Справа № 2а-1753/10/0908
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2014-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2014 року м. Київ
К/9991/7908/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Конюшка К.В.,

Чалого С.Я.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні адміністративну справу за
касаційною скаргою Управління
Пенсійного фонду в м. Калуші та
Калуському районі Івано-Франківської
області на постанову Калуського
міськрайонного суду
Івано-Франківської області від 24
листопада 2010 року та ухвалу
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 17 листопада
2011 року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України в
місті Калуші Івано-Франківської
області про зобов'язання нарахувати та
виплатити підвищення до пенсії як
дитині війни,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
місті Калуші Івано-Франківської
області про визнання неправомірною
бездіяльності та зобов'язання
нарахувати та виплатити щомісячну
державну соціальну допомогу як дитині
війни з 09.07.2007 оку, мотивуючи позовні
вимоги тим, що вона є дитиною війни і
відповідно до статті 6 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни" має
право на отримання щомісячного
підвищення пенсії у розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком.

Постановою Калуського міськрайонного
суду Івано-Франківської області від 24
листопада 2010 року, залишеною без змін
ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 17 листопада
2011 року, позво задоволено частково:
визнано протиправною відмову
Управління Пенсійного фонду України в
місті Калуші Івано-Франківської
області щодо виплати позивачу
підвищення до пенсії як дитині війни, в
розмірі, встановленому статтею 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни", та зобов'язано здійснити
нарахування та виплату позивачеві,
починаючи з 02.05.2010, відповідно до статті
6 Закону України "Про соціальний захист
дітей війни", виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком,
встановленого статтею 28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", з урахуванням
фактично проведених виплат і
продовжувати нарахування і виплату
позивачу підвищення до пенсії
відповідно до статті 6 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни" на
весь час дії цього Закону; в іншій
частині у задоволенні позову
відмовлено.

У поданій касаційній скарзі Управління
Пенсійного фонду України в місті
Калуші Івано-Франківської області із
посиланням на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просило скасувати оскаржувані судові
рішення та постановити нове, яким
відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги, правильність
правової оцінки обставин справи та
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що скарга не
підлягає задоволенню, з огляду на
наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено та матеріалами справи
підтверджено, що позивач перебуває на
обліку в Управлінні Пенсійного фонду
України в місті Калуші
Івано-Франківської області та
відноситься до соціальної групи дітей
війни.

Відповідно до статті 6 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни"
дітям війни пенсії або щомісячне
довічне грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Законом України від 28.12.2007 №107-VI "Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" статтю 6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" викладено в іншій
редакції, згідно з якою дітям війни
(крім тих, на яких поширюється дія
Закону України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту") до пенсії або щомісячного
довічного грошового утримання чи
державної соціальної допомоги, що
виплачується замість пенсії,
виплачується підвищення у розмірі
надбавки, встановленої для учасників
війни.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22.05.2008 №10-рп/2008 визнано
неконституційним положення пункту 41
розділу ІІ Закону України "Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України", згідно з
яким дітям війни (крім тих, на яких
поширюється дія Закону України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту") до пенсії або
щомісячного довічного грошового
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, виплачується підвищення у
розмірі надбавки, встановленої для
учасників війни, яка, відповідно до
частини четвертої статті 14 Закону
України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту",
становить 10 процентів прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність.

З ухваленням Конституційним Судом
України рішення про визнання
неконституційними положень Закону
України про Державний бюджет України
на 2008 рік ці норми втрачають чинність
та не підлягають застосуванню з дня
ухвалення рішення про їх
неконституційність.

Враховуючи положення Конституції
України щодо дії нормативно-правових
актів у часі, положення статті 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" у редакції 2004 року поновили свою
дію з 22.05.2008.

Таким чином, відповідно до статті 6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" в редакції від 18.11.2004,
чинній у 2009, 2010 роках дітям війни пенсії
або щомісячне грошове утримання чи
державна соціальна допомога, що
виплачується замість неї, підвищується
на 30% мінімальної пенсії за віком.
Протягом 2009, 2010 років жодних
нормативно-правових актів, обмежуючих
права осіб щодо нарахування соціальної
допомоги як дітям війни не прийнято.

З урахуванням викладеного, а також
зважаючи на те, що позивачем не
доведено поважність пропуску нею
строку звернення до суду, колегія
суддів погоджується із висновками
судів попередніх інстанцій щодо
наявності підстав для задоволення
позову за період, починаючи з 02.05.2010.

Законом України "Про внесення змін до
Закону України "Про Державний бюджет
України на 2011 рік" прикінцеві положення
пункту 4 Закону України "Про Державний
бюджет України на 2011 рік" доповнено
певним змістом, яким, серед іншого,
встановлено, що у 2011 році норми і
положення статті 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни"
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України, виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік.

На виконання пункту 7 Закону України
"Про внесення змін до Закону України
"Про Державний бюджет України на 2011 рік"
Кабінетом Міністрів України прийнято
постанову від 06.07.2011 №745 "Про
встановлення деяких розмірів виплат,
що фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету". Дана постанова
набрала чинності 23.07.2011.

У той же час, зважаючи на те, що на
момент судового розгляду справи судом
першої інстанції зазначені
законодавчі зміни ще не відбулися,
колегія суддів вказує на
обґрунтованість позиції судів
попередніх інстанцій щодо не
зазначення кінцевої дати перерахунку
пенсії. Так, із самого визначення
поняття пенсії випливає, що щомісячні
пенсійні виплати здійснюються на
постійній основі, один раз на місяць
протягом невизначеного періоду часу.
Цей вид виплат не є строковим, а тому не
може бути призначений на певний строк.
У цьому випадку визначається лише дата,
з якої особа має право на отримання
пенсії (чи її перерахунок). Кінцевий
термін або строк, на який призначається
пенсія, не може встановлюватись,
оскільки це суперечить самому
визначенню та суті пенсії. Тому виплату
пенсії не може бути обмежено будь-яким
кінцевим терміном або строком,
оскільки це б обмежувало право особи на
отримання державної пенсії та
щомісячної додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка повинна
виплачуватись постійно, один раз на
місяць протягом невизначеного часу та
без встановлення будь-якого терміну
або календарного строку виплати
пенсії.

Зазначена позиція суду касаційної
інстанції узгоджується із позицією
Верховного Суду України, викладеною у
постанові від 19 березня 2013 року у
справі №21-53а13.

У свою чергу, у випадку незрозумілості
судового рішення, у тому числі щодо
періоду здійснення виплати підвищення
пенсії позивачеві, відповідач не
позбавлений можливості звернутися до
суду, який ухвалив рішення, із заявою
про роз'яснення судового рішення в
порядку, передбаченому статтею 170
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Враховуючи викладене, колегія суддів
не вбачає підстав для скасування
судових рішень судів попередніх
інстанцій.

Доводи касаційної скарги висновків
судів першої апеляційної інстанції не
спростовують.

Правова оцінка встановлених обставин
справи судами першої та апеляційної
інстанцій дана вірно, порушень норм
матеріального чи процесуального права
при ухваленні оскаржуваних судових
рішень судами попередніх інстанції не
допущено.

Відповідно до частини третьої статті
220-1 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 220-1, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду в м. Калуші та
Калуському районі Івано-Франківської
області відхилити, а постанову
Калуського міськрайонного суду
Івано-Франківської області від 24
листопада 2010 року та ухвалу
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 17 листопада
2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута в порядку
ст.ст.235-2391 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: