Справа № 821/1714/13-а
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2014-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2014 р. Справа № 821/1714/13-а

Категорія: 8.3.1 Головуючий в 1 інстанції:
Дубровна В.А.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду у складі:

Головуючогосудді -Семенюк Г.В. судді -
Потапчук В.О. судді - Коваль М.П.

розглянувши у письмовому провадженні у
приміщенні Одеського апеляційного
адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Бериславської міжрайонної
державної податкової інспекції
Херсонської області Державної
податкової служби на Постанову
Херсонського окружного
адміністративного суду від 14 червня 2013
року по справі за позовом Публічного
акціонерного товариства
"Бериславський машинобудівний завод"
до Бериславської міжрайонної
державної податкової інспекції
Херсонської області Державної
податкової служби про визнання
незаконними та скасування податкових
повідомлень - рішень, -

встановиЛА:

Позивач, звернувся до суду з
позовом до Бериславської міжрайонної
державної податкової інспекції
Херсонської області Державної
податкової служби про визнання
незаконними та скасування податкових
повідомлень - рішень.

Постановою Херсонського
окружного адміністративного суду від 14
червня 2013 року позов задоволено.
Визнано незаконним та скасовано
податкове повідомлення - рішення від
19.02.2013 року № про збільшення суми
грошового зобов'язання з податку на
прибуток приватних підприємств всього
на загальну суму 27165,00 грн., в тому числі
за основним платежем у сумі 18110,00 грн. та
за штрафними санкціями у сумі 9055,00 грн.
Визнано незаконним та скасовано
податкове повідомлення - рішення від
19.02.2013 року № про збільшення суми
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість всього на загальну
суму 19215,00 грн., в тому числі за основним
платежем у сумі 12810,00 грн. та за
штрафними санкціями у сумі 6405,00 грн.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, апелянт подав
апеляційну скаргу, в якій просить суд
апеляційної інстанції скасувати
постанову суду та прийняти нову
постанову, якою у задоволенні вимог
позивача відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги апелянт посилається на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм матеріального та
процесуального права.

Сторони по справі сповіщались належним
чином про час, дату та місце проведення
судового засідання, однак своїм правом
на участь в розгляді апеляційної
скарги не скористались та у судове
засідання не з'явилися.

03 лютого 2014 року за вх. № 1676 позивач
надав до суду апеляційної інстанції
клопотання про відкладення розгляду
справи в зв'язку з погодними умовами,
разом з тим будь яких посилання на
необхідність надання пояснень у
судовому засіданні або надання
документів які не були дослідження в
суді першої інстанції вказана заява в
собі не містить, до того є позивачем
були подані до суду заперечення на
апеляційну скаргу, тому підстави для
відкладення розгляду справи відсутні
та як слід її судовий розгляд здійснено
в порядку письмового провадження
згідно ч. 3 ст. 122, ст. 197 КАС України.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи апеляційної скарги, матеріали
справи, колегія суддів вважає, що
апеляційну скаргу належить залишити
без задоволення з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що
Публічне акціонерне товариство
«Бериславський машинобудівний завод»
зареєстроване 03.09.2001 року
Бериславською районною державною
адміністрацією Херсонської області та
перебуває на обліку платників податків
в Бериславській МДПІ, а також
зареєстровано в якості платника
податку на додану вартість згідно
свідоцтва №100309485 від 19.11.2010 року.

Згідно довідки з ЄДРПОУ АБ№608509 від
20.12.2012 року ПАТ «Бериславський
машинобудівний завод» здійснює види
діяльності за кодами КВЕД: 28.11 -
виробництво двигунів і турбін, крім
авіаційних, автотранспортних і
мотоциклетних двигунів, 25.73 -
виробництво інструментів, 28.29 -
виробництво інших машин і устаткування
загального призначення, н.в.і.у., 30.20 -
виробництво залізничних локомотивів і
рухомого складу, 38.32 - відновлення
відсортованих відходів, 46.90 -
неспеціалізована оптова торгівля.

Відповідно до пп. 20.1.4 п. 20.1 ст.20, пп. 78.1.1
п. 78.1 ст.78, п. 79.1 ст. 79 Податкового
кодексу України, на підставі наказу від
29.01.2013 року №84, податковим
ревізором-інспектором Бериславської
МДПІ було проведено позапланову
невиїзну документальну перевірку ПАТ
«Бериславський машинобудівний завод»
з питань дотримання вимог чинного
податкового законодавства при
проведених взаєморозрахунках з
контрагентом ТОВ «Херсон Пак» за
період березень, травень 2012 року, за
результатами якої складено акт від
11.02.2013 року №36/22/00211004 (далі - акт
перевірки).

Висновками даного акту є встановлені
порушення:

1) ч.5 ст. 203, ч.1, 2 ст. 215, ст. 216 ЦК України в
частині недодержання вимог зазначених
статей в момент вчинення правочинів,
які не спрямовані на реальне настання
наслідків, що обумовлені ними по
правочинах, здійснених постачальником
ТОВ «Херсон Пак» при придбанні та
продажу товарів. В результаті чого, не
підтверджено факту передачі товару по
вказаних правочинах на адресу ПАТ
«Бериславський машинобудівний завод»
в порушення ст. 662, 655 та 656 ЦК України.

2) п. 5 Податкового кодексу України,
встановлено завищення витрат, що
враховуються при визначенні об'єкту
оподаткування за період з 01.01.2012 року по
30.06.2012 року на суму 86237,50 грн.
Донараховано податок на прибуток в
сумі 18109,87 грн., у т.ч. за ІІ квартал 2012
року - 18109,87 грн. (86237,50 грн.*21%).

3) п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, 200.2 ст. 200
Податкового кодексу України, внаслідок
чого встановлено завищення
податкового кредиту та відповідно
занижено задекларовану суму ПДВ, що
підлягає сплаті до бюджету за березень
2012 року на 12810,00 грн.

Як вбачається з акту перевірки, вказані
висновки були зроблені
ревізором-інспектором на підставі
даних, зазначених у інформації з
наявних в інспекції комп'ютерних
автоматизованих інформаційних систем
податкового органу, зокрема, системи
автоматизованого співставлення
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів на
рівні ДПА України, копій документів, що
підтверджують взаємовідносини ПАТ
«Бериславський машинобудівний завод»,
наданих підприємством до перевірки
листами від 13.07.2012 року №31437/012 та від
02.07.2012 року №1325/012, з постачальником ТОВ
«Херсон Пак», а також матеріалів
перевірок ДПІ у м. Херсоні: акт від
31.05.2012 року №2340/7/15-311 «Про неможливість
підтвердження факту реального
здійснення господарських операцій ТОВ
«Херсон Пак» в березні - квітні 2012 року»
та акт від 15.08.2012 року №109/15-3 «Про
неможливість підтвердження факту
реального здійснення господарських
операцій ТОВ «Херсон Пак» в травні 2012
року». Зокрема за замістом актів
перевірок вказаного контрагента було
встановлено, що ТОВ «Херсон Пак» в
березні, травні 2012 року не мало
основних фондів, складських приміщень,
автотранспортних засобів, не
підтверджено реальність проведення
фінансово - господарської діяльності,
розрахунків та обставин їх здійснення.
Вищевказане свідчить про не
встановлення факту поставки товару від
ТОВ «Херсон Пак» та по ланцюгу
постачання на користь ПАТ
«Бериславський машинобудівний завод»,
отже здійснений правочин не
спрямований на реальне настання
правових наслідків та має ознаки
нікчемності по ланцюгу до
"вигодонабувача".

На підставі вказаних висновків
податковим органом були прийняті
податкові повідомлення - рішення від
19.02.2013 року № про збільшення суми
грошового зобов'язання з податку на
прибуток приватних підприємств всього
на загальну суму 27165,00 грн., в тому числі
за основним платежем у сумі 18110,00 грн. та
за штрафними санкціями у сумі 9055,00 грн.;
№ про збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість всього на загальну суму 19215,00
грн., в тому числі за основним платежем
у сумі 12810,00 грн. та за штрафними
санкціями у сумі 6405,00 грн.

Не погодившись із вказаними вище
повідомленнями-рішеннями позивач
оскаржив їх до суду.

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 14 червня 2013
року позов задоволено. Визнано
незаконним та скасовано податкове
повідомлення - рішення від 19.02.2013 року №
про збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на прибуток
приватних підприємств всього на
загальну суму 27165,00 грн., в тому числі за
основним платежем у сумі 18110,00 грн. та за
штрафними санкціями у сумі 9055,00 грн.
Визнано незаконним та скасовано
податкове повідомлення - рішення від
19.02.2013 року № про збільшення суми
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість всього на загальну
суму 19215,00 грн., в тому числі за основним
платежем у сумі 12810,00 грн. та за
штрафними санкціями у сумі 6405,00 грн.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується з таким висновком суду
першої інстанції з огляду на наступне:

Спірні правовідносини у перевіряємому
періоді були врегульовані Податковим
кодексом України від 02.12.2010 р. за № 2755-VІ
( далі Податковий кодекс України).

