Справа № 826/20847/13-а
Суддя: Амельохін В.В.
Дата ухвалення: 2014-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 лютого 2014 року 11:27
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Амельохіна В.В.,
при секретарі Грабовському В.А.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу
за позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю «Локсервіс»
доДержавної податкової інспекції у
Печерському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві
провизнання протиправними та
скасування податкових повідомлень -
рішень від 05.11.2013р.,за участю:
представника позивача - Чиж С.С.
представника відповідача - Сперкач С.В.
На підставі частини третьої статті 160
Кодексу адміністративного судочинства
України в судовому засіданні 6 лютого
2014 року проголошено вступну та
резолютивну частини постанови
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Локсервіс» (далі по
тексту - позивач) звернулось з позовом
до Державної податкової інспекції у
Печерському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві (далі
по тексту - відповідач) про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення - рішення від
В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що оскаржуване податкове
повідомлення - рішення прийнято
відповідачем протиправно, а тому
підлягає скасуванню.
В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав.
Відповідач проти заявленого позову
заперечив, посилаючись на те, що
оскаржуване податкове повідомлення -
рішення прийнято правомірно.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, Окружний
адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідачем проведено перевірку
ТОВ «Локсервіс» за результатами якої
22.10.2013р. складено акт №544/26-55-22-07/32850324 про
результати документальної
позапланової невиїзної перевірки з
питань правильності обчислення
податку а додану вартість при
взаємовідносинах з ТОВ «Каскад МТ» () за період липень 2013 року
(далі по тексту - Акт перевірки).

Актом перевірки встановлено
порушення ст. 185, п. 198.3, 198.6 статті 198, п.
201.4, 201.10 статті 201 ПК України, що
призвело до завищення суми від'ємного
значення ПДВ на суму 244 785грн. за липень
2013 року.

На підставі встановленого
порушення відповідачем 05.11.2013р.
прийнято податкове повідомлення -
рішення №7, яким позивачу
зменшено розмір від'ємного значення
ПДВ в розмірі 244 785грн. за липень 2013 року.

Частиною другою статті 19 Конституції
України передбачено, що органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до частини третьої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Судом встановлено, що в перевіряємому
періоді позивач уклав договір поставки
з ТОВ «Каскад МТ»: №2507-1 від 23.07.2013р.,
відповідно до якого Продавець (ТОВ
«Каскад МТ») продає, а Покупець
(позивач) приймає й оплачує Продавцеві
партію товару, в асортименті, кількості
й за ціною згідно видаткових накладних,
прикладених до даного Договору та є
його невід'ємною частиною. Покупець
зобов'язується прийняти цей товар й
оплатити його на умовах викладених у
даному Договорі.

ТОВ «Каскад МТ» на виконання умов
вказаного договору виписані податкові
накладні: №17 від 25.07.2013р., №14 від
22.07.2013р., видаткові накладні: №РН-0000013
від 25.07.2013р., №РН-0000010 від 22.07.2013р.,
товарно - транспортна накладна від
25.07.2013р., від 22.07.2013р.

В судовому засіданні представник
відповідача пояснив, що дані
податкових накладних та дані товарно -
транспортних накладних не співпадають.

Як вбачається з матеріалів справи
відповідач дійшов висновку про
завищення позивачем суми від'ємного
значення ПДВ на суму 244 785грн. за липень
2013 року на підставі того, що ДПІ у
Солом'янському району ГУ Міндоходів у
м. Києві складено акт №925/26-58-22-01-17/38791961
від 07.10.2013р. про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
«Каскад МТ» щодо документального
підтвердження господарських відносин
та їх реальності та повноти
відображення в обліку за період з
01.07.2013р. по 31.07.2013р.

Відповідно до вказаного акту
№925/26-58-22-01-17/38791961 підприємство не
знаходиться за адресою: м. Київ,
Повітрофлотський проспект, 92-Б, у
зв'язку з чим складено довідку форми 2.

Перевіркою встановлено відсутність
об'єктів оподаткування по операціях з
придбання товарів (послуг) у
підприємств - постачальників та
покупців та по операціях з продажу цих
товарів (послуг) підприємствам -
покупцям за жовтень 2012 року в розумінні
ст. 22, 138, 185, 188 ПК України.

Згідно даних «Системи
автоматизованого співставлення
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів» за
період липень 2013 року податковий
кредит за рахунок постачальників не
сформовано.

Відповідно до листа Вищого
адміністративного суду України від
02.06.2011р. № 742/11/13-11, згідно з п.44.1 ст.44 ПК
України для цілей оподаткування
платники податків зобов'язані вести
облік доходів, витрат та інших
показників, пов'язаних з визначенням
об'єктів оподаткування та/або
податкових зобов'язань, на підставі
первинних документів, регістрів
бухгалтерського обліку, фінансової
звітності, інших документів, пов'язаних
з обчисленням і сплатою податків і
зборів, ведення яких передбачено
законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Статтею 2 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" від 16.07.99р. № 996-XIV
(із змінами та доповненнями) зазначено,
що сфера дії Закону поширюється на всіх
юридичних осіб створених відповідно до
законодавства України, незалежно від
їх організаційно-правових форм і форм
власності, які зобов'язані вести
бухгалтерський облік та подавати
фінансову звітність згідно з
законодавством.

Виходячи з вимог п.2 ст. 3 "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" бухгалтерський
облік є обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.

Необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначена п. 1.2 ст. 1, п. 2.1 ст.
2 Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.95р. №88 і зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України від
05.06.95р. за №168/704, первинні документи:

- це письмові свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації на їх проведення.

Статтею 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" від 16.07.99р. №996-XIV
(із змінами та доповненнями)
встановлено вимоги до первинних
документів, які є підставою для
бухгалтерського та податкового обліку.
Згідно з даною нормою, підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Дія контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Такі первинні документи повинні мати
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Згідно з п. 2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24 травня 1995р. №88, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 5 червня
1995р. за №168/704 первинні документи (на
паперових і машинозчитуваних носіях
інформації) для надання їм юридичної
сили і доказовості повинні мати такі
обов'язкові реквізити; назва
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), код форми, дата і місце
складання, зміст господарської
операції та її вимірники (у
натуральному і вартісному виразі),
посади, прізвища і підписи осіб,
відповідальних за дозвіл та здійснення
господарської операції і складання
первинного документа.

Відповідно до п.2.15 та п.2.16
вищевказаного Положення забороняється
приймати до виконання первинні
документи на операції, що суперечать
законодавчим та нормативним актам.

Таким чином, для надання юридичної сили
і доказовості, первинні документи
повинні бути складені відповідно до
вимог чинного законодавства та не
порушувати публічний порядок,
встановлений Законом України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" від 16.07.99р. № 996-XIV
(із змінами та доповненнями).

Враховуючи вищевикладене, позивачем не
підтверджено фактичне здійснення
постачання, приймання-передачі та
оприбуткування товарно-матеріальних
цінностей по договірним
взаємовідносинам з вказаним
контрагентом.

Згідно з п. 138.2 статті 138 ПК України
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

У разі якщо платник податку
здійснює виробництво товарів,
виконання робіт, надання послуг з
довготривалим (більше одного року)
технологічним циклом виробництва за
умови, що договорами, укладеними на
виробництво таких товарів, виконання
робіт, надання послуг, не передбачено
поетапної їх здачі, до витрат звітного
податкового періоду включаються
витрати, пов'язані з виробництвом таких
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг у цьому періоді.

Платник податку для визначення
об'єкта оподаткування має право на
врахування витрат, підтверджених
документами, що складені нерезидентами
відповідно до правил інших країн.

Згідно з п. 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними.

Пунктом 201.4 статті 201 Податкового
кодексу України передбачено, що
податкова накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг.

Відповідно до п. 201.6 статті 201
Податкового кодексу України податкова
накладна є податковим документом і
одночасно відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Згідно з п. 198.3 статті 198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Таким чином, розмір податкового
зобов'язання продавця товарів (послуг)
по господарським операціям, проведеним
з кожним контрагентом - покупцем у
окремому звітному періоді, має
дорівнювати розміру податкового
кредиту такого покупця,
задекларованого за такий звітний
період, що передбачає відображення
покупцем отриманої податкової
накладної у реєстрі отриманих
податкових накладних цього звітного
періоду.

Згідно з п.п. 139.1.9 п. 139.1 статті 139 ПК
України не включаються до складу
витрат: витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Відповідно до листа Вищого
адміністративного суду України від
02.06.2011, № 742/11/13-11 "Щодо однакового
застосування адміністративними судами
окремих приписів Податкового кодексу
України та Кодексу адміністративного
судочинства України" будь-які
документи (у тому числі договори,
накладні, рахунки тощо) мають силу
первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України від
16.07.99 N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні"
господарською операