Справа № 2а-44/11/0519
Суддя: Казначеєв Е.Г.
Дата ухвалення: 2014-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Помогайбо В.О.
Суддя-доповідач - Казначеєв Е.Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2014 року
справа №2а-44/11/0519
приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд колегією суддів у
складі: головуючого судді Казначеєва
Е.Г., суддів Васильєвої І.А., Яманко В.Г.,
розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2
на постанову Жовтневого районного суду
м.Маріуполя Донецької області від 20
листопада 2013 р. у справі № 2а-44/11/0519
(головуючий І інстанції Помогайбо В.О.)
за позовом ОСОБА_2 до Маріупольської
міської ради, третя особа ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про визнання частково
недійсним рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Жовтневого
районного суду м.Маріуполя Донецької
області з позовом до Маріупольської
міської про визнання частково
недійсним рішення Маріупольської
міської ради № 5/21-3845 від 20.05.2008р. "Про
передачу громадянам України у
власність земельних ділянок для
будівництва та обслуговування жилих
будинків та господарських споруд, які
знаходяться у їхній власності в
Жовтневому, Орджонікідзевському,
Приморському та Іллічівському районах
міста" в частині передачі у власність
гр-ну ОСОБА_3 земельної ділянки площею
0,0213га по АДРЕСА_1.

Постановою Жовтневого районного суду
м.Маріуполя Донецької області від 20
листопада 2013 року в задоволені
позовних вимог відмовлено.

Позивач не погодившись з прийнятим
судовим рішенням подав апеляційну
скаргу, в якій просив постанову суду
першої інстанції скасувати та прийняти
нову, якою задовольнити позовні вимоги.
Апеляційна скарга мотивована неповним
встановленням судом обставин справи, а
також порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Всі особи, які беруть участь у справі, у
судове засідання не прибули, хоча вони
були належним чином повідомлені про
дату, час і місце судового засідання,
тому відповідно до п.2 ч.1 ст. 197 КАС
України суд апеляційної інстанції
розглянув справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши доводи
апеляційної скарги, встановила
наступне.

19.03.1998 року ОСОБА_2, на підставі рішення
Маріупольської міської ради від 18.02.1998
року №53/7, виданий державний акт на
право приватної власності на земельну
ділянку, площею 0,0233 га, розташовану за
адресою: АДРЕСА_2, відповідно до якого
межі даної земельної ділянки
складають: від А до Б - домоволодіння
АДРЕСА_1-22,15, від Б до В домоволодіння
АДРЕСА_4, від В до Г домоволодіння
АДРЕСА_5-10,60, від Г до Д домоволодіння
АДРЕСА_6-22,00, від Д до А - землі
Маріупольської міської ради - 10,50.

Відповідно до наявного в технічній
документації плану зовнішніх меж
земельної ділянки АДРЕСА_2, суміжними
користувачами є від А до Б - землі
Маріупольської міської ради, довжиною
9,00, від Б до В домоволодіння АДРЕСА_7,
довжиною 12,00, від В до Г домоволодіння
АДРЕСА_8, довжиною 9,90, від Г до А
домоволодіння АДРЕСА_2, довжиною 22,60.

Відповідно до акту обстеження
державним інспектором Південного
регіонального відділу здійснення
державного контролю за використанням
та охороною земель земельної ділянки
АДРЕСА_2, на час обстеження 02.09.2009 року
фактична площа земельної ділянки на
місцевості не співпадає з площею, що
передана у власність ОСОБА_2, а саме
фактична довжина земельної ділянки з
боку суміжного землекористування б.9
складає 9,90 м., а згідно державного акту
повинна складати 10,60м., фактична
довжина земельної ділянки по АДРЕСА_1
складає 9,70 м., а згідно державного акту
повинна складати 10,50 м.

Відповідно до матеріалів справи ОСОБА_3
на підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом від 29.11.2007р., є
власником житлового будинку з
належними до нього побудовами подвіря,
що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Маріупольської міської ради
від 20.05.2008 року № 5/21-3845 "Про передачу
громадянам України у власність
земельних ділянок для будівництва та
обслуговування жилих будинків та
господарських споруд, які знаходяться
у їхній власності в Жовтневому,
Орджонікідзевському, Приморському та
Іллічівському районах міста", п.1.1.32
передано у власність ОСОБА_3 земельну
ділянку (кадастровий номер
:04:004:0380), площею 213 кв.м. для
будування та обслуговування жилих
будинків, господарських будівель,
споруд, розташовану за адресою:
АДРЕСА_1.

07 липня 2008 року ОСОБА_3 на підставі
рішення Маріупольської міської ради
від 20.05.2008 року № 5/21-3845 виданий
державний акт на право приватної
власності на земельну ділянку, площею
0,0213 га., розташовану за адресою:
АДРЕСА_1, відповідно до якого межі даної
земельної ділянки складають: від А до Б
- землі Маріупольської міської ради,
від Б до В домоволодіння АДРЕСА_7, від В
до Г домоволодіння АДРЕСА_8, від Г до А
домоволодіння АДРЕСА_2.

24 березня 2008 року ОСОБА_3 з метою
оформлення державного акту на право
приватної власності на земельну
ділянку, розташованої за адресою:
АДРЕСА_1, звернувся до ТОВ
«Проектно-експерної фірми «Землі
Приазов'я» з письмовою заявою, яким
була складена технічна документація із
землеустрою щодо складення документів,
що посвідчують право на земельну
ділянку.

Згідно до повідомлення
Маріупольського міжрайонного
природоохоронного прокурора Донецької
області на адресу ОСОБА_2, на підставі
звернення останнього, за результатами
проведеної перевірки було встановлено,
що згідно акту від 19.04.2010 року зовнішні
проміри меж земельної ділянки
відповідають межам вказаним в
державному акті на право власності на
земельну ділянку, таким чином
порушення земельного законодавства
при використанні земельної ділянки
АДРЕСА_1 не встановлено.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з того, що в
матеріалах справи наявна технічна
документація із землеустрою щодо
складання документів, які посвідчують
право ОСОБА_3 на спірну земельну
ділянку, оскаржуване рішення
відповідача прийнято обґрунтовано, з
дотриманням принципу рівності перед
законом, у межах повноважень
відповідача та з дотриманням вимог
земельного законодавства.

Колегія суддів з зазначеним висновком
суду першої інстанції погоджується, з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних та юридичних осіб у
сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку у тому числі органів
державної влади. У справах щодо
оскарження рішень суди перевіряють чи
прийняті вони на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
конституцією та законами України.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України. Суд вирішує справи на
підставі Конституції та законів
України, а також міжнародних договорів,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України.

Згідно до ст.12 Земельного кодексу
України (в редакції на час виникнення
спірних відносин), до повноважень
сільських, селищних, міських рад у
галузі земельних відносин на території
сіл, селищ, міст належить розпорядження
землями територіальних громад.

Статтею 40 цього Кодексу(в редакції на
час виникнення спірних відносин)
встановлено, що громадянам України за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування
можуть передаватися безоплатно у
власність або надаватися в оренду
земельні ділянки для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і гаражного
будівництва в межах норм, визначених
цим Кодексом. Понад норму безоплатної
передачі громадяни можуть набувати у
власність земельні ділянки для
зазначених потреб за
цивільно-правовими угодами.

Відповідно до підпункту в) частини 3
статті 116 Земельного кодексу України (в
редакції на час виникнення спірних
відносин) безоплатна передача
земельних ділянок у власність громадян
провадиться у разі одержання земельних
ділянок із земель державної і
комунальної власності в межах норм
безоплатної приватизації, визначених
цим Кодексом.

Відповідно до частин 6-10 статті 118
Земельного кодексу України(в редакції
на час виникнення спірних відносин)
громадяни, зацікавлені в одержанні
безоплатно у власність земельної
ділянки із земель державної або
комунальної власності для ведення
фермерського господарства, ведення
особистого селянського господарства,
ведення садівництва, будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка), індивідуального
дачного будівництва, будівництва
індивідуальних гаражів у межах норм
безоплатної приватизації, подають
заяву до відповідної районної,
Київської чи Севастопольської міської
державної адміністрації або сільської,
селищної, міської ради за
місцезнаходженням земельної ділянки. У
заяві зазначаються бажані розміри та
мета її використання.

Відповідна місцева державна
адміністрація або сільська, селищна,
міська рада розглядає заяву, а при
передачі земельної ділянки
фермерському господарству - також
висновки конкурсної комісії, і в разі
згоди на передачу земельної ділянки у
власність надає дозвіл на розробку
проекту її відведення.

Проект відведення земельної ділянки
розробляється за замовленням громадян
організаціями, які мають відповідні
дозволи (ліцензії) на виконання цих
видів робіт, у строки, що обумовлюються
угодою сторін.

Проект відведення земельної ділянки
погоджується з органом по земельних
ресурсах, природоохоронним і
санітарно-епідеміологічним органами,
органами архітектури і охорони
культурної спадщини та подається на
розгляд відповідних місцевої
державної адміністрації або органу
місцевого самоврядування.

Районна, Київська чи Севастопольська
міська державна адміністрація або
сільська, селищна, міська рада у
місячний строк розглядає проект
відведення та приймає рішення про
передачу земельної ділянки у
власність.

Згідно ст.. 55 Закону України «Про
землеустрій», встановлення меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) проводиться відповідно до
топографо-геодезичних і
картографічних матеріалів.
Встановлення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості) здійснюється на
основі технічної документації із
землеустрою, якою визначається
місцеположення поворотних точок меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості). Документація із
землеустрою щодо встановлення меж
житлової та громадської забудови
розробляється у складі генерального
плану населеного пункту, проектів
розподілу територій і є основою для
встановлення меж земельних ділянок в
натурі (на місцевості). Межі земельної
ділянки в натурі (на місцевості)
закріплюються межовими знаками
встановленого зразка. У разі, якщо межі
земельних ділянок в натурі (на
місцевості) збігаються з природними та
штучними лінійними спорудами і
рубежами (річками, струмками, каналами,
лісосмугами, шляхами, шляховими
спорудами, парканами, огорожами,
фасадами будівель та іншими лінійними
спорудами і рубежами тощо), межові
знаки можуть не встановлюватися.

Тобто, за приписами зазначених норм
безпосередньо встановлення та
відновлення меж покладається на
землевпорядні організації, які мають
ліцензію на здійснення такого виду
діяльності.

Таким чином, рішення про передачу
земельної ділянки у власність
приймається органами місцевого
самоврядування, за наявною технічною
документацією на земельну ділянку та з
врахуванням меж земельної ділянки в
натурі, встановлення яких здійснюється
на підставі вказаної технічної
документації з урахуванням
місцеположення поворотних точок меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості).

Колегія суддів зазначає, що для
визнання недійсним рішення
відповідача про передачу громадянину
України у власність земельної ділянки
необхідно враховувати чи прийнято
вказане рішення обґрунтовано, з
дотриманням принципу рівності перед
законом, у межах повноважень
відповідача та з дотриманням вимог
земельного законодавства.

Відповідно до висновків додаткової
комплексної будівельно-технічної
експертизи від 26.02.2013 року яку була
проведена в ході розгляду цивільної
справи (провадження №2/263/1/2013) за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи
ОСОБА_3, Управління держкомзему у м.
Маріуполі про визнання недійсним
державного акту про право власності на
земельну ділянку та усунення перешкод
у користуванні власністю шляхом
знесення огорожі, нанести державний
акт на право приватної власності на
земельну ділянку ОСОБА_2 за зведений
кадастровий план земельної ділянки
АДРЕСА_2 та земельної ділянки АДРЕСА_1
не надається можливим, оскільки
Державний акт ОСОБА_2, не має обмінного
файлу з координатами крапок та кутів
поворотів, так як виконаний 19.03.98 року
(до координації Державних актів з
2000-2002р.р.).

Вказаною експертизою встановлено
відсутність координації точок та кутів
повороту на земельну ділянку ОСОБА_2,
розташовану по АДРЕСА_1 відповідно до
державного акту про право приватної
власності на земельну ділянку №2701-0368
від 19.03.1998 року. У зв'язку з чим
встановити чи мається накладення меж
на земельну ділянку, вказаного в
державному акті про право власності на
земельну ділянку ОСОБА_4 на межі
земельної ділянки АДРЕСА_2, вказаних в
державному акті на право власності на
земельну ділянку ОСОБА_2, не надається
можливим.

Межі ділянки по державному акту про
право власності на земельну ділянку
ОСОБА_2 не відповідає фактичним межам
між земельними ділянками домоволодінь
АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, АДРЕСА_2 та АДРЕСА_6,
а також АДРЕСА_2 та АДРЕСА_5.

Враховуючи вищевикладене, та
невідповідність державного акту про
право власності на земельну ділянку
АДРЕСА_6 фактичним її межам (в тому
числі між земельними ділянками
домоволодінь АДРЕСА_6 та АДРЕСА_2), також
відсутність можливості нанесення
земельної ділянки ОСОБА_2 відповідно до
державного акту про право приватної
власності на земельну ділянку №2701-0368
від 19.03.1998 року на кадастрову зйомку,
неможливо зробити однозначний
висновок, що земельні ділянка ОСОБА_2
зменшений тільки за рахунок накладення
на нього земельної ділянки ОСОБА_4
(а.с.58-61 т.2),

З висновку експертизи вбачається, що
межі земельної ділянки ОСОБА_2 не
відповідає фактичним межам між
земельними ділянками домоволодінь
АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, АДРЕСА_2 та АДРЕСА_6,
а також АДРЕСА_2 та АДРЕСА_5 та
зазначено, що неможливо зробити
однозначний висновок, що земельна
ділянка ОСОБА_2 зменшений тільки за
рахунок накладення на нього земельної
ділянки ОСОБА_4

Таким чином, вказаним висновком
встановлено, що земельна ділянка
ОСОБА_2 зменшена за рахунок накладення
інших земельних ділянок, які
знаходяться в межах з земельною
ділянкою позивача, а не тільки ОСОБА_3,
зробити висновок за рахунок накладення
яких земельних ділянок відбулось
зменшення земельної ділянки позивача
не вбачається можливості через
відсутність координації точок та кутів
повороту на земельну ділянку ОСОБА_2
відповідно до державного акту про
право приватної власності на земельну
ділянку №2701-0368 від 19.03.1998 року.

Крім того, аналогічні висновки
містяться у висновках комплексної
будівельно-технічної експертизи
проведеної в ході розгляду цивільної
справи № 2/519/22/2012 за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 Відповідно до висновків цієї
експертизи вбачається, що питання
встановлення меж житлових ділянок не
входе в перелік питань які вирішуються
цією експертизою.

Тобто, без внесення землевпорядною
організацією в технічну документацію
позивача відповідних відомостей щодо
меж земельної ділянки та поворотних
точок, неможливо встановити наявність
чи відсутність порушення права
позивача.

Відповідно до ст.. 107 Земельного кодексу
України, основою для відновлення меж є
дані земельно-кадастрової
документації.

З матеріалів справи вбачається, що 24
березня 2008р. ОСОБА_3 звернувся до
відповідача із заявою про надання
безоплатно у власність земельної
ділянки площею 0,0213 га. для
обслуговування жилого будинку за
адресою: АДРЕСА_1, до якого було додано
відповідні документи. Спірним рішенням
земельна ділянка була надана ОСОБА_3
площею 0,0213 га.. Як вбачається з
матеріалів справи, при прийнятті
рішення відповідачем було враховано
технічну документацію плану зовнішніх
меж земельної ділянки

Позивачем не надано суду доказів, що
межі, належній ОСОБА_2 земельної
ділянки були зменшені в результаті
саме передачі рішенням відповідача у
власність ОСОБА_3 земельної ділянки, та
те, що до земельної ділянки ОСОБА_3
передана частина земельної ділянки
ОСОБА_2

Крім того, як зазначалось вище, згідно з
повідомленням Маріупольського
міжрайонного природоохоронного
прокурора Донецької області, за
результатами проведеної перевірки
було встановлено, що зовнішні проміри
меж земельної ділянки відповідають
межам вказаним в державному акті на
право власності на земельну ділянку,
таким чином порушення земельного
законодавства при використанні
земельної ділянки АДРЕСА_1 не
встановлено.

З рахуванням вище встановлених
обставин, колегія суддів погоджується
з висновком суду першої інстанції, що
оскаржуване рішення відповідача
прийнято обґрунтовано, з дотриманням
принципу рівності перед законом, у
межах повноважень відповідача та з
дотриманням вимог земельного
законодавства.

Враховуючи вищевикладене, судова
колегія прийшла до висновку, що рішення
першої інстанції відповідає вимогам
матеріального та процесуального права
і не може бути скасовано чи змінено з
підстав, що наведені в апеляційній
скарзі, судом перевірено доводи сторін,
дано їм вірну оцінку, постанова суду є
законною і обґрунтованою, доводами
апеляційної скарги висновки викладені
в судовому рішенні не спростовуються,
підстави для скасування
постановленого по справі судового
рішення відсутні.

З урахуванням викладеного, керуючись
статтями 159, 160, 184, 195, 196, 197, 198, 200, 205, 206, 211,
212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

У Х В А
Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову
Жовтневого районного суду м.Маріуполя
Донецької області від 20 листопада 2013 р.
у справі № 2а-44/11/0519 залишити без
задоволення.

Постанову Жовтневого районного суду
м.Маріуполя Донецької області від 20
листопада 2013 р. у справі № 2а-44/11/0519
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь в справі, та
може бути оскаржена безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий суддя
Е.Г.Казначеєв

Судді
І.А.Васильєва

В.Г.Яманко