Справа № 816/5836/13-а
Суддя: П'янова Я.В.
Дата ухвалення: 2014-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2014 р.Справа № 816/5836/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: П'янової Я.В.

Суддів: Зеленського В.В. , Чалого І.С.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на постанову
Полтавського окружного
адміністративного суду від 11.12.2013р.
по справі № 816/5836/13-а

за позовом ОСОБА_1

до Миргородської об`єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, визнання
протиправним та скасування рішення про
застосування фінансових санкцій,
визнання протиправною та скасування
податкової вимоги,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач),
звернувся до Полтавського окружного
адміністративного суду з позовною
заявою до Миргородської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області (далі -
Миргородська ОДПІ, відповідач) про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від 25
червня 2013 року №, №;
визнання протиправним та скасування
рішення про застосування фінансових
санкцій від 09 серпня 2013 року №;
визнання протиправною та скасування
податкової вимоги від 16 вересня 2013 року
№47-22.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 11.12.2013 р. у
задоволенні адміністративного позову
ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з прийнятою постановою,
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нову, якою
позовні вимоги задовольнити, вважаючи,
що рішення суду є незаконним та
необґрунтованим, винесене з порушенням
норм матеріального та процесуального
права.

Суд апеляційної інстанції розглядає
справу відповідно до ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
в порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, вислухавши
суддю-доповідача, перевіривши рішення
суду та доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
такого.

Судом першої інстанції встановлено, що
08 квітня 2013 року працівниками
відповідача проведено фактичну
перевірку господарської одиниці -
магазину, що розташований за адресою:
АДРЕСА_1 де здійснює підприємницьку
діяльність платник податків фізична
особа-підприємець ОСОБА_1

За результатами перевірки складено Акт
від 08 квітня 2013 року (бланк документа
000025) №0011/16/20/22/214420535 (а.с. 124), який
підписано особою, яка здійснювала
розрахунки ОСОБА_3, у якому зафіксовано
наступні порушення:

- невиконання щоденного друку
фіскального звітного чеку (Z-звіту) за 12
березня 2013 року;

- проведення розрахункових операцій
через РРО без застосування режиму
попереднього програмування обліку
кількості товарів;

- відсутність обліку товарів на місці
реалізації (відсутні накладні) на
загальну суму по цінам реалізації 396,00
грн.;

- невідповідність суми готівкових
коштів на місці проведення розрахунків
сумі коштів, яка зазначена в денному
Х-звіті РРО, сума невідповідності
становить 5,15 грн.;

- здійснення роздрібної торгівлі
алкогольними напоями за цінами,
нижчими від мінімальних роздрібних
цін;

- здійснення роздрібної торгівлі
алкогольними напоями без наявності
відповідної марки акцизного збору;

- неоприбуткування готівкових коштів в
КОРО на підставі фіскальних звітних
чеків за період з 05 квітня 2013 року по 07
квітня 2013 року на загальну суму 239,30 грн.

На підставі Акту перевірки та за
наслідками адміністративного
оскарження відповідачем прийнято
податкові повідомлення-рішення:

- форми "С" від 25 червня 2013 року №,
яким за порушення пункту 2.6. Положення
про ведення касових операцій у
національній валюті України до
позивача застосовано штрафні
(фінансові) санкції в розмірі 1196,50 грн.
(а.с. 120);

- №, яким за порушення пунктів 9, 11,
12, 13 статті 3 Закону України "Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг" до позивача застосовано
штрафні (фінансові) санкції в розмірі
1218,00 грн. (а.с. 121);

- рішення про застосування фінансових
санкцій від 09 вересня 2013 року №,
яким за порушення абзаців 13, 15 частини
другої статті 17 Закону України "Про
державне регулювання виробництва та
обігу спирту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів" до позивача
застосовано фінансові санкції в
розмірі 13500,00 грн. (а.с. 119).

16 вересня 2013 року Миргородською ОДПІ
сформовано податкову вимогу №47-22 на
суму узгодженого податкового
зобов'язання 13500,00 грн. (а.с. 29).

Не погоджуючись із зазначеними
податковими повідомленнями-рішеннями,
рішенням про застосування фінансових
санкцій, податковою вимогою, позивач
звернувся до суду з вказаним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що позивачем не надано суду
доказів, які б свідчили про порушення
Миргородською об'єднаною державною
податковою інспекцією Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області норм чинного законодавства
України та не надано доказів на
обґрунтованість даного позову.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Відповідно до п.п. 20.1.29 п. 20.1 ст. 20
Податкового кодексу України органи
державної податкової служби мають
право здійснювати контроль за
додержанням норм законодавства з
питань регулювання обігу готівки (крім
банків) та порядку проведення
готівкових розрахунків за товари
(послуги), за наявністю документа, що
підтверджує державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців відповідно до закону,
ліцензій на провадження видів
господарської діяльності, що
підлягають ліцензуванню відповідно до
закону, з наступною передачею
матеріалів про виявлені порушення
органам, які видали ці документи,
наявністю торгових патентів.

З аналізу вищезазначеної норми
законодавства вбачається, що перевірки
з питань здійснення контролю за
дотриманням суб'єктами господарювання
встановленого порядку проведення
розрахунків за товари (послуги), вимог з
регулювання обігу готівки, наявності
торгових патентів і ліцензій,
проводяться відповідно до повноважень
органів державної податкової служби,
визначених Податковим кодексом
України.

Згідно з ст. 15 Закону України "Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг" контроль за додержанням
суб'єктами підприємницької діяльності
порядку проведення розрахунків за
товари (послуги), інших вимог цього
Закону здійснюють органи державної
податкової служби України шляхом
проведення планових або позапланових
перевірок згідно із законодавством
України.

Пунктом 75.1 статті 75 Податкового
кодексу України контролюючим органам
надано право на проведення, крім
іншого, фактичних перевірок.

Відповідно до п.п. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75
Податкового кодексу України фактичною
вважається перевірка, що здійснюється
за місцем фактичного провадження
платником податків діяльності,
розташування господарських або інших
об'єктів права власності такого
платника. Така перевірка здійснюється
органом державної податкової служби
щодо дотримання норм законодавства з
питань регулювання обігу готівки,
порядку здійснення платниками
податків розрахункових операцій,
ведення касових операцій, наявності
документа, що підтверджує державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців відповідно до
закону, ліцензій, патентів, свідоцтв, у
тому числі про виробництво та обіг
підакцизних товарів, дотримання
роботодавцем законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами).

Статтею 80 Податкового кодексу України
передбачений порядок проведення
фактичної перевірки, відповідно до
якого фактична перевірка здійснюється
без попередження платника податків
(особи) (п. 80.1); фактична перевірка може
проводитися на підставі рішення
керівника органу податкової служби,
оформленого наказом, копія якого
вручається платнику податків або його
уповноваженому представнику під
розписку до початку проведення такої
перевірки, та за наявності, у тому числі
письмового звернення покупця
(споживача), оформленого відповідно до
закону, про порушення платником
податків установленого порядку
проведення розрахункових операцій,
касових операцій, патентування або
ліцензування (п. 80.2.3); фактична
перевірка проводиться двома і більше
посадовими особами органу державної
податкової служби у присутності
посадових осіб суб'єкта господарювання
або його представника та/або особи, що
фактично здійснює розрахункові
операції (п. 80.7).

Підпунктом 80.2.5. пункту 80.2. статті 80
Податкового кодексу України
передбачено, що фактична перевірка
може проводитися на підставі рішення
керівника контролюючого органу,
оформленого наказом, копія якого
вручається платнику податків або його
уповноваженому представнику, або
особам, які фактично проводять
розрахункові операції, під розписку до
початку проведення такої перевірки, та
за наявності хоча б однієї з таких
обставин: отримання в установленому
законодавством порядку інформації про
порушення вимог законодавства в
частині виробництва, обліку,
зберігання та транспортування спирту,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів та цільового використання
спирту платниками податків, а також
здійснення функцій, визначених
законодавством у сфері виробництва і
обігу спирту, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів.

Відповідно до п. 81.1 ст. 81 Податкового
кодексу України посадові особи органу
державної податкової служби мають
право приступити до проведення
фактичної перевірки за наявності
підстав для їх проведення, визначених
цим Кодексом, та за умови пред'явлення
або надіслання у випадках, визначених
цим Кодексом, таких документів:
направлення на проведення такої
перевірки, в якому зазначаються дата
видачі, найменування органу державної
податкової служби, реквізити наказу
про проведення відповідної перевірки,
найменування та реквізити суб'єкта
(об'єкта), перевірка якого проводиться
(прізвище, ім'я, по-батькові фізичної
особи - платника податку, який
перевіряється), мета, вид (планова або
позапланова), підстави, дата початку та
тривалість перевірки, посада та
прізвище посадової (службової) особи,
яка проводитиме перевірку, направлення
на перевірку у такому випадку є дійсним
за наявності підпису керівника органу
державної податкової служби або його
заступника, що скріплений печаткою
органу державної податкової служби;
копії наказу про проведення перевірки;
службового посвідчення осіб, які
зазначені в направленні на проведення
перевірки.

Непред'явлення або ненадіслання у
випадках, визначених цим Кодексом,
платнику податків (його посадовим
(службовим) особам або його
уповноваженому представнику, або
особам, які фактично проводять
розрахункові операції) цих документів
або пред'явлення зазначених
документів, що оформлені з порушенням
вимог, встановлених цим пунктом, є
підставою для недопущення посадових
(службових) осіб контролюючого органу
до проведення документальної виїзної
або фактичної перевірки.

При пред'явленні направлення платнику
податків та/або посадовим (службовим)
особам платника податків (його
представникам або особам, які фактично
проводять розрахункові операції) такі
особи розписуються у направленні із
зазначенням свого прізвища, імені, по
батькові, посади, дати і часу
ознайомлення.

З матеріалів справи вбачається, що
фактична перевірка господарського
об'єкту позивача була проведена
фахівцями Миргородської ОДПІ на
підставі Наказу від 08 квітня 2013 року №
246, копію якого було врученого під
розписку особі, що здійснювала
розрахунки в магазині позивача ОСОБА_3
08.04.2013 року, та направлень на перевірку
№ 303, № 304 від 08.04.2013 року, які також були
пред'явлені вказаній особі разом зі
службовими посвідченнями осіб,
зазначених у направленні на проведення
перевірки.

Фактична перевірка проводилась на
підставі пункту 20.1.4 статті 20, пункту 75.1
статті 75, пункту 80.2.5 статті 80
Податкового кодексу України.

З огляду на той факт, що особа, яка
фактично проводила розрахункові
операції, розписалася у направленнях,
сумнівів у легітимності її проведення
у ОСОБА_3 не було, а тому суд першої
інстанції дійшов правомірного
висновку про те, що під час проведення
перевірки вимоги статей 80-81
Податкового кодексу України
відповідачем дотримано.

Таким чином, особи, уповноважені на
проведення перевірки магазину
позивача, мали право приступити до її
проведення.

Колегія суддів не приймає до уваги
доводи позивача про незаконність
проведення перевірки у зв'язку з
відсутністю під час проведення
перевірки ОСОБА_1 та його
уповноваженого представника з огляду
на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, в
ході проведення перевірки фактично
здійснювала розрахункові операції
ОСОБА_3, яка поставила свій підпис у
направленнях на перевірку, отримала
під розписку копію наказу, під час
перевірки надавала пояснення, мала
доступ до грошових коштів,
товарно-матеріальних цінностей та
документації позивача, по завершенню
перевірки підписала Акт перевірки.

Вмотивованих пояснень та відповідних
доказів того, де протягом часу
проведення перевірки знаходився
продавець, та як відвідувач магазину
зміг отримати вільний доступ до
грошових коштів, товарно-матеріальних
цінностей та документації ОСОБА_1
представник позивача не надав.

Частиною 4 статті 24 Кодексу законів про
працю України передбачено, що трудовий
договір вважається укладеним і тоді,
коли наказу чи розпорядження не було
видано, але працівника фактично було
допущено до роботи.

Доводи позивача про те, що ОСОБА_3 не
перебуває з ОСОБА_1 у трудових
відносинах є необґрунтованими,
оскільки ОСОБА_3 фактично здійснювала
розрахункові операції, представляла
інтереси роботодавця, діяла від його
імені, у тому числі приймаючи участь у
перевірці, надавала дозвільні та
реєстраційні документи, пояснення та
підписувала матеріали перевірки.

Крім того, норми статті 81 Податкового
кодексу України в частині присутності
платника податків, його уповноваженого
представника, особи, що здійснювала
розрахункові операції, носить
альтернативний характер, та передбачає
присутність хоча б однієї із
вищезазначених осіб.

В обґрунтування своєї правової позиції
позивач також зазначає про наявність
постанови Шишацького районного суду
Полтавської області від 24.07.13 р. та
стверджує про її преюдиціальне
значення.

Проте, колегія суддів не погоджується з
даним твердженням, оскільки частиною
четвертою статті 72 КАС України
установлено, що вирок суду в
кримінальній справі або постанова суду
у справі про адміністративний
проступок, які набрали законної сили, є
обов'язковими для адміністративного
суду, що розглядає справу про правові
наслідки дій чи бездіяльності особи,
щодо якої ухвалений вирок або
постанова суду, лише в питаннях, чи мало
місце діяння та чи вчинене воно цією
особою.

Диспозиція наведеної правової норми
прямо вказує на те, що обов'язковими для
суду, який розглядає справу, є вирок
суду в кримінальній справі або
постанова суду у справі про
адміністративний проступок.

Така обов'язковість поширюється лише
на те питання, чи мало місце певне
діяння та чи вчинене воно особою, щодо
якої постановлено відповідний вирок
або прийнято постанову.

Отже, обов'язковими для врахування
адміністративним судом є факти,
наведені у вироку в кримінальній
справі чи постанові у справі про
адміністративний проступок, щодо часу,
місця та об'єктивного характеру
відповідного діяння тієї особи,
правові наслідки дій чи бездіяльності
якої є предметом розгляду в
адміністративній справі.

Водночас правова кваліфікація діяння
особи, наведена у вироку в кримінальній
справі або постанові про
адміністративний проступок (тобто
застосування тих чи інших правових
норм до відповідної поведінки), не є
обов'язковою для адміністративного
суду.

Відповідно, висновки інших судів щодо
правомірності чи протиправності дій
особи, поведінка якої є предметом
розгляду в адміністративній справі, не
є обов'язковими для адміністративного
суду, який таку справу розглядає.
Висновки та оцінки іншого суду щодо
правомірності поведінки особи, її
винуватості у вчиненні правопорушення
тощо не позбавляють адміністративний
суд, який розглядає по суті справу,
предмет якої пов'язаний із
відповідними діяннями цієї особи,
права надати їм власну оцінку.

Крім того, обов'язковість преюдиційних
обставин, передбачена частиною
четвертою статті 72 КАС України,
відповідно до буквального тлумачення
зазначеної норми поширюється лише на
обставини, встановлені безпосередньо:
1) або вироком у кримінальній справі; 2)
або постановою про адміністративний
проступок. В даному випадку Шишацьким
районним судом Полтавської області від
24.07.13 р. винесена постанова про закриття
провадження у справі.

Також, необхідно зауважити на те, що
норма частини четвертої статті 72 КАС
України поширюється лише на особу, щодо
якої прийнято постанову, а тому
обов'язковими є лише обставини щодо
безпосередньо цієї особи, а не щодо
інших осіб.

Постанова Шишацького районного суду
Полтавської області від 24.07.13 р.
винесена відносно ОСОБА_3, а отже до
позивача не має відношення.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов правомірного висновку про те, що
перевірку магазину позивача проведено
з дотриманням вимог чинного
законодавства, протиправність у діях
перевіряючих відсутня.

Щодо посилань позивача на несвоєчасне
отримання/неотримання відповідей на
скарги, як на підставу для скасування
податкових повідомлень рішень, рішення
про застосування фінансових санкцій та
податкової вимоги колегія суддів
зауважує на таке.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено при розгляді апеляційної
скарги, що 15 липня 2013 року відповідачем
отримано скаргу ОСОБА_1 на податкові
повідомлення-рішення від 25 червня 2013
року №, №, № (а.с. 62-67).

02 серпня 2013 року Головним управлінням
Міндоходів у Полтавській області
прийнято рішення про результати
розгляду скарги №202/Т/16-31-10-03-06, яким
залишено без змін податкові
повідомлення-рішення від 25 червня 2013
року №000102303, №000122303, а скаргу позивача у
цій частині без задоволення; скасовано
податкове повідомлення-рішення від 25
червня 2013 року №000112303; зобов'язано
Миргородську ОДПІ прийняти рішення про
застосування фінансових санкцій у
відповідності до вимог законодавства
(а.с. 116-118).

Пунктом 56.8. статті 56 Податкового
кодексу України встановлено обов'язок
контролюючого органу, який розглядає
скаргу платника податків, прийняти
вмотивоване рішення та надіслати його
протягом 20 календарних днів, наступних
за днем отримання скарги, на адресу
платника податків поштою з
повідомленням про вручення або надати
йому під розписку.

Згідно з абзацом 2 пункту 56.9. статті 56
цього ж Кодексу якщо вмотивоване
рішення за скаргою платника податків
не надсилається платнику податків
протягом 20-денного строку або протягом
строку, продовженого за рішенням
керівника (його заступника або іншої
уповноваженої посадової особи), така
скарга вважається повністю
задоволеною на користь платника
податків з дня, наступного за останнім
днем зазначених строків.

З копії зворотного повідомлення про
вручення поштового відправлення
вбачається, що рішення про результати
розгляду скарги ОСОБА_1 від 02 серпня 2013
року №202/Т/16-31-10-03-06 надіслано позивачу 02
серпня 2013 року (а.с. 115).

Таким чином, матеріалами справи
підтверджено, що скаргу позивача
розглянуто, прийнято та надіслано
рішення ОСОБА_1 протягом 20-денного
строку, встановленого пунктом 56.8.
статті 56 Податкового кодексу України.

Необхідно зауважити на те, що трактуючи
норму пункту 56.8. статті 56 Податкового
кодексу України, позивач помилково
ототожнює поняття "надіслання" з
поняттям "отримання". Відповідач
виконав свій обов'язок щодо надіслання
рішення про результати розгляду скарги
у 20-денний строк, однак, такої умови як
отримання скарги платником податків у
межах 20-денного строку Кодексом не
передбачено.

Щодо висновків Акту перевірки про
порушення позивачем пункту 2.6.
Положення про ведення касових операцій
у національній валюті України, а саме
неоприбуткування готівкових коштів в
КОРО на підставі фіскальних звітних
чеків за період з 05 квітня 2013 року по 07
квітня 2013 року на загальну суму 239,30 грн.
(а.с. 127), колегія суддів зауважує на
таке.

Порядок ведення касових операцій у
національній валюті України
підприємствами (підприємцями), а також
окремі питання організації банками
роботи з готівкою регулюються
Положенням про ведення касових
операцій, затвердженим Постановою
Правління Національного банку України
№637 від 15.12.2004р. (далі - Положення ).

Згідно з абз. 2 п. 2.2 Положення про
ведення касових операцій, підприємства
(підприємці) здійснюють облік операцій
з готівкою у відповідних книгах обліку
(касовій книзі, книзі обліку доходів і
витрат, книзі обліку виданих та
прийнятих першим касиром грошей або
книзі обліку розрахункових операцій
(абзац п'ятнадцятий пункту 1.2 Положення
про ведення касових операцій у
національній валюті в Україні).

Відповідно до пункту 2.6 Положення уся
готівка, що надходить до кас, має
своєчасно (у день одержання готівкових
коштів) та в повній сумі
оприбутковуватися. Оприбуткуванням
готівки в касах підприємств, які
проводять готівкові розрахунки з
оформленням їх касовими ордерами і
веденням касової книги відповідно до
вимог глави 4 цього Положення, є
здійснення обліку готівки в повній
сумі її фактичних надходжень у касовій
книзі на підставі прибуткових касових
ордерів. У разі проведення готівкових
розрахунків із застосуванням
реєстраторів розрахункових операцій
(РРО) або використанням розрахункових
книжок (РК) оприбуткуванням готівки є
здійснення обліку зазначених
готівкових коштів у повній сумі їх
фактичних надходжень у книзі обліку
розрахункових операцій на підставі
фіскальних звітних чеків РРО (даних РК).

Згідно з пунктом 4.1 Положення про
ведення касових операцій для
забезпечення здійснення розрахунків
готівкою підприємства повинні мати
касу (приміщення або місце здійснення
готівкових розрахунків), а усі
надходження і видачу готівки в
національній валюті відображати у
касовій книзі (пункт 4.2 Положення).

З огляду на викладене, оприбуткування
готівки в касі підприємства, яке
проводить готівкові розрахунки із
застосуванням реєстратора
розрахункових операцій (використанням
розрахункових книжок), є здійснення
обліку такої готівки у книзі обліку
розрахункових операцій (на підставі
фіскальних звітних чеків реєстратора
розрахункових операцій або даних
розрахункової книжки) та відображення
надходжень цієї готівки у касовій
книзі підприємства.

Порядок реєстрації та ведення книг
обліку розрахункових операцій і
розрахункових книжок затверджений
Наказом Державної податкової
адміністрації України від 01.12.2000 р. №614.

Пунктом 7.5 вказаного Порядку
передбачено, що використання книги ОРО,
зареєстрованої на господарську
одиницю, передбачає зокрема: -
наявність книги ОРО на місці
проведення розрахунків, де встановлено
РРО; - підклеювання фіскальних звітних
чеків на відповідних сторінках книги
ОРО; - щоденне виконання записів про рух
готівки та суми розрахунків, при цьому
дані за сумами, отриманими від покупців
(клієнтів), та дані за сумами, виданими
покупцям (клієнтам), записуються
окремо.

Виходячи з аналізу вищезазначених норм
законодавства, необхідно зауважити на
той факт, що проведення розрахункових
операцій через РРО, щоденне друкування
фіскальних звітних чеків та їх
зберігання у КОРО є свідченням того, що
готівкові кошти оприбутковані,
оскільки їх рух відображено в
фіскальній пам'яті реєстратора
розрахункових операцій, роздруковано
та вклеєно відповідний Z-звіт.

Колегія суддів зазначає на те, що
позивачем ані до суду першої, ані до
суду апеляційної інстанцій не надано
жодного доказу на спростування
висновків відповідача про
правомірність накладення на ОСОБА_1
санкцій за порушення ним зазначеного
вище Положення.

Крім того, у тексті позовної заяви, у
наданих представником позивача в ході
розгляду справи поясненнях та в
апеляційній скарзі не заперечується
факт допущення зазначеного порушення.

Статтею 1 Указу Президента України "Про
застосування штрафних санкцій за
порушення норм з регулювання обігу
готівки" встановлено розміри штрафних
санкцій за порушення юридичними
особами всіх форм власності, фізичними
особами - громадянами України,
іноземними громадянами та особами без
громадянства, які є суб'єктами
підприємницької діяльності, а також
постійними представництвами
нерезидентів, через які повністю або
частково здійснюється підприємницька
діяльність, норм з регулювання обігу
готівки у національній валюті, що
встановлюються Національним банком
України. Зокрема, застосовуються
фінансові санкції у вигляді штрафу, у
тому числі за неоприбуткування
(неповне та/або несвоєчасне)
оприбуткування у касах готівки - у
п'ятикратному розмірі
неоприбуткованої суми.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції дійшов правомірного
висновку про те, що відповідачем вірно
застосовано до позивача суми штрафних
санкцій в п'ятикратному розмірі
неоприбуткованої суми (239,30 грн. х 5 =1196,50
грн.), а тому підстави для скасування
податкового повідомлення-рішення від 25
червня 2013 року № відсутні.

Щодо висновків Акту перевірки про
порушення позивачем пунктів 9, 11, 12, 13
статті 3 Закону України "Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг" колегія суддів зауважує на
таке.

Статтею 3 Закону України від 06.07.1995 р. №
265/95-ВР "Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг" (надалі Закон № 265/95-ВР)
передбачено, що суб'єкти
підприємницької діяльності, які
здійснюють розрахункові операції в
готівковій та/або в безготівковій
формі (із застосуванням платіжних
карток, платіжних чеків, жетонів тощо)
при продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані:

- щоденно друкувати на реєстраторах
розрахункових операцій (за виключенням
автоматів з продажу товарів (послуг)
фіскальні звітні чеки і забезпечувати
їх зберігання в книгах обліку
розрахункових операцій (п. 9 Закону №
265/95-ВР );

- проводити розрахункові операції
через реєстратори розрахункових
операцій з використанням режиму
попереднього програмування
найменування, цін товарів (послуг) та
обліку їх кількості (п. 11 Закону №
265/95-ВР );

- вести у порядку, встановленому
законодавством, облік товарних запасів
на складах та/або за місцем їх
реалізації, здійснювати продаж лише
тих товарів, які відображені в такому
обліку, за винятком продажу товарів
особами, які відповідно до
законодавства оподатковуються за
правилами, що не передбачають ведення
обліку обсягів реалізованих товарів
(наданих послуг) (п. 12 );

- забезпечувати відповідність сум
готівкових коштів на місці проведення
розрахунків сумі коштів, яка зазначена
в денному звіті реєстратора
розрахункових операцій, а у випадку
використання розрахункової книжки -
загальній сумі продажу за
розрахунковими квитанціями, виданими з
початку робочого дня (п. 13).

Відповідальність за порушення
вказаних вимог передбачена:

- пунктом 1 статті 17 Закону, а саме, за
порушення вищевказаних вимог до
суб'єктів господарювання, які
здійснюють розрахункові операції за
товари (послуги), за рішенням
відповідних органів державної
податкової служби України
застосовуються фінансові санкції - у
разі встановлення протягом
календарного року в ході перевірки
факту: проведення розрахункових
операцій з використанням реєстраторів
розрахункових операцій або
розрахункових книжок на неповну суму
вартості проданих товарів (наданих
послуг); непроведення розрахункових
операцій через реєстратори
розрахункових операцій з фіскальним
режимом роботи; невідповідності суми
готівкових коштів на місці проведення
розрахунків сумі коштів, зазначеній у
денному звіті, а в разі використання
розрахункової книжки - загальній сумі
продажу за розрахунковими квитанціями,
виданими з початку робочого дня;
нероздрукування відповідного
розрахункового документа, що
підтверджує виконання розрахункової
операції, або проведення її без
використання розрахункової книжки на
окремому господарському об'єкті такого
суб'єкта господарювання:

- вчинене вперше - 1 гривня;

- вчинене вдруге - 100 відсотків вартості
проданих з порушеннями, встановленими
цим підпунктом, товарів (послуг);

- за кожне наступне вчинене порушення -
у п'ятикратному розмірі вартості
проданих з порушеннями, встановленими
цим підпунктом, товарів (послуг);

- пунктом 4 статті 17 Закону у розмірі
двадцяти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян - у разі невиконання
щоденного друку фіскального звітного
чеку або його не зберігання;

- пунктом 6 статті 17 Закону у вигляді
п'яти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян - у разі проведення
розрахункових операцій через
реєстратори розрахункових операцій
без використання режиму попереднього
програмування найменування, цін
товарів (послуг) та обліку їх кількості;

- статтею 20 Закону, до суб'єктів
господарювання, що здійснюють
реалізацію товарів, які не обліковані у
встановленому порядку, застосовується
фінансова санкція у розмірі подвійної
вартості необлікованих товарів, які не
обліковані за місцем реалізації та
зберігання, за цінами реалізації, але
не менше десяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян.

Перевіркою встановлено та не
заперечується позивачем у позовній
заяві та в ході розгляду справи, що в
порушення пункту 9 статті 3 Закону,
ОСОБА_1 не забезпечено виконання друку
фіскального звітного чеку за 12 березня
2013 року, за що до позивача застосовано
фінансові санкції у розмірі двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян, що становить 340 грн., на
підставі пункту 4 статті 17 Закону
України "Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг".

Також, з акта перевірки вбачається, що
під час проведення перевірки сума
готівкових коштів на місці проведення
розрахунків склала 116,45 грн., про що
свідчить опис готівкових коштів на
місці проведення розрахункових
операцій (а.с. 128), а сума готівкових
коштів, яка зазначена в поточному звіті
РРО становить 111,30 грн., що
підтверджується денним звітом (Х-звіт)
(а.с. 127). Невідповідність готівкових
коштів на місці проведення розрахунків
складає 5,15 грн.

Таким чином, матеріалами справи
підтверджено факт порушення позивачем
пункту 13 статті 3 Закону України "Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг" та правомірність застосування
штрафної (фінансової) санкції у розмірі
1 грн.

Крім того, у Акті перевірки встановлено
проведення розрахункових операцій
через РРО без застосування режиму
попереднього програмування обліку
кількості товарів.

Зазначене порушення підтверджується
роздруківкою кодування та не
заперечується позивачем у позовній
заяві та в апеляційній скарзі (а.с. 127).

Отже, матеріалами справи підтверджено
факт порушення позивачем пункту 11
статті 3 Закону України "Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг" та правомірність застосування
штрафної (фінансової) санкції в розмірі
85,00 грн. (17 х 5).

Також, за висновками Акту перевірки
виявлено відсутність обліку товарів на
місці реалізації (відсутні накладні) на
загальну суму по цінам реалізації 396,00
грн., що підтверджується поясненнями
особи, що здійснювала розрахунки
ОСОБА_3, та відомістю про результати
повноти та оприбуткування, реалізації
та фактичних залишків ТМЦ станом на 08
квітня 2013 року (а.с. 125, 126).

Таким чином, матеріалами справи
підтверджено факт порушення позивачем
пункту 12 статті 3 Закону України "Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг" та правомірність застосування
штрафної (фінансової) санкції в розмірі
792,00 грн. (396,00 х 2).

Колегія суддів вважає за необхідне
зауважити на те, що допущення порушень
пунктів 9, 11, 12, 13 статті 3 Закону України
"Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг" не заперечується позивачем, а
його незгода із податковим
повідомленням-рішенням від 25 червня 2013
року № фактично зводиться до
доводів про відсутність трудових
відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_3

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції про правомірність
прийнятого відповідачем податкового
повідомлення-рішення від 25 червня 2013
року №, а, отже, і відсутність
підстав для його скасування.

В акті перевірки також зазначено, що
позивачем порушено абз.13 ч.2 ст. 17 та
абз.15 ч.2 ст.17 Закону України № 481/95-ВР
від 19.12.1995 "Про державне регулювання
виробництва і обігу спирту етилового,
коньячного і плодового, алкогольних
напоїв та тютюнових виробів", а саме:
відповідно до контрольної стрічки
(електронного журналу) за 03.12.12 р.
реалізовано вино "Багіра" 0,7 за ціною 14
грн. за пляшку за ціною нижчою від
мінімальних цін на окремі види
алкогольних напоїв, та встановлено, що
в реалізації знаходиться вино
«Шардоне», пляшка 0,7 літра за ціною 23,50
грн. без марки акцизного збору.

Відповідно до чинного законодавства
Кабінету Міністрів України надано
право встановлювати мінімальні
оптово-відпускні та роздрібні ціни на
алкогольні напої (згідно з Постановою
КМУ "Про встановлення розміру
мінімальних оптово - відпускних і
роздрібних цін на окремі види
алкогольних напоїв" від 30.10.2008р. №957 (у
редакції Постанови Кабінету Міністрів
України від 07.11.2012р. №1017) та
запроваджено мінімальні роздрібні
ціни, зокрема ціна на пляшку вина
становить 18,00 грн.

Зафіксований в акті перевірки факт
знаходження вина «Шардоне», пляшка 0,7
літра за ціною 23.50грн. без марки
акцизного збору у реалізації
підтверджується, зокрема, поясненнями
особи, яка фактично здійснювала
розрахунки.

До суб'єктів господарювання
застосовуються фінансові санкції у
вигляді штрафів у разі:

- оптової або роздрібної торгівлі
коньяком, алкогольними напоями,
горілкою, лікеро-горілчаними виробами
та вином за цінами, нижчими за
встановлені мінімальні
оптово-відпускні або роздрібні ціни на
такі напої - 100 відсотків вартості
отриманої партії товару, розрахованої
виходячи з мінімальних
оптово-відпускних або роздрібних цін,
але не менше 5000 гривень (абзац 13 частини
другої статті 17);

- виробництва, зберігання,
транспортування, реалізації
фальсифікованих алкогольних напоїв чи
тютюнових виробів; алкогольних напоїв
чи тютюнових виробів без марок
акцизного податку встановленого
зразка або з підробленими марками
акцизного податку - 200 відсотків
вартості товару, але не менше 8500
гривень (абзац 15 частини другої статті
17).

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначає, що вино без марок акцизного
збору в приміщенні магазину не
зберігається та не реалізується.

Разом з тим, дане твердження позивача
не може бути прийняте до уваги,
оскільки на момент проведення
перевірки зауважень, заперечень,
пояснень стосовно механічного
ушкодження марки акцизного податку
надано не було.

Дані твердження в поясненнях до акту
перевірки позивачем не відображені,
факт вчинення правопорушення
підтверджується наданими поясненнями
ОСОБА_3, відповідно до яких зазначено,
що на час проведення перевірки на
реалізації в магазині знаходиться вино
«Шардоне», пляшка 0,7 літра, виробник -
ТОВ ЛВП "Нива", Одеська обл.,
Овідіопольський р-н, смт. Татрове, вул. 40
річчя Перемоги, 1, без марки акцизного
податку. В даних поясненнях
зазначається, що вони написані
власноручно, без морального та
психологічного тиску з боку
перевіряючих.

Крім того, акт від 08.04.13 р.
№0011/16/20/22/НОМЕР_1 підписано особою, що
фактично здійснювала розрахунки, без
зауважень щодо зазначених вище
порушень.

Відповідно до абз. з ч.4 ст. 11 Закону
України "Про державне регулювання
виробництва і обігу спирту етилового,
коньячного і плодового, алкогольних
напоїв та тютюнових виробів" від 19.12.95
№481/95-ВР (далі - Закон №481/95-ВР)
алкогольні напої та тютюнові вироби,
які виробляються в Україні, а також
такі, що імпортуються в Україну,
позначаються марками акцизного
податку в порядку, визначеному
законодавством.

Частиною 1 статті 11 вказаного Закону
встановлено, що маркування горілки та
лікеро-горілчаних виробів, які
реалізуються в Україні, здійснюється
таким чином: на лицьовій стороні
етикетки кожної пляшки або самої
пляшки (іншого посуду) горілки та
лікеро-горілчаних виробів, які
реалізуються через торговельну мережу,
в доступній для споживача формі згідно
з чинним законодавством про мови
вказуються: загальна та власна назви
виробу; найменування виробника; знак
для товарів і послуг; географічна назва
місця виготовлення виробу, якщо
найменування виробника не відображає
місця розташування суб'єкта
господарювання; вміст спирту (% об.);
місткість посуду; абзац дев'ятий
частини першої вміст цукру (якщо це
регламентується нормативними
документами); позначення нормативного
документа (для продукції вітчизняного
виробництва, призначеної для
реалізації на території України).
Штриховий код повинен бути нанесений
на видиму сторону етикетки, або
контретикетки, або пляшки (іншого
посуду).

Згідно з абз.5 п.20 Положення про
виготовлення, зберігання, продаж марок
акцизного податку та маркування
алкогольних напоїв і тютюнових
виробів, затвердженого Постановою КМУ
від 27.12.10 №1251 (далі - Положення №1251),
алкогольні напої, марковані з
порушенням вимог цього Положення,
вважаються немаркованими.

В свою чергу, як вбачається з
матеріалів справи, при проведенні
перевірки марки акцизного податку
безпосередньо на пляшці вина
«Шардоне», пляшка 0,7 літра за ціною
23,50грн. були відсутні, що
підтверджується поясненнями, наданими
особою, що здійснювала розрахункові
операції - ОСОБА_3

Отже, алкогольний напій зберігався з
метою подальшої реалізації без марок
акцизного податку.

На момент завершення перевірки ані
марка, ані частина марки для маркування
вказаної горілчаної продукції не була
надана.

Доводи позивача відносно того, що
акцизна марка зазнала пошкоджень при
транспортуванні, не спростовують факту
виявленого порушення та не знімають з
позивача відповідальності за його
вчинення.

Відповідальність за зазначене
порушення передбачена абз.15 ч.2 ст.17
Закону №481/95- ВР - до суб'єктів
господарювання застосовуються
фінансові санкції у вигляді штрафів у
разі виробництва, зберігання,
транспортування, реалізації
фальсифікованих алкогольних напоїв чи
тютюнових виробів; алкогольних напоїв
чи тютюнових виробів без марок
акцизного податку встановленого
зразка або з підробленими марками
акцизного податку - 200 відсотків
вартості товару, але не менше 8500
гривень.

Також, в ході перевірки встановлено
здійснення роздрібної торгівлі
алкогольними напоями за ціною нижчою
мінімальних роздрібних цін,
встановлених Постановою Кабінету
Міністрів України "Про встановлення
розміру мінімальних оптово-відпускних
і роздрібних цін на окремі види
алкогольних напоїв" від 30.10.08 №957, із
змінами та доповненнями (далі -
постанова КМУ №957).

Так, згідно з контрольної стрічки
(електронного журналу) за 03.12.12 р.
реалізовано вино "Багіра" 0,7 за ціною 14
грн.

Твердження позивача про факт придбання
пляшки вина для власного використання
не має жодного правового значення,
оскільки законом не встановлено жодних
виключень та допустимих варіантів
продажу за ціною, нижчою мінімальних
роздрібних цін.

Як вже було зазначено, частиною 10
статті 18 Закону України №481/95-ВР від
19.12.95 «Про державне регулювання
виробництва і обігу спирту етилового,
коньячного і плодового, алкогольних
напоїв та тютюнових виробів» (далі -
Закон №481/95-ВР) визначено, що Кабінету
Міністрів України надано право
встановлювати мінімальні
оптово-відпускні та роздрібні ціни на
алкогольні напої.

Відповідно до Додатку до Постанови
Кабінету Міністрів України "Про
встановлення розміру мінімальних
оптово-відпускних і роздрібних цін на
окремі види алкогольних напоїв" від 30
жовтня 2008 року №957 запроваджено
мінімальні роздрібні ціни, зокрема, на
пляшку вина в розмірі 18,00 грн.

Факт реалізації вина "Багіра" 0,7 за
ціною 14,00 грн. із застосуванням РРО
позивачем не заперечується.

За порушення вищевказаних вимог Закону
№481/95-ВР, у разі оптової або роздрібної
торгівлі коньяком, алкогольними
напоями, горілкою, лікеро-горілчаними
виробами та вином за цінами, нижчими за
встановлені мінімальні
оптово-відпускні або роздрібні ціни на
такі напої, до суб'єктів господарювання
застосовуються фінансові санкції у
вигляді штрафу в розмірі 100 відсотків
вартості отриманої партії товару,
розрахованої виходячи з мінімальних
оптово - відпускних або роздрібних цін,
але не менше 5000 гривень (абзац 13 частини
другої статті 17).

Доводи та пояснення позивача
суперечать фактичним обставинам
справи та спростовуються складеним
Актом, у якому зафіксовані
компетентними посадовими особами
факти вчинення правопорушення, з
описом придбаної продукції з
алкогольних виробів, що підтверджують
склад вчиненого правопорушення.
Зазначений Акт є належним
документальним підтвердженням
вчинення позивачем зазначених
правопорушень.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції про те, що відповідачем
правомірно застосовано до позивача
фінансові санкції в сумі 13500,00 грн. (8500,00
+ 5000,00), а тому підстав для скасування
рішення про застосування фінансових
санкцій від 09 вересня 2013 року №
немає.

Щодо скасування вимоги відповідача від
16 вересня 2013 року №47-22 колегія суддів
зауважує на таке.

Підпунктом 14.1.175. пункту 14.1. статті 14
Податкового кодексу України
встановлено, що податковий борг - сума
узгодженого грошового зобов'язання (з
урахуванням штрафних санкцій за їх
наявності), але не сплаченого платником
податків у встановлений цим Кодексом
строк, а також пеня, нарахована на суму
такого грошового зобов'язання.

Відповідно до вимог пункту 57.3 статті 57
Податкового кодексу України, у разі
визначення грошового зобов'язання
контролюючим органом за підставами,
зазначеними у підпунктах 54.3.1-54.3.6
пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу,
платник податків зобов'язаний сплатити
нараховану суму грошового зобов'язання
протягом 10 календарних днів, що
настають за днем отримання податкового
повідомлення-рішення, крім випадків,
коли протягом такого строку такий
платник податків розпочинає
процедуру оскарження рішення
контролюючого органу.

Пунктом 56.1. статті 56 Податкового
кодексу України передбачено, що
рішення, прийняті контролюючим
органом, можуть бути оскаржені в
адміністративному або судовому
порядку.

Відповідно до пункту 59.1. цього ж
Кодексу у разі коли платник податків не
сплачує узгодженої суми грошового
зобов'язання в установлені
законодавством строки, орган державної
податкової служби надсилає (вручає)
йому податкову вимогу в порядку,
визначеному для надсилання (вручення)
податкового повідомлення-рішення.

Оскільки станом на 16 вересня 2013 року
відомості про оскарження рішення про
застосування фінансових санкцій від 09
вересня 2013 року № були відсутні,
Миргородською ОДПІ сформовано
податкову вимогу №47-22 на суму боргу
13500,00 грн. (а.с. 29).

Наказом Міністерства Фінансів України
від 24 жовтня 2012 року №1113 "Про
затвердження Порядку направлення
органами державної податкової служби
податкових вимог платникам податків"
затверджено Порядок направлення
органами державної податкової служби
податкових вимог платникам податків.
Цей Порядок розроблений відповідно до
статей 59 та 60 глави 4 розділу II
Податкового кодексу України і визначає
механізм формування, надсилання,
вручення та відкликання податкових
вимог органами державної податкової
служби (пункт 1.11 Порядку).

Згідно з п. 2.1. Порядку податкова вимога
формується органами державної
податкової служби за місцем обліку
платника податків.

Абзацом 2 пункту 2.2. Порядку
встановлено, що податкова вимога
формується, якщо платник податків не
сплачує узгодженої суми грошового
зобов'язання, визначеної в податковому
повідомленні-рішенні, у встановлені
законом строки.

Відповідно до підпункту "а" пункту 3.1.
Порядку податкові вимоги формуються
автоматично на підставі даних
облікової інформаційної системи
органів державної податкової служби.

Як вбачається з матеріалів справи,
податкова вимога від 16 вересня 2013 року
№47-22 відповідає вимогам пункту 3.5.
Порядку направлення органами
державної податкової служби
податкових вимог платникам податків.

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції про правомірність
формування податкової вимоги від 16
вересня 2013 року №47-22 та відсутність
підстав для її скасування.

Щодо доводів позивача про відсутність
реєстраційного номера акту перевірки
необхідно зауважити на таке.

Пункт 80.10. Податкового кодексу України
визначає, що порядок оформлення
результатів фактичної перевірки
встановлено статтею 86 цього Кодексу.

Так, пунктом 86.5. статті 86 зазначеного
Кодексу встановлено, що акт (довідка)
про результати фактичних перевірок,
визначених статтею 80 цього Кодексу,
складається у двох примірниках,
підписується посадовими особами
контролюючих органів, які проводили
перевірку, реєструється не пізніше
наступного робочого дня після
закінчення перевірки. Акт (довідка) про
результати зазначених перевірок
підписується особою, яка здійснювала
розрахункові операції, платником
податків та його законними
представниками (у разі наявності).

У разі якщо платник податків (його
відокремлені підрозділи) здійснює свою
діяльність не за основним місцем
обліку платника податків, контролюючий
орган, який проводив перевірку, не
пізніше трьох робочих днів з дня
реєстрації акта (довідки) в цьому
органі направляє акт (довідку) до
контролюючого органу за основним
місцем обліку платника податків. Копія
акта (довідки) перевірки з відміткою
про реєстрацію в журналі реєстрації
актів (довідок) перевірок зберігається
у контролюючому органі, який проводив
перевірку.

Підписання акта (довідки) таких
перевірок особою, яка здійснювала
розрахункові операції, платником
податків та/або його законними
представниками та посадовими особами
контролюючого органу, які проводили
перевірку, здійснюється за місцем
проведення перевірки або у приміщенні
контролюючого органу.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено при розгляді апеляційної
скарги, що перевірку проведено 08 квітня
2013 року (бланк документа 0000225), 09 квітня
2013 року Акт зареєстровано за місцем
здійснення діяльності суб'єкта
господарювання, за №0121/16/31/22/НОМЕР_2, за
місцем державної реєстрації суб'єкта
господарювання Акт зареєстровано 11
квітня 2013 року за №0011/16/20/22/НОМЕР_1.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції дійшов правомірного
висновку про те, що процедура
реєстрації Акта перевірки проведена з
дотриманням норм Податкового кодексу
України.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції про те, що відповідачем, як
суб'єктом владних повноважень,
доведено правомірність прийнятих ним
податкових повідомлень-рішень від 25
червня 2013 року №, №; рішення
про застосування фінансових санкцій
від 09 серпня 2013 року №; податкової
вимоги від 16 вересня 2013 року №47-22.

В свою чергу, позивачем ані до суду
першої, ані до суду апеляційної
інстанцій не надано доказів, які б
свідчили про порушення Миргородською
ОДПІ норм чинного законодавства
України та не надано доказів
обґрунтованості даного позову.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують з підстав,
наведених вище.

З огляду на викладене, колегія суддів
апеляційної інстанції підтверджує, що
постанова суду першої інстанції
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді всіх обставин
справи, які мають значення для
вирішення спору, відповідає нормам
матеріального та процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, викладених у зазначеній
постанові, у зв'язку з чим підстав для
її скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 197, 198, 200, п. 1 ч.
1 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 11.12.2013р.
по справі № 816/5836/13-а залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя П’янова Я.В.Судді
Зеленський В.В. Чалий І.С.