Справа № 822/4537/13-а
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2014-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 822/4537/13-а
Головуючий у 1-й інстанції: Лабань Г.В.
Суддя-доповідач: Білоус О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Білоуса О.В.

суддів: Ватаманюка Р.В. Залімського І.
Г.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Хмельницької митниці Міндоходів на
постанову Хмельницького окружного
адміністративного суду від 17 грудня 2013
року у справі за адміністративним
позовом Публічного акціонерного
товариства "Славутський комбінат
"Будфарфор" до Хмельницької митниці
Міндоходів про визнання протиправними
та скасування рішення та картки
відмови , -

В С Т А Н О В И В :

ПАТ "Славутський комбінат "Будфарфор"
звернулося до Хмельницького окружного
адміністративного суду з позовом до
Хмельницької митниці Міндоходів про
визнання протиправними та скасування
рішення та картки відмови. Позовні
вимоги мотивовано тим, що ПАТ
"Славутський комбінат "Будфарфор" було
подано митну декларацію за формою МД-2
№ 400040000/2013/002667 від 03.06.2013 року для
митного оформлення товару,
поставленого за зовнішньоекономічним
контрактом № І 13/20 від 22.05.2013 року, з
наданням усіх необхідних документів на
підтвердження заявленої митної
вартості товару за основним (першим)
методом. В ході митного оформлення
митним органом було винесено картку
відмови в митному оформленні
транспортного засобу № 400040000/2013/00038 від
03 червня 2013 року та рішення про
коригування митної вартості товарів
від 03 червня 2013 року № 400040000/2013/000018/1.
Вважаючи висновки митного органу
безпідставними, а рішення -
неправомірними, просили визнати
рішення та картку відмови
протиправними та скасувати.

Відповідно до постанови Хмельницького
окружного адміністративного суду від
17.12.2013 року адміністративний позов
задоволено. Не погоджуючись із
рішенням суду першої інстанції,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить суд скасувати постанову
Хмельницького окружного
адміністративного суду та ухвалити
нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог,
посилаючись при цьому на неповне
з'ясування судом першої інстанції
обставин, які мають значення для справи
та порушення норм матеріального
права, що призвело до неправильного
вирішення спору.

В судове засідання представник
апелянта (відповідача) не з'явився,
направив на адресу суду клопотання про
розгляд справи у порядку письмового
провадження.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, однак направив
на адресу суду письмові заперечення на
апеляційну скаргу, які долучені до
матеріалів справи, з яких вбачається,
що апеляційну скаргу позивач не визнає
повністю, проти її задоволення
заперечує, вважаючи рішення суду
першої інстанції законним,
обґрунтованим і таким, що відповідає
фактичним обставинам справи. Просив
залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а рішення суду першої
інстанції - без змін.

У зв'язку з неприбуттям жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про його дату, час і
місце, а також враховуючи те, що їх явка
в судове засідання не визнавалась
обов'язковою, колегія суддів визнала за
можливе розглянути справу в порядку
письмового провадження, відповідно до
п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України, за наявними у
справі матеріалами, при цьому, згідно
частини 6 статті 12, частини 1 статті 41
КАС України, повне фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не відбувається.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, а рішення суду
першої інстанції необхідно залишити
без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України
визначено, що у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку. При цьому в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову (ч. 2 ст. 71 КАС).

Частиною 1 ст. 195 КАС України визначено,
що суд апеляційної інстанції
переглядає судові рішення суду першої
інстанції в межах апеляційної
скарги.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, та підтверджується
матеріалами справи, 22 травня 2013 року
між ПАТ "Славутський комбінат
"Будфарфор"та компанією-постачальником
"DEFTRANS" (Польща) було укладено Контракт №
І 13/20, предметом якого була поставка
позивачу меблів для ванних кімнат з
ДСП, ламінованих (далі - товар).

На виконання Контракту на адресу
позивача у травні 2013 року було
направлено товар відповідно до
рахунку-фактури (інвойсу) від 27.05.2013
року № FE/0000015/2013, згідно до якого
загальна вартість товару визначалась
на рівні 6870,02 євро.

З метою митного оформлення товару,
передбаченого рахунком-фактурою,
позивачем була заповнена та подана до
підрозділу відповідача - митного посту
"Славута" митна декларація від 03.06.2013
року № 400040000/2013/002667, в яких товар був
задекларований у митний режим
„імпорт". Фактурна вартість товару
визначена на рівні 6870,02 євро. А митна
вартість - 7930,09 євро. Визначення митної
вартості товару позивач здійснив за
основним методом - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються, додавши до фактурної
вартості витрати на транспортування
товару.

Разом з митною декларацією позивач
надав митному органу Контракт № І 13/20
від 22 травня 2013 року, специфікацію "1 від
22 травня 2013 року, рахунок-фактуру
(інвойс) № FE/0000015/2013 від 27 травня 2013 року,
довідку про транспортні витрати від
27.05.2013 року №б/н, договір доручення (про
перевезення) № 3836 від 16 травня 2013 року,
договір №3883 на перевезення вантажів
від 05.01.2013 року, міжнародну
товарно-транспортну накладну (CMR) від 27
травня 2013 року, копію митної декларації
країни відправлення MRN 13PL394020E0024980 від 29
травня 2013 року, прайс-лист виробника №
б/н від 22 травня 2013 року, калькуляцію №
б/н від 03 червня 2013 року.

Під час аналізу документів, поданих для
митного оформлення за митною
декларацією 400040000/2013/002667 від 03.06.2013 року
відповідачем встановлено, що
відповідно до ч.2 ст. 53 Митного кодексу
України, документи, подані до митного
оформлення, не дають можливості
пересвідчитись у правильності
визначення митної вартості товару тому
що не містять всіх відомостей, які
підтверджують числові значення
складових митної вартості товару та
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті (витрати
на страхування товарів).

У зв'язку з цим митним органом 03 червня
2013 року прийнято рішення №
400040000/2013/000018/1 про коригування митної
вартості товару, внаслідок цього митну
вартість товару було збільшено з 7930,09
євро до 13316,82 євро. та складено картку
відмови у митному оформленні товару №
400040000/2013/00038 з таких же підстав.

Вирішуючи по суті існуючий спір, суд
першої інстанції керувався тим, що
згідно частин 1, 2, 3 статті 318 Митного
кодексу України митному контролю
підлягають усі товари, транспортні
засоби комерційного призначення, які
переміщуються через митний кордон
України.

Митний контроль здійснюється виключно
митними органами відповідно до Митного
кодексу України та інших законів
України. Відповідно до ст.49 Митного
кодексу України від 13 березня 2012 року №
4495-VI (далі - МК України) митною вартістю
товарів, які переміщуються через
митний кордон України, є вартість
товарів, що використовується для
митних цілей, яка базується на ціні, що
фактично сплачена або підлягає сплаті
за ці товари.

Згідно з ч.1-2 ст.53 МК України у випадках,
передбачених цим Кодексом, одночасно з
митною декларацією декларант подає
органу доходів і зборів документи, що
підтверджують заявлену митну вартість
товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну
вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що
подається у випадках, визначених у
частинах п'ятій і шостій статті 52 цього
Кодексу, та документи, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості, на підставі яких проводився
розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або
рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські
платіжні документи, що стосуються
оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи,
якщо за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт
товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, -
страхові документи, а також документи,
що містять відомості про вартість
страхування.

З матеріалів справи встановлено, що
позивачем до митної декларації було
додано: картку обліку особи, яка
здійснює операції з товарами;
міжнародну автомобільну накладну;
документ, що підтверджує вартість
перевезення товару; прейскурант
(прайс-лист) виробника товару;
рахунок-фактуру (інвойс); пакувальний
лист; доповнення до
зовнішньоекономічного договору
(контракту); зовнішньоекономічний
договір (контракт); договори (контракти)
про перевезення; довідку про
проведення декларування валютних
цінностей, доходів та майна, що
належать резиденту України і
знаходяться за її межами; інформацію
про позитивні результати здійснення
фітосанітарного контролю товару;
інформацію про позитивні результати
здійснення радіологічного контролю
товару; резервну позицію; сертифікат
про походження товару загальної форми;
інші некласифіковані документи; копію
митної декларації країни відправлення.

Відповідно до ч.3 ст.53 МК України у разі
якщо документи, зазначені у частині
другій цієї статті, містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, декларант або уповноважена ним
особа на письмову вимогу органу
доходів і зборів зобов'язані протягом 10
календарних днів надати (за наявності)
такі додаткові документи: 1) договір
(угоду, контракт) із третіми особами,
пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; 2) рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); 3)
рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту); 4) виписку з бухгалтерської
документації; 5) ліцензійний чи
авторський договір покупця, що
стосується оцінюваних товарів та є
умовою продажу оцінюваних товарів; 6)
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару; 7) копію
митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

Підставою для прийняття рішення про
коригування митної вартості товарів
стало неподання документів, які
підтверджують складові митної
вартості, а подані документи, на думку
митного органу, не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення митної вартості товарів та
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті (витрати
на страхування товарів). В зв'язку з цим
згідно ч.3 ст.53 МК України зобов'язано
позивача подати додаткові документи.

Згідно з ч.3 ст.53 МК України право
митного органу на витребування у
декларанта додаткових документів
наявне, зокрема, у випадку, якщо
документи містять не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів. Разом із тим висновок митного
органу щодо наявності даних обставин
повинен бути обґрунтованим.

Судом першої інстанції обґрунтовано
взято до уваги, що хоча позивачем до
митного оформлення і не було надано
документів на підтвердження витрат на
страхування товару, дійсно договір
страхування не укладався, тому такий
документ позивач подати не міг.
Страхування товару не передбачалось
умовами Контракту чи іншими
документами, такі платежі ним не
сплачувались, а тому витрати на
страхування відсутні при визначенні
митної вартості товару.

Зокрема, поставка товару відбувалась
на умовах Інкотермс 2000 - FCA, згідно яких
страхування товару не є обов'язковим.
Під час митного оформлення позивачем
також надавалась довідка від 30.04.2013
року №697-131 про
транспортно-експедиторські витрати
при перевезенні вантажу, в якій
зазначено, що страхування вантажу
перевізником не здійснювалось.

Відповідно до ч.1 ст.57 МК України
основний метод визначення митної
вартості товарів, які ввозяться в
Україну відповідно до митного режиму
імпорту - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції).

Згідно з ч.2 ст.58 МК України метод
визначення митної вартості товарів за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні.

У разі якщо митна вартість не може бути
визначена за основним методом,
застосовуються другорядні методи,
зазначені у п.2 ч. 1 ст. 57 цього Кодексу
(ч.3 ст.58 МК України).

Відповідно до п.2 ч.6 ст. 54 МК України
митний орган може відмовити у митному
оформленні товарів за заявленою
декларантом або уповноваженою ним
особою митною вартістю виключно за
наявності обґрунтованих підстав
вважати, що заявлено неповні та/або
недостовірні відомості про митну
вартість товарів, у тому числі невірно
визначено митну вартість товарів,
зокрема, у разі неподання декларантом
або уповноваженою ним особою
документів згідно з переліком та
відповідно до умов, зазначених у
частинах другій - четвертій статті 53
цього Кодексу, або відсутності у цих
документах всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари.

Оскільки у ході судового розгляду не
встановлено існування зазначених
обставин, підстав для застосування
шостого методу визначення митної
вартості у митного органу не було. Тому
суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про те, що рішення
Хмельницької митниці про коригування
митної вартості товарів та картка
відмови в прийнятті митної декларації
є протиправними та підлягають
скасуванню, а імпортований позивачем
товар - таким, що підлягає митному
оформленню за заявленою митною
вартістю відповідно до декларації від
03.06.2013 року № 400040000/2013/002667.

Доводи апеляційної скарги
спростовуються вищенаведеним,
матеріалами справи, а тому колегією
суддів відхиляються, оскільки не дають
підстав для висновку про порушення
судом першої інстанції норм права, які
призвели до неправильного вирішення
справи, тобто прийнята постанова
відповідає матеріалам справи та
вимогам закону, і підстав для її
скасування не вбачається.

Відповідно до статті 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову -без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті рішення суду з одних лише
формальних підстав.

На підставі наведеного колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
правильного висновку щодо задоволення
заявлених вимог у спосіб та межах,
визначених законом.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Хмельницької
митниці Міндоходів, - залишити без
задоволення, а постанову Хмельницького
окружного адміністративного суду від 17
грудня 2013 року, - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в
порядку та в строки, передбачені ст. ст.
212, 254 КАС України.

Головуючий
Білоус О.В.

Судді
Ватаманюк Р.В.

Залімський І. Г.