених пенсій та сум
державної адресної допомоги, оскільки
відповідач не погодився прийняти до
заліку, виплачені позивачем суми, тобто
відмовився від звірки, а відтак
відшкодування не може бути проведене.

Згідно п. 2 вказаного Порядку, цей же
Порядок визначає механізм
відшкодування на централізованому
рівні Фондом соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань України
Пенсійному фонду України витрат,
пов'язаних з виплатою пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, які призначені особам, що
застраховані згідно із Законом України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» (крім осіб, зазначених
у пункті 2 статті 8 цього Закону), у тому
числі добровільно застраховані, та
потерпілим особам, право яких на
отримання відшкодування шкоди раніше
було встановлено згідно із
законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків.

Як вірно зазначив суд першої інстанції
в оскаржуваному рішенні, позовні
вимоги Управління Пенсійного фонду
України в Миколаївському районі
Львівської області до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Миколаївському
районі Львівської області про
зобов'язання включити в Акти звірки
виплачену суму державної адресної
допомоги задоволенню не підлягають,
оскільки законодавцем на позивача та
відповідача по справі покладений лише
обов'язок провести звірку таких витрат
та скласти відповідний акт щомісячної
звірки відповідних витрат, у якому
визначити загальну суму витрат, що
підлягає відшкодуванню та до 15 числа
місяця, наступного за звітним, подати
його відповідно головним управлінням.

Суд не може примусити (зобов'язати
включити в акт звірки витрати на
виплату державної адресної допомоги)
відповідача робити те, що не
передбачено законодавством. Крім
цього, Головні управління Пенсійного
фонду та Управління виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
підставі акта щомісячної звірки
витрат, узагальнюють і узгоджують
довідку про відшкодування Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, які відшкодуються на
централізованому рівні Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України.

З огляду на вказане, суд апеляційної
інстанції вважає, що сторони в справі
позбавлені права на проведення
розрахунків на своєму рівні, в т. ч. щодо
пред'явлення позову про вчинення
певних дій чи стягнення коштів.

Крім того, колегія суддів зазначає, що
згадуваний Порядок не врегульовує
спірних відносин між сторонами, що
виникли в даному випадку, оскільки
встановлене ним правило підписання
актів щомісячної звірки розрахунків
має застосовуватися за відсутності
спору. На думку суду, у випадку
відсутності згоди на підписання актів
з боку Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань України та
прийняття до заліку витрат на виплату
пенсій, вимоги про відшкодування таких
сум вирішується в судовому порядку в
судах адміністративної юстиції, шляхом
пред'явлення позову про стягнення цих
сум, а не шляхом пред'явлення вимог про
зобов'язання включення в акти
помісячної звірки понесених витрат.

Враховуючи наведене, суд апеляційної
інстанції вважає, що обраний позивачем
у цій справі спосіб захисту
(відновлення) порушеного права є таким,
що не відповідає змісту прав
управління Пенсійного фонду щодо
відшкодування понесених ним витрат.
З огляду на
вищевикладене, колегія суддів вважає
що немає підстав для задоволення
апеляційної скарги і погоджується з
висновком суду першої інстанції про
відмову в задоволенні позовних вимог.

Таким чином, ухвалене
по справі судове рішення першої
інстанції є законним і обґрунтованим, а
позиція апелянта є помилковою.
Відповідно, судове рішення першої
інстанції скасуванню не підлягає, як
таке, що прийняте за вичерпних
юридичних висновків при правильному
застосуванні норм матеріального та
процесуального права

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, апеляційний суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Миколаївському районі Львівської
області залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 01
листопада 2012 року в справі № 8850/12/1370
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В.С.
Затолочний

Судді В.М. Каралюс

З.М. Матковська