Відповідно до пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134
Податкового кодексу України об'єктом
оподаткування є прибуток із джерелом
походження з України та за її межами,
який визначається шляхом зменшення
суми доходів звітного періоду,
визначених згідно зі статтями 135 - 137
цього Кодексу, на собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та суму інших витрат
звітного податкового періоду,
визначених згідно зі статтями 138 - 143
цього Кодексу, з урахуванням правил,
встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Згідно пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України витрати - сума
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Підпунктом 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 Податкового
кодексу України встановлено, що
витрати операційної діяльності
включають, зокрема, собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та інші витрати
беруться для визначення об'єкта
оподаткування з урахуванням пунктів
138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5
статті 140, статей 142 і 143 та інших статей
цього Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку.

Витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу (п. 138.2 ст. 138 Податкового
кодексу України).

Підпунктом 14.1.181. п. 14.1. ст. 14 Податкового
кодексу України встановлено, що
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Пунктом 198.1. ст. 198 Податкового кодексу
передбачено, що право на віднесення сум
податку до податкового кредиту
виникає, зокрема, у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Згідно з п. 198.2. ст. 198 Податкового
кодексу України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Пунктом 198.3. ст. 198 вказаного Кодексу
встановлено, що податковий кредит
звітного періоду визначається,
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з, зокрема, придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

При цьому, відповідно до п. 201.1. ст. 201
Податкового кодексу України платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну,
в якій зазначаються в окремих рядках
певні обов'язкові реквізити.

Відповідно до пункту 201.4. ст. 201
Податкового кодексу України податкова
накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг.

Згідно з п. 198.6 ст. 198 зазначеного
Кодексу не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними або оформлені з
порушенням вимог чи не підтверджені
митними деклараціями (іншими подібними
документами згідно з п. 201.11 ст. 201 цього
Кодексу). У разі, якщо на момент
перевірки платника податку органом
державної податкової служби суми
податку, які попередньо віднесені до
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону.

Як вбачається з матеріалів справи, між
ПАТ «Бериславський машинобудівний
завод» (за договором - покупець) та ТОВ
«Херсон Пак» (за договором - продавець)
було укладено договір поставки №90 від
12 березня 2012 року, згідно умов якого
продавець зобов'язується передати у
власність продукцію згідно
специфікації, а покупець прийняти та
оплатити товар на умовах даного
договору, поставка товару здійснюється
на умовах попередньої оплати, згідно
"Інкотермс - 2010", термін дії договору до
12.03.2013 року.

На виконання умов вказаного договору
ТОВ «Херсон Пак» було поставлено на
адресу ПАТ «Бериславський
машинобудівний завод» товар: масло,
емульсол, мастило, велосит, смазку
литол, паливо пічне, а саме:

- у березні 2012 року всього на загальну
суму 76861,00 грн., в тому числі ПДВ 12810,17
грн., що підтверджується видатковою
накладною №99 від 29.03.2012 року,
податковою накладною №97 від 29.03.2012
року, прибутковим ордером №1/3/000239 та
товарно-транспортною накладною
БЗС№007624 від 29.03.2012 року, згідно якої
транспортування товару здійснювалось
ТОВ "Херсон Пак" на адресу ПАТ
"Бериславський машинобудівний завод";

- у травні 2012 року всього на загальну
суму 103485,00 грн., в тому числі ПДВ 17247,50
грн., що підтверджується видатковими
накладними №12 від 11.05.2013 року, №58 від
23.05.2012 року, №59 від 23.05.2012 року, №85 від
23.05.2012 року, податковими накладними №13
від 11.05.2012 року, №56 від 23.05.2012 року, №57
від 23.05.2012 року, №81 від 23.05.2012 року,
прибутковими ордерами №1/5/000243, №1/5/000239,
№1/5/000241, №1/5/000242 та
товарно-транспортними накладними
БЗС№007620 від 11.05.2012 року, БЗС№007621 від
23.05.2012 року, згідно яких
транспортування товару здійснювалось
ТОВ "Херсон Пак" на адресу ПАТ
"Бериславський машинобудівний завод".

Отриманий від ТОВ "Херсон Пак" товар
надходив на адресу позивача:
Херсонська область, м. Берислав, де
оприбутковувався на склад згідно
прибуткових ордерів, в яких зазначено
постачальника - ТОВ "Херсон Пак",
перелік матеріальних цінностей, їх
кількість та вартість, вказані
документи підписані відповідальними
особами.

Як зазначається на стор. 8 акту
перевірки оплата вартості товару
здійснювалась в безготівковій формі,
відповідно виписок банку за травень 2012
року підприємством перераховано ТОВ
"Херсон Пак" кошти у сумі 103485,00 грн.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні " господарською
операцією є дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

З метою підтвердження реального
здійснення господарської операції по
придбанню вищевказаного товару
позивачем були надані суду
підтверджуючі документи щодо
використання спірного товару у
господарській діяльності ПАТ
"Бериславський машинобудівний завод", а
саме: матеріальні звіти щодо руху та
залишків матеріалів на складі за
квітень - липень 2012 року; лімітні карти
на відпуск матеріалів в березні -
травні 2012 року; вимоги щодо видачі
паливо - мастильних матеріалів зі
складу тощо.

Таким чином, господарська операція
відповідає наведеним критеріям
оцінювання, підтверджена відповідними
первинними документами та
розрахунками, а тому, підстав вважати
угоди, укладені між позивачем та ТОВ
«Херсон Пак» безтоварними не
вбачається.

В суді першої інстанції представниками
сторін не заперечувалось, що між
сторонами відсутній спір про наявність
у позивача вищевикладених первинних
документів: договорів, видаткових
накладних, податкових накладних,
товарно-транспортних накладних тощо.
Проте, спір полягає у не підтвердженні,
на думку податкового органу,
реальності здійснення господарської
діяльності за договором з вищевказаним
контрагентом внаслідок встановлених
порушень в актах ДПІ у м. Херсоні від
31.05.2012 року №2340/7/15-311 «Про неможливість
підтвердження факту реального
здійснення господарських операцій ТОВ
«Херсон Пак» в березні - квітні 2012 року»
та від 15.08.2012 року №109/15-3 «Про
неможливість підтвердження факту
реального здійснення господарських
операцій ТОВ «Херсон Пак» в травні 2012
року».

За змістом вказаних актів перевірок
встановлено відсутність ТОВ "Херсон
Пак" за місцезнаходженням, у
підприємства відсутні транспортні
засоби, земельні ділянки, основні
виробничі фонди, трудові ресурси,
місцезнаходження директора не
встановлено, що дало підстави
податковому органу вважати, що у
підприємства відсутні необхідні умови
для досягнення результатів
підприємницької діяльності, а тому
угоди, укладені між ТОВ "Херсон Пак" та
його покупцями, є нікчемними.

Щодо висновків податкового органу про
нікчемність угод, укладених між
позивачем та ТОВ «Херсон Пак», то суд
зазначає, що згідно ст.ст. 207 і 208
Господарського кодексу України, ч. 3
ст.228 Цивільного кодексу України
встановлено, що одного лише висновку
органу державної податкової служби про
нікчемність вчиненого платником
податків правочину або про
нереальність здійсненої платником
податків господарської операції є
недостатньо для судження іншого
податкового органу про вчинення
контрагентом такого платника
порушення закону, оскільки податкові
органи не наділені законодавцем
виключною прерогативою на визнання
правочинів такими, що суперечать
закону.

При цьому, належними та допустимими в
розумінні ст.124 Конституції України,
ст.70 КАС України доказами вчинення
платником податків нікчемного
правочину можуть бути або
обвинувальний вирок суду по
кримінальній справі (бо діяння
платника податків по протиправному
заволодінню майном іншої особи або
ухиленню від сплати податків, тобто
вчинення нікчемного правочину, є
об'єктивною стороною злочинів,
передбачених ст.191 КК України та ст.212 КК
України), або рішення суду у справі про
стягнення одержаного за нікчемним
правочином (бо наслідком вчинення
платником податків нікчемного
правочину відповідно до ст.ст.207, 208, 250
КАС України є застосування
конфіскаційного заходу у вигляді
стягнення одержаного за нікчемним
правочином), або рішення суду про
визнання правочину недійсним (бо
відповідно до ч.3 ст.228 Цивільного
кодексу України вчинення платником
податків правочину, котрий суперечить
інтересам держави і суспільства, є
підставою для звернення до суду з
вимогою про визнання такого правочину
недійсним).

Однак, відповідачем не подано жодних
доказів порушення кримінальної справи
відносно посадових (службових) осіб
платника податків та його контрагента,
рішення суду про визнання правочину
недійсним.

Доказів того, що зобов'язання між ПАТ
«Бериславський машинобудівний завод»
та ТОВ «Херсон Пак» залишились
невиконаними, що завдає шкоди
інтересам Держави у сфері
оподаткування, відповідач не надав.

Таким чином, судження відповідача про
нікчемність укладених позивачем
правочинів є помилковими, оскільки
базуються лише на особистих
припущеннях податкового органу, що
суперечить вимогам ч.3 ст.2 КАС України.

Анулювань свідоцтв платника податку на
додану вартість учасників угоди на час
її реалізації та видачі податкових
накладних судом не встановлено. Згідно
Довідки з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців станом на 28.02.2013 року ТОВ
"Херсон Пак" зареєстроване як юридична
особа Виконавчим комітетом
Херсонської міської ради 15.07.2009 року
№0011087, та зареєстроване платником
ПДВ згідно свідоцтва від 11.08.2009 року за
№100239582. Таким чином, на момент
укладення договору та документального
оформлення його виконання, ТОВ "Херсон
Пак" мало право на оформлення
податкових накладних, види діяльності
ТОВ "Херсон Пак" відповідають змісту
господарської операції з позивачем.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції цілком обґрунтовано дійшов
до висновку про те, що копії первинних
документів позивача (договори,
податкові та видаткові накладні тощо),
не дають підстав для встановлення з
боку позивача порушень Податкового
кодексу України при декларуванні
податкового кредиту та валових витрат
по операціям з придбання товару у
постачальника, зокрема не встановлено
формування податкового кредиту за
відсутності податкової накладної або
на підставі податкової накладної, яка
складена особою, не зареєстрованою
платником податку на додану вартість, а
також віднесення до валових витрат сум,
які не підтверджені первинними
документами.

Враховуючи, що обґрунтованість та
правомірність судження суб'єкта
владних повноважень про нікчемність
правочину та не реальність
господарської операції між позивачем і
його контрагентом не знайшла свого
підтвердження здобутими по справі
доказами, а інших фактичних мотивів в
основу спірних податкових
повідомлень-рішень не покладено, а
також наявність у позивача належним
чином оформлених первинних документів
бухгалтерського та податкового обліку,
то суд першої інстанції цілком
обґрунтовано дійшов до висновку про
недоведеність факту порушення ПАТ
«Бериславський машинобудівний завод»
п.138.2 ст.138, п. l98.3, п.198.6 ст.l98, п. 200.1-200.2 ст.
200 Податкового Кодексу України.

Враховуючи вищевикладене, у
податкового органу не було законних
підстав для визначення в оскаржуваних
податкових повідомленнях-рішеннях
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість та податку на прибуток,
а тому не має підстав і для
застосування відповідно до ст. 123
Податкового кодексу України штрафних
санкції у розмірі 50% від суми
нарахованого податкового зобов'язання.

Згідно з ч.2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем, як суб'єктом владних
повноважень, не доведено правомірність
прийнятих податкових
повідомлень-рішень від 19.02.2013 року
№ про збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на прибуток
приватних підприємств всього на
загальну суму 27165,00 грн., в тому числі за
основним платежем у сумі 18110,00 грн. та за
штрафними санкціями у сумі 9055,00 грн., та
№ про збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість всього на загальну суму 19215,00
грн., в тому числі за основним платежем
у сумі 12810,00 грн. та за штрафними
санкціями у сумі 6405,00 грн., а тому
позовні вимоги ПАТ «Бериславський
машинобудівний завод» підлягають
задоволенню.

Доводи апеляційної скарги один в один
дублюють заперечення на
адміністративний позов (а.с. 132), були
предметом дослідження в суді першої
інстанції та висновків останнього не
спростовують.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що судом
першої інстанції правильно
встановлені обставини справи, судове
рішення постановлено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права і підстав для його скасування не
вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Бериславської
міжрайонної державної податкової
інспекції Херсонської області
Державної податкової служби, - залишити
без задоволення.

Постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 14 червня 2013
року по справі № 821/1714/13-а, - залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі, проте може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів з
дня набрання законної сили.

Головуючийсуддя Г.В. Семенюк суддя В.О.
Потапчук суддя М.П. Коваль