Справа № 813/7188/13-а
Суддя: Крутько Олена Василівна
Дата ухвалення: 2014-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
справа №
Львівський окружний адміністративний
суд у складі:
головуючої судді Крутько О.В.,
з участю секретаря судового засідання
представників позивача Мицак О.Р.,
представника відповідача Тістечко Ю.Я.,
розглянув у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу
за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фірми «Техніка
до Львівської митниці Міндоходів,
Головного управління Державної
казначейської служби України у
про скасування рішення, картки відмови
ТзОВ «Фірма «Техніка Монтажу»
звернулось до Львівського окружного
адміністративного суду з позовом до
Львівської митниці Міндоходів,
Головного управління Державної
казначейської служби України у
Львівській області в якому просить
визнати протиправними та скасувати
прийняті Львівською митницею рішення
про коригування митної вартості
товарів №209000003/2013/900077/2 від 22.08.2013 року
та картку відмови у прийнятті митної
декларації, митному оформленні випуску
чи пропуску товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
бюджету України через Головне
управління Державної казначейської
служби України у Львівській області
суму надмірно сплачених мита в розмірі
Позов мотивується тим, зокрема, що при
поданні ТзОВ «Техніка Монтажу» митної
декларації № 209120000/2013/831079 для митного
контролю та митного оформлення
товарів, що імпортуються на митну
територію України згідно контракту №
ТМL1002 від 04.03.2010 року та додатку № 30 від
08.05.2013 року до контракту № ТМL1002 від
04.03.2010 року позивачем були долучені усі
документи, які підтверджують митну
вартість товарів, перелік яких
визначений ч.2 та ч.3 ст. 53 МК України та
які свідчать про правильність обрання
методу визначення митної вартості
товарів; документи, надані Львівській
митниці ТзОВ «Фірма «Техніка Монтажу»
при митному оформленні товарів,
містять достатньо інформації та усі
необхідні відомості для застосування
декларантом методу визначення митної
вартості за ціною договору, згідно ст. 58
МК України, а зокрема містять
відомості, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів та ціни, що була фактично
сплачена за даний товар
Представники позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримали з
підстав, наведених у позовній заяві,
просили позов задоволити.
Відповідач у запереченні на позовну
заяву зазначає, що посадові особи
Львівської митниці при здійсненні
контролю митної вартості
імпортованого позивачем товару діяли в
межах повноважень та відповідно до
вимог чинного законодавства; митний
орган не одержав усіх підтверджуючих
документів щодо задекларованої митної
вартості, позивач не надав усі
необхідні документи, на підставі яких
можливе визначення митної вартості
товару за першим методом, тому
застосування такого було неможливим.
Представник відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечив з
мотивів, викладених у письмовому
запереченні, просив у позові відмовити.
Дослідивши матеріали справи,
заслухавши присутніх представників
сторін, оцінивши докази, які мають
значення для справи суд виходив з
21 серпня 2013 року ТзОВ «Фірма «Техніка
Монтажу» для митного контролю та
митного оформлення товарів, що
імпортуються на митну територію
України згідно контракту № ТМL1002 від
04.03.2010 року та додатку № 30 від 08.05.2013 р.
до контракту № ТМL1002 від 04.03.2010 року
було подано митну декларацію №
209120000/2013/831079 із заявленою митною
інші документи, передбачені ст. 53 МК
22 серпня 2013 року Львівською митницею
прийнято рішення про коригування
митної вартості товарів № 209000003/2013/900077/2
та винесено картку відмови у прийнятті
митної декларації, митному оформленні
випуску чи пропуску товарів,
транспортних засобів комерційного
За твердженням митного органу митна
вартість імпортованих товарів не може
бути визнана за ціною договору щодо
товарів, які імпортуються, за митну
вартість взято прийняту митним органом
вартість операції з подібними
(аналогічними) товарами, які продано на
експорт в Україну і час експорту яких
збігається з часом експорту оцінюваних
товарів або є максимально наближеним
до нього (ст. 60 МКУ), коригування митної
вартості ґрунтується на раніше
визначених митними органами митних
вартостях - МД № 100260000/2013/106548 від 02.07.2013
Позивачем подано нову уточнену
електронну митну декларацію,
зазначивши у ній вартість
імпортованого товару, визначену
Львівською митницею.
Вирішуючи спір, суд виходив з
Митна справа в Україні регулюється
Митним кодексом України від 13 березня
2012 року № 4495-VI, що набрав чинності 01
Статтею 7 Митного кодексу України
визначено, що державну митну справу
становлять встановлені порядок і умови
переміщення товарів через митний
кордон України, їх митний контроль та
митне оформлення, застосування
механізмів тарифного і нетарифного
регулювання зовнішньоекономічної
діяльності, справляння митних
платежів, ведення митної статистики,
обмін митною інформацією, ведення
Української класифікації товарів
зовнішньоекономічної діяльності,
здійснення відповідно до закону
державного контролю нехарчової
продукції при її ввезенні на митну
територію України, запобігання та
протидія контрабанді, боротьба з
порушеннями митних правил, організація
і забезпечення діяльності митних
органів та інші заходи, спрямовані на
реалізацію державної політики у сфері
державної митної справи, становлять.
Державна митна справа здійснюється з
додержанням прийнятих у міжнародній
практиці форм декларування товарів,
методів визначення митної вартості
товарів, систем класифікації та
кодування товарів та системи митної
статистики, інших загальновизнаних у
світі норм і стандартів.
Відповідно до ст. 49 Митного кодексу
України митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.
Ст. 51 Митного кодексу України
визначено, що митна вартість товарів,
що переміщуються через митний кордон
України, визначається декларантом
відповідно до норм цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст. 53 Митного кодексу
України у випадках, передбачених цим
Кодексом, одночасно з митною
декларацією декларант подає митному
органу документи, що підтверджують
заявлену митну вартість товарів і
обраний метод її визначення.
Відповідно до ст. 53 митного кодексу
України документами, які підтверджують
митну вартість товарів, є:
1) декларація митної вартості, що
подається у випадках, визначених у
частинах п'ятій і шостій статті 52 цього
Кодексу, та документи, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості, на підставі яких проводився
розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
3) рахунок-фактура (інвойс) або
рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено, - банківські
платіжні документи, що стосуються
5) за наявності - інші платіжні та/або
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;
6) транспортні (перевізні) документи,
якщо за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт
товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, -
страхові документи, а також документи,
що містять відомості про вартість
У разі якщо документи, зазначені у
частині другій цієї статті, містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, декларант або уповноважена ним
особа на письмову вимогу митного
органу зобов'язані протягом 10
календарних днів надати (за наявності)
такі додаткові документи:
1) договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається;
2) рахунки про здійснення платежів
третім особам на користь продавця, якщо
такі платежі здійснюються за умовами,
визначеними договором (угодою,
3) рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
4) виписку з бухгалтерської
5) ліцензійний чи авторський договір
покупця, що стосується оцінюваних
товарів та є умовою продажу оцінюваних
6) каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару;
7) копію митної декларації країни
8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.
Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем було дотримано вимоги,
передбачені зазначеними нормами
Митного кодексу України та подано у
встановленому порядку документи, що
підтверджують митну вартість товару
(перелік поданих документів зазначено
в оскаржуваній картці відмови), тому
твердження відповідача в графі 33
Рішення про коригування митної
вартості товарів № 209000003/2013/900077/2 про те,
що декларантом (позивачем) не подано
документів, згідно з переліком,
передбаченим ч.2-ч.4 ст. 53 МК України є
необґрунтованим.

Згідно з положеннями ст. 54 Митного
кодексу України контроль правильності
визначення митної вартості товарів
здійснюється митним органом під час
проведення митного контролю і митного
оформлення шляхом перевірки числового
значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення
митної вартості товарів за основним
методом - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється митним органом
шляхом перевірки розрахунку,
здійсненого декларантом, за
відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 цього
Кодексу. За результатами здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості товарів митний орган
визнає заявлену декларантом або
уповноваженою ним особою митну
вартість чи приймає письмове рішення
про її коригування відповідно до
положень статті 55 цього Кодексу.

Як вбачається із рішення Львівської
митниці Державної митної служби
України про коригування митної
вартості товарів № 209000003/2013/900077/2 від
22.08.2013 року, відповідачем при виконанні
ним п.4.1 ст.54 МК України встановлено, що
ряд поданих позивачем документів не
містять всіх даних відповідно до
обраного методу визначення митної
вартості:

- підпис відправника в сертифікаті
про походження товарів відрізняється
від підпису відправника у фактурі,
контракті, пакувальному листі,

- не подано договір на перевезення
(можливо від стосується іншого суб'єкта
ЗЕД),

- висновок ЛТПП від 21.12.2012 р. №
19-09/1289 не може розглядатися як такий, що
підтверджує митну вартість товарів,
оскільки в ньому зазначено, що даний
документ обмежується використанням в
рамках іншого інвойсу.

З приводу цього суд зазначає, що
висновки відповідача є несумісними з
функціями контролю, передбаченими п.4.1
ст.54 МК України, адже при виконанні
зазначених функцій, відповідач не
наділений повноваженнями перевіряти
ідентичність підписів. Відповідачем не
досліджувалось, які особи підписували
документи відправника, чи наділені
вони повноваженнями на підписання
документів.

Згідно переліку документів, які
подавалися до митного оформлення,
наведеного у картці відмови №
209120000/2013/00397, митному органу подавався
договір на перевезення № 00/15 від 12.08.2009
року, копія якого також долучена до
справи.

Відповідно до ч.6 ст. 54 Митного кодексу
України митний орган може відмовити у
митному оформленні товарів за
заявленою декларантом або
уповноваженою ним особою митною
вартістю виключно за наявності
обґрунтованих підстав вважати, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів, у разі: невірно
проведеного декларантом або
уповноваженою ним особою розрахунку
митної вартості; неподання декларантом
або уповноваженою ним особою
документів згідно з переліком та
відповідно до умов, зазначених у
частинах другій - четвертій статті 53
цього Кодексу, або відсутності у цих
документах всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари; невідповідності обраного
декларантом або уповноваженою ним
особою методу визначення митної
вартості товару умовам, наведеним у
главі 9 цього Кодексу; надходження до
митного органу документально
підтвердженої офіційної інформації
митних органів інших країн щодо
недостовірності заявленої митної
вартості.

У разі якщо під час проведення митного
контролю митний орган не може
аргументовано довести, що заявлено
неповні та/або недостовірні відомості
про митну вартість товарів, у тому
числі невірно визначено митну вартість
товарів, заявлена декларантом або
уповноваженою ним особою митна
вартість вважається визнаною
автоматично (ч. 7).

Згідно ч.1 ст.57 МК України визначення
митної вартості товарів, які ввозяться
в Україну відповідно до митного режиму
імпорту, здійснюється за такими
методами: основний - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції); та
другорядні:

а) за ціною договору щодо
ідентичних товарів;

б) за ціною договору щодо
подібних (аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання
вартості;

г) на основі додавання
вартості (обчислена вартість);

ґ) резервний.

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів
передує процедура консультацій між
органом доходів і зборів та
декларантом з метою визначення основи
вартості згідно з положеннями статей 59
і 60 цього Кодексу. Під час таких
консультацій орган доходів і зборів та
декларант можуть здійснити обмін
наявною у кожного з них інформацією за
умови додержання вимог щодо її
конфіденційності.

Так, відповідно до вищевказаної норми
метод визначення митної вартості
товарів за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні.

Правову позицію з даного питання було
викладено в постановах Верховного Суду
України від 29.05.2012 року та 11.09.2012 року,
зокрема в останніх було зазначено:

- "за умови не наведення митним органом
доказів того, що документи, подані
декларантом для митного оформлення
товару є недостатніми чи такими, що у
своїй сукупності викликають сумнів у
достовірності наданої інформації, а
витребування цим органом переліку
документів, передбачених пунктом 11
Порядку №1766, без зазначення обставин,
які ці документи повинні підтвердити,
суд дійшов правильного висновку про
протиправність рішення цього органу
щодо застосування шостого (резервного)
методу визначення митної вартості";

- "ненадання декларантом запитуваних
митним органом документів, за
відсутності обґрунтування
неможливості визначення митної
вартості товару за першим методом, не є
достатнім для висновку про наявність
підстав для застосування митним
органом іншого методу визначення
митної вартості". Суд залишив в силі
рішення нижчестоящих судів, яким
позовні вимоги задоволені, в тому числі
про стягнення з Державного бюджету
податку на додану вартість.

Відповідно до ст. 57 Митного кодексу
України за основу визначення митної
вартості товару як основного методу,
позивачем була взята ціна контракту.

Суд вважає, що з наданих позивачем
документів митний орган мав можливість
встановити митну вартість товару на
підставі першого методу визначення
митної вартості і за ціною договору
щодо товарів, які імпортуються в
Україну, оскільки в цих документах була
чітко зазначена ціна купівлі-продажу і
саме ця ціна була сплачена згідно
платіжних доручень.

Проте, відповідачем обрано метод
визначення митної вартості за ціною
договору щодо подібних (аналогічних)
товарів, однак жодної інформації щодо
таких товарів, їх характеристик,
імпортерів товарів позивачу не було
надано, а в рішенні про коригування,
всупереч положенням ч.2 ст.55 МК України,
така інформація відсутня.

З аналізу наведених норм законодавства
з питань митної справи вбачається, що
право митного органу на витребування
від декларанта додаткових документів
виникає лише у разі наявності
обґрунтованого сумніву у повноті
та/або достовірності відомостей про
митну вартість товарів, однією з
підстав виникнення якого є виявлення
розбіжностей у поданих декларантом
документах і такі розбіжності мають
впливати саме на числове значення
складових митної вартості товарів.

Як вбачається з матеріалів справи,
митний орган не вказав на розбіжності в
поданих декларантом документах, які на
його думку, впливають на значення
складових митної вартості товарів та
дають підстави для обґрунтованого
сумніву у достовірності відомостей про
митну вартість товарів.

У відповідача були в наявності всі
документи для визначення митної
вартості за ціною договору щодо
товарів, які імпортуються. Оцінивши
подані декларантом документи в
сукупності митний орган мав можливість
встановити як умови поставки, так і
дійсну вартість товару, що поставлявся.

Інших аргументів, які б викликали
обґрунтовані сумніви в достовірності
проведеного позивачем розрахунку
митної вартості товару за ціною
договору, відповідачем не наведено, а
інших обставин, які б впливали на
рівень задекларованої позивачем
митної вартості товару не встановлено.

З огляду на наведене, суд дійшов
висновку про порушення відповідачем
вимог чинного законодавства при
прийнятті рішення про коригування
митної вартості товарів.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, не довів правомірність
прийнятого ним рішення.

Тому рішення про коригування митної
вартості товарів №209000003/2013/900077/2 від
22.08.2013 року та картку відмови у
прийнятті митної декларації, митному
оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення №209120000/2013/00397
слід визнати протиправними та
скасувати.

Частиною першою статті 301 Митного
кодексу України повернення помилково
та/або надміру сплачених сум митних
платежів здійснюється відповідно до
Бюджетного та Податкового кодексів
України.

Згідно з приписами частини третьої
зазначеної статті, помилково та/або
надміру зараховані до державного
бюджету суми митних платежів
повертаються з державного бюджету в
порядку, визначеному центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування та реалізує
державну політику у сфері фінансів.

Відповідно до приписів частини другої
статті 45 Бюджетного кодексу України
центральний орган виконавчої влади, що
реалізує державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, веде бухгалтерський
облік усіх надходжень Державного
бюджету України та за поданням органів,
що контролюють справляння надходжень
бюджету, здійснює повернення коштів,
помилково або надміру зарахованих до
бюджету.

На виконання частини другої статті 45
Бюджетного кодексу України розроблено
Порядок повернення платникам податків
коштів, що обліковуються на
відповідних рахунках митного органу як
передоплата, і митних та інших
платежів, помилково та/або надмірно
сплачених до бюджету, контроль за
справлянням яких здійснюється митними
органами, затверджений наказом
Державної митної служби України від
20.07.2007 року №618.

Пунктом 8 розділом ІІІ згаданого
Порядку передбачено, що суми митних та
інших платежів, перераховані митними
органами на рахунки з обліку доходів,
відкриті в територіальних органах
Державного казначейства, які
підлягають поверненню за рішенням
суду, повертаються у порядку,
визначеному Державною митною службою
України та Державним казначейством
України.

В результаті прийняття відповідачем
спірного рішення про коригування
митної вартості товарів позивачем
надміру сплачено мито в розмірі 20906,25
грн. та податок на додану вартість в
розмірі 87806,25 грн., тому вказані суми
слід стягнути із Державного бюджету
України.

Отже, позов слід задоволити повністю,
визнати протиправними та скасувати
прийняті Львівською митницею рішення
про коригування митної вартості
товарів №209000003/2013/900077/2 від 22.08.2013 року
та картку відмови у прийнятті митної
декларації, митному оформленні випуску
чи пропуску товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
№209120000/2013/00397, стягнути з Державного
бюджету України через Головне
управління Державної казначейської
служби України у Львівській області на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фірма «Техніка
Монтажу» суму надмірно сплачених мита
в розмірі 20906,25 грн. та податку на додану
вартість в розмірі 87806,25 грн., стягнути з
Державного бюджету України на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фірма «Техніка
Монтажу» 1087,13 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 2, 69-71, 72, 86, 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задоволити повністю.

Визнати протиправними та скасувати
прийняті Львівською митницею рішення
про коригування митної вартості
товарів №209000003/2013/900077/2 від 22.08.2013 року
та картку відмови у прийнятті митної
декларації, митному оформленні випуску
чи пропуску товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
№209120000/2013/00397.

Стягнути з Державного бюджету України
через Головне управління Державної
казначейської служби України у
Львівській області на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фірма «Техніка
Монтажу» суму надмірно сплачених мита
в розмірі 20906,25 грн. та податку на додану
вартість в розмірі 87806,25 грн.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фірма «Техніка
Монтажу» 1087,13 грн. судового збору

Постанова набирає законної сили в
порядку передбаченому ст. 254 КАС
України.

Постанова може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду. Апеляційна
скарга на постанову суду першої
інстанції подається протягом десяти
днів з дня її проголошення.

У разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Крутько О.В.

Повний текст постанови виготовлений та
підписаний 05.02.2014 року.