Справа № 11523/09/1570
Суддя: Золотніков О.С.
Дата ухвалення: 2014-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

22 січня 2014 р.м.ОдесаСправа № 2н-11523/09/1570

Категорія: 5.2.2 Головуючий в 1 інстанції:
Катаєва Е. В.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії:

головуючого Золотнікова О.С.,

суддів Осіпова Ю.В. та Скрипченка В.О.,

при секретарі Василенко І.Ю.,

за участю представника позивача
Віноградової С.А., представників
відповідачів Покотило Д.Ю. та Костюка
М.А., прокурора Шевченка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі апеляційні
скарги Південної митниці, Головного
управління Державної казначейської
служби України в Одеській області та
Прокуратури Одеської області на
постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 18 травня 2013
року по справі за адміністративним
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «АЙТІ-СЕРВІС» до
Південної митниці Міндоходів
(правонаступник Південної митниці),
Головного управління Державної
казначейської служби України в
Одеській області (правонаступник
Головного управління Державного
казначейства України в Одеській
області) (третя особа товариство з
обмеженою відповідальністю
«Софт-Макс») за участю прокуратури
Малиновського району м. Одеси про
визнання бездіяльності незаконною та
зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2009 року товариство з
обмеженою відповідальністю
«АЙТІ-СЕРВІС» (далі ТОВ «АЙТІ-СЕРВІС»)
звернулось до суду з позовом до
Південної митниці та Головного
управління Державного казначейства
України в Одеській області (далі ГУ ДКУ
в Одеській області) про визнання
протиправною бездіяльності Південної
митниці щодо повернення надмірно
сплаченого підприємством мита у
розмірі 4747253 грн. 77 коп. та податку на
додану вартість у розмірі 4747253 грн. 92
коп., зобов'язання Південної митниці
надати до ГУ ДКУ в Одеській області
підтвердження щодо зарахування до
Державного бюджету України суми
надмірно сплачених підприємством мита
та податку на додану вартість у
вказаних розмірах та стягнення з
Державного бюджету України через ГУ
ДКУ в Одеській області на користь
позивача надмірно сплачених мита у
розмірі 4747253 грн. 77 коп. та податку на
додану вартість у розмірі 4747253 грн. 92
коп..

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 26 жовтня 2010
року, залишеною без змін ухвалою
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 24 травня 2011
року, відмовлено ТОВ «АЙТІ-СЕРВІС» у
задоволенні позовних вимог.

08 серпня 2012 року ТОВ «АЙТІ-СЕРВІС» до
суду першої інстанції подано заяву про
перегляд за нововиявленими
обставинами постанови Одеського
окружного адміністративного суду від 26
жовтня 2010 року (т. 4 а. с. 121-123).

В обґрунтування перегляду за
нововиявленими обставинами постанови
Одеського окружного адміністративного
суду від 26 жовтня 2010 року заявник
зазначав, що з висновку експертного
дослідження від 13 липня 2012 року № 86
йому стали відомі істотні обставини, що
не були і не могли бути відомі на час
розгляду справи. В резолютивній
частині зазначеного дослідження
встановлено, що нарахування митних
платежів, обчислених Південною
митницею при оформленні вантажних
митних декларацій на поставку товару
Компанією «LUDWIGSON LPP» на адресу TOB
«Софт-Макс» за Контрактом № LDA -09/2007 від
14 вересня 2007 року у розмірі 12910621 грн. 53
коп., документально та нормативно не
обґрунтовано, внаслідок чого митні
платежі, фактично сплачені TOB
«АЙТІ-СЕРВІС» до Державного бюджету
України, необґрунтовано завищені на
суму 9494507 грн. 69 коп..

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 18 травня 2013
року заяву ТОВ «АЙТІ-СЕРВІС»
задоволено. Постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 26
жовтня 2010 року скасовано. Прийнято нову
постанову, якою позовні вимоги ТОВ
«АЙТІ-СЕРВІС» задоволено. Визнано
протиправною бездіяльність Південної
митниці щодо повернення надмірно
сплачених ТОВ «АЙТІ-СЕРВІС» платежів,
які було зараховано до бюджету, у
загальній сумі 9494507 грн. 69 коп.. Стягнуто
з Державного бюджету України на
користь позивача надмірно сплачених до
бюджету ТОВ «АЙТІ-СЕРВІС» мита у сумі
4747253 грн. 77 коп. та податку на додану
вартість у розмірі 4747253 грн. 92 коп., які
було зараховано до бюджету у загальній
сумі 9494507 грн. 69 коп..

Не погоджуючись з постановленим по
справі судовим рішенням, представник
Південної митниці в апеляційній скарзі
зазначає, що судом першої інстанції
неповно з'ясовано обставини, що мають
значення для справи, висновки суду не
відповідають обставинам справи, і, крім
того, судом при вирішенні справи
порушено норми матеріального та
процесуального права. Так, судом не
враховано положення Митного кодексу
України, Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами», Положення про
вантажну митну декларацію,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 09 червня 1997 року
№ 574, Порядку декларування митної
вартості товарів, які переміщуються
через митний кордон України, та подання
відомостей для її підтвердження,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 20 грудня 2006 року
№ 1766, Порядку оформлення й
використання Картки відмови в
прийнятті митної декларації, митному
оформленні чи пропуску товарів і
транспортних засобів через митний
кордон України, затвердженого наказом
Державної митної служби України від 12
грудня 2005 року № 1227, та Інструкції про
порядок заповнення вантажної митної
декларації, яка затверджена наказом
Державної митної служби України від 09
липня 1997 року № 307. Також судом першої
інстанції безпідставно покладено в
основу рішення висновок експерта, який
не відповідає вимогам процесуального
законодавства, а саме експертом надано
оцінку діям суб'єкта владних
повноважень, що виходить за межі його
компетенції.

Представник Головного управління
Державної казначейської служби
України в Одеській області в
апеляційній скарзі зазначає, що судом
першої інстанції при вирішенні справи
порушено норми матеріального права, а
саме ст. ст. 2, 23, 43, 45 Бюджетного кодексу
України та розділу ІІІ Порядку
повернення платникам податків коштів,
що обліковуються на відповідних
рахунках митного органу як
передоплата, і митних та інших
платежів, помилково та/або надмірно
сплачених до бюджету, контроль за
справлянням яких здійснюється митними
органами, затвердженого наказом
Державної митної служби України від 20
липня 2007 року № 618, щодо обов'язковості
отримання органом Державної
казначейської служби України висновку
митних органів для повернення з
Державного бюджету України надмірно
сплаченого мита та податку на додану
вартість. Судом не враховано, що ГУ ДКС
України в Одеській області відповідний
висновок від Південної митниці про
повернення з Державного бюджету
України на користь позивача коштів
надмірно сплаченого мита у загальній
сумі 9494507 грн. 69 коп. не отримувало, а
тому не мало жодних підстав на
здійснення операцій щодо повернення
спірної грошової суми.

Заступник прокурора Одеської області в
апеляційній скарзі зазначає, що при
вирішенні справи судом першої
інстанції порушено норми
матеріального та процесуального права.
Так, судом не прийнято до уваги вимоги
ст. ст. 260, 262, 265-272 Митного кодексу
України, Порядку декларування митної
вартості товарів, які переміщуються
через митний кордон України, та подання
відомостей для її підтвердження,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 20 грудня 2006 року
№ 1766, Порядку здійснення митного
контролю та митного оформлення товарів
із застосуванням вантажної митної
декларації, затвердженого наказом
Державної митної служби України від 20
квітня 2005 року № 314, та Порядку роботи
посадових осіб митного органу при
здійсненні контролю за правильністю
визначення митної вартості товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, затвердженого наказом
Державної митної служби України від 24
червня 2009 року № 602, щодо порядку
прийняття вантажної митної декларації
та визначення митної вартості товару.
Крім того, судом безпідставно залишено
поза увагою, що об'єктами дослідження
судової економічної експертизи, на
підставі висновку якої задоволено
позов ТОВ «АЙТІ-СЕРВІС», є документи
про економічну діяльність
підприємства. Встановлення же
фактичних обставин справи, а також
оцінка законності дій органу державної
влади виходить за межі компетенції
експерта.

У зв'язку з викладеним в апеляційних
скаргах представників відповідачів та
прокурора ставиться питання про
скасування постанови суду першої
інстанції з винесенням нової постанови
про відмову у задоволенні позовних
вимог у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, виступи
представників відповідачів та
прокурора в підтримку поданих
апеляційних скарг, а також
представника позивача про залишення
постанови суду першої інстанції без
змін, розглянувши матеріали справи та
перевіривши доводи апеляційних скарг,
суд апеляційної інстанції приходить до
висновку про відсутність підстав для
їх задоволення.

Судом встановлено, що ТОВ «АЙТІ-СЕРВІС»
зареєстровано виконавчим комітетом
Іллічівської міської ради Одеської
області, що підтверджується свідоцтвом
про державну реєстрацію серії АОО №
647336 від 11 вересня 2007 року. Відповідно до
свідоцтва № 100065375 від 18 вересня 2007 року
позивач є платником податку на додану
вартість (т. 1 а. с. 53-54).

14 вересня 2007 року між ТОВ «Софт-Макс» та
позивачем укладено договір комісії за
№ АСМ-14/09, відповідно до якого ТОВ
«АЙТІ-СЕРВІС» зобов'язується від свого
імені та за рахунок ТОВ «Софт-Макс» за
винагороду придбати, поставити та
здійснити митне оформлення товару в
строки, на умовах і за ціною,
передбаченою цим договором (т. 1 а. с. 75 -
77).

На виконання вимог вищезазначеного
договору, позивачем 14 вересня 2007 року
укладено Контракт за № LDA- 09/2007 з
Компанією «LUDWIGSON LLP», GB (продавець),
відповідно до якого «Продавець»
зобов'язується поставляти, а
«Покупець» (позивач) приймати й
оплачувати товар відповідно до
специфікації поставки або інвойсів.
Валюта контракту - долари США, валюта
платежу - долари США або Євро (п. 2.3, 3.2
контракту). Ціна товару визначається
для кожної партії та зазначається в
інвойсах на конкретну поставку. Умови
поставки - СIP, СIF, DDU, DAF, CPT кордон України
(в редакції ІNCOTERMS - 2000) (п. 4.4 контракту)
(т. 1 а. с. 71-74).

На підставі вказаного контракту
Компанією «LUDWIGSON LLP» підприємству ТОВ
«Софт-Макс» були поставлені
транспортні засоби загальною
фактурною вартістю 6696401 грн..

На виконання вимог названих вище
договору та контракту, відповідно до
інвойсів, виданих Компанією «LUDWIGSON LLP»,
позивачем на поставлені ТОВ
«Софт-Макс» транспортні засоби,
загальною фактурною вартістю 6696401 грн.,
підготовлені та надані до митного
органу вантажні митні декларації, в
яких визначено митну вартість товару
за 6-им (резервним) методом і вона склала
25685416 грн. 05 коп., у зв'язку з чим
позивачем сплачено мито у розмірі 6421354
грн. 02 коп. та податок на додану
вартість у розмірі 6489267 грн. 51 коп..

20 серпня 2009 року позивач звернувся до
Південної митниці із заявою про
повернення надмірно сплачених мита та
ПДВ на загальну суму 9442098 грн. 38 коп. (т. 1
а. с. 78), на яку відповіді не отримав.

Задовольняючи заяву позивача про
скасування постанови Одеського
окружного адміністративного суду від 26
жовтня 2010 року за нововиявленими
обставинами, суд першої інстанції
правильно виходив з того, що наведені в
обґрунтування заяви обставини є
нововиявленими, оскільки вони
являються істотними для справи, однак,
у зв'язку з тим, що експертно-економічні
дослідження по справі не призначались,
ці обставини не були і не могли бути
відомі заявнику на час її розгляду.

При цьому при вирішенні справи
окружний адміністративний суд
надійшов до обґрунтованих висновків
про те, що зміст контролю правильності
визначення митної вартості товарів
передбачає реагування митного органу
на завищення декларантом митної
вартості з метою запобігання надмірній
сплаті ним податків і зборів, у зв'язку
з чим відповідач повинен був не
допустити надмірної сплати позивачем
податків і зборів, або у випадку
допущення переплати, повинен був вжити
заходів для повернення зайво сплачених
коштів.

Так, відповідно до ст. 67 Конституції
України кожен зобов'язаний сплачувати
податки та збори в порядку і розмірах,
встановлених Законом.

На момент виникнення спірних
правовідносин засади організації та
здійснення митної справи в Україні,
регулювання економічних,
організаційних, правових, кадрових та
соціальних аспектів діяльності митної
служби України було врегульовано
Митним кодексом України 2002 року (далі
МК України).

Згідно ст. 259 названого Кодексу митною
вартістю товарів, які переміщуються
через митний кордон України, є їх ціна,
що була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари, обчислена
відповідно до положень цього Кодексу.

На підставі ч. 1 ст. 261 МК України
відомості про митну вартість товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, використовуються для
нарахування податків і зборів
(обов'язкових платежів), ведення митної
статистики, а також у відповідних
випадках для розрахунків у разі
застосування штрафів, інших санкцій та
стягнень, встановлених законами
України.

Відповідно до ч. 1 ст. 262 Кодексу митна
вартість товарів і метод її визначення
заявляються (декларуються) митному
органу декларантом під час переміщення
товарів через митний кордон України
шляхом подання декларації митної
вартості.

Згідно ст. 266 МК України визначення
митної вартості товарів, які
імпортуються в Україну, здійснюється
за такими методами: за ціною договору
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції); за ціною договору
щодо ідентичних товарів; за ціною
договору щодо подібних (аналогічних)
товарів; на основі віднімання вартості;
на основі додавання вартості
(обчислена вартість); резервного.

Основним є метод визначення митної
вартості товарів за ціною договору
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції). Кожен наступний
метод застосовується, якщо митна
вартість товарів не може бути
визначена шляхом застосування
попереднього методу. У разі
неможливості застосування жодного з
методів 1-5, митна вартість визначається
за резервним методом відповідно до
вимог, установлених статтею 273 Митного
Кодексу України.

Відповідно до ст. 267 МК України митною
вартістю за ціною договору щодо
товарів, які імпортуються, є вартість
операції, тобто ціна, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за товари,
якщо вони продаються на експорт в
Україну, скоригована в разі потреби
відповідно до частини другої цієї
статті. Ціна, що була фактично сплачена
або підлягає сплаті, - це загальна сума
всіх платежів, які були здійснені або
які повинні бути здійснені покупцем
оцінюваних товарів на користь продавця
та/або на користь продавця через третіх
осіб, та/або на пов'язаних з продавцем
осіб. Такі платежі можуть бути
здійснені прямо або опосередковано
шляхом переказу грошей, акредитиву,
інкасування або за допомогою інших
розрахунків (вексель, передача цінних
документів тощо).

Згідно ч. 3 ст. 266 МК України якщо митна
вартість не може бути визначена за
методом 1 згідно з положеннями статті 267
цього Кодексу, проводиться процедура
консультацій між митним органом та
декларантом з метою обґрунтованого
вибору підстав для визначення митної
вартості відповідно до вимог статей 268
і 269 цього Кодексу. У ході таких
консультацій митний орган та декларант
можуть здійснити обмін наявною у
кожного з них інформацією за умови
додержання вимог щодо її
конфіденційності.

Цією ж статтею передбачається, що у
разі неможливості визначення митної
вартості товарів, які імпортуються в
Україну, відповідно до вимог статей 268 і
269 цього Кодексу за основу може братися
або ціна, за якою оцінювані ідентичні
або подібні (аналогічні) товари були
продані в Україні не пов'язаному з
продавцем покупцю відповідно до вимог
статті 271, або обчислена відповідно до
вимог статті 272 цього Кодексу вартість
товарів.

При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.
Методи на основі віднімання та
додавання вартості (обчислена
вартість) можуть застосовуватися у
будь-якій послідовності на розсуд
декларанта. У разі якщо неможливо
застосувати жоден із зазначених
методів, митна вартість визначається
за резервним методом відповідно до
вимог, установлених статтею 273 цього
Кодексу. Тобто метод 6 (резервний) може
бути використано для визначення митної
вартості товару тільки в разі
неможливості використання 1-5 методів
визначення вартості за умови
додержання процедури визначення
митної вартості, встановленої ч. 3 цієї
статті.

Відповідно до ст. 265 МК України митний
орган здійснює контроль правильності
визначення митної вартості товарів
згідно з положеннями цього Кодексу.
Такий контроль може здійснюватися в
установленому порядку із
застосуванням різних форм, у тому числі
відповідно до статей 60 і 69 цього
Кодексу, після закінчення операцій
митного контролю, оформлення та
пропуску через митний кордон України
товарів і транспортних засобів.
Порядок контролю правильності
визначення митної вартості товарів
після закінчення операції митного
контролю, оформлення та пропуску через
митний кордон України товарів і
транспортних засобів та донарахування
обов'язкових платежів визначається
Кабінетом Міністрів України.

Митний орган має право упевнитися в
достовірності або точності будь-якої
заяви, документа чи декларації, поданої
для цілей визначення митної вартості.
Якщо митний орган дійшов висновку, що
визначена декларантом митна вартість
нижча, ніж прямі витрати на виробництво
цього товару, в тому числі сировини,
матеріалів та/або комплектуючих, які
входять до складу товару, митний орган
має право зобов'язати декларанта
визначити митну вартість іншим
способом, ніж він використав для її
визначення.

Так, відповідно до п. 7 Порядку
декларування митної вартості товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 20 грудня 2006 року № 1766, для
підтвердження заявлених відомостей
про митну вартість товарів декларант
зобов'язаний подати:
зовнішньоекономічний договір
(контракт) і додатки до нього;
рахунок-фактуру (інвойс) або
рахунок-проформу; банківські платіжні
документи (якщо рахунок сплачено), а
також інші платіжні та/або
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;
рішення митного органу про визначення
митної вартості раніше ввезених
ідентичних та/або подібних
(аналогічних) товарів, якщо воно
прийнято за одним договором
(контрактом); пакувальні листи; копію
ліцензії на ввезення (вивезення)
товарів, імпорт (експорт) яких підлягає
ліцензуванню.

У разі необхідності для підтвердження
митної вартості товарів на вимогу
митного органу декларант зобов'язаний
подати додаткові документи (п. 11
Порядку декларування митної вартості
товарів, які переміщуються через
митний кордон України, та подання
відомостей для її підтвердження).

Як встановлено матеріалами справи, в
останній наявні вантажні митні
декларації, в яких у графі 42 зазначена
ціна товару за ціною договору (фактурна
вартість), тобто за першим методом, а в
графі 45 зазначено коригування ціни
товару за шостим методом. Ціна товару
за шостим методом (графа 45) значно вище
ціни товару за першим методом (графа 42).
Платежі до бюджету були сплачені з ціни
товару за шостим методом (графа 45
декларацій), внаслідок чого виникла
надмірна сплата позивачем до бюджету.

При цьому позивачем до митного органу
були надані документи, які
підтверджують правильність обчислення
ціни товару за першим методом, а саме:
договори, інвойси, митні декларації
(графи 42, 44), які наявні в матеріалах
справи.

Враховуючи вищенаведене, Південною
митницею не обґрунтовано та не надано
доказів в підтвердження неможливості
використання методів 1-5 та
необхідності застосування методу 6, що
призвело до надмірної сплати позивачем
мита у сумі 4747253 грн. 77 коп. та податку на
додану вартість у розмірі 4747253 грн. 92
коп..

Факт надмірної сплати позивачем митних
платежів та ПДВ підтверджується
висновком судово-економічної
експертизи від 11 лютого 2013 року № 100088,
призначеної під час розгляду справи
судом першої інстанції, та іншими
матеріалами справи.

Так, відповідно до висновку
судово-економічної експертизи згідно з
інвойсами по контракту від 14 вересня 2007
року № LDA-09/2007, об'єм поставки товарів
Компанією «LUDWIGSON LPP» на адресу TOB
«Софт-Макс» склав 6696401 грн..

Згідно досліджених експертом
вантажних митних декларацій фактурна
вартість товару, поставленого
Компанією «LUDWIGSON LPP» на адресу TOB
«Софт-Макс» склала 6696401 грн., митна
вартість - 25685416 грн. 05 коп., митні
платежі склали 12910621 грн. 59 коп. (6421354 грн.
02 коп. мито та 6489267 грн. 51 коп. ПДВ).

При цьому висновком судово-економічної
експертизи встановлено, що нарахування
митних платежів, обчислених Південною
митницею (правонаступник Південної
регіональної митниці) при оформленні
вантажних митних декларацій на
поставку товару Компанією «LUDWIGSON LPP» на
адресу TOB «Софт-Макс» за Контрактом №
LDA-09/2007 від 14.09.2007 року у розмірі 12910621
грн. 53 коп., документально та нормативно
не обґрунтовані, внаслідок чого митні
платежі, фактично сплачені TOB
«АЙТІ-СЕРВІС» до Державного бюджету
України, необґрунтовано завищені на
суму 9494507 грн. 69 коп. (т. 6 а. с. 2-15).

Вказаний висновок експертизи
узгоджується з іншими наявними в
матеріалах справи доказами,
дослідженими судом першої інстанції,
зокрема поданими декларантом до
митниці документами, необхідними для
митного оформлення товару, у тому числі
зовнішньоекономічним договором
(контрактом) та рахунками-фактурами
(інвойсами), ВМД, в яких зазначена
фактурна (договірна) вартість товару,
які у своїй сукупності документально
підтверджують вартість товару за
першим методом (за ціною договору),
проте митна вартість товару визначена
на підставі 6-го (резервного) методу
визначення митної вартості, з якою
позивачем надмірно сплачені мито та
податок на додану вартість.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

На підставі наведених вище положень
Митного кодексу України та ст. 71 КАС
України при наданні митниці
документів, в яких визначена митна
вартість товару за першим основним
методом (за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які імпортуються)
обов'язок доказування щодо
неможливості застосування цього
методу та послідовного вибору методів
(від першого до шостого) визначення
митної вартості товарів покладається
на суб'єкта владних повноважень.

Проте, Південною митницею під час
розгляду справи не надано жодного
доказу та не обґрунтовано
правомірності митного оформлення
товару позивача за його митною
вартістю, визначеною не за першим, а за
шостим (резервним) методом визначення
митної вартості товару, не доведено
здійснення заходів щодо можливості
застосування послідовного вибору
методів (від першого до шостого)
визначення митної вартості.

В частині 1 статті 1 МК України митні
органи визначено як спеціально
уповноважені органи виконавчої влади в
галузі митної справи, на які відповідно
до цього Кодексу та інших законів
України покладено безпосереднє
здійснення митної справи.

Принципами митного регулювання
відповідно до ст. 4 МК України є,
зокрема, законність та додержання прав
та охоронюваних законом інтересів
фізичних та юридичних осіб.

Таким чином, як правильно зазначив суд
першої інстанції, діяльність митних
органів має бути спрямована, крім
іншого, на забезпечення захисту прав та
інтересів суб'єктів підприємницької
діяльності, який полягає й в
забезпеченні сплати податків і зборів
виключно у розмірах, встановлених
Законом, а не надмірно.

При цьому митний орган повинен був не
допустити надмірної сплати позивачем
податків і зборів, або у випадку
допущення переплати, повинен був вжити
заходів для повернення зайво сплачених
коштів.

Право позивача на оскарження не
залежить від того чи сам він помилково
зазначив митну вартість товару, чи в
результаті вказівки митного органу,
оскільки останній має діяти лише в
спосіб, на підставі та в межах закону.

У зв'язку з митним оформленням товарів
позивача Південною митницею на
підставі митної вартості товару,
визначеною за 6 (резервним) методом, ТОВ
«АЙТІ-СЕРВІС» необґрунтовано завищені
сплачені до бюджету митні платежі на
загальну суму 9494507 грн. 69 коп..

За таких даних висновок суду першої
інстанції про задоволення позовних
вимог ТОВ «АЙТІ-СЕРВІС» є правильним.

Оскільки судом першої інстанції повно
встановлено обставини справи та
ухвалено судове рішення з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, суд апеляційної інстанції на
підставі ст. 200 КАС України залишає
апеляційні скарги без задоволення, а
оскаржену постанову окружного
адміністративного суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги Південної митниці,
Головного управління Державної
казначейської служби України в
Одеській області та Прокуратури
Одеської області залишити без
задоволення, а постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 18
травня 2013 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили негайно після її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий:

Судді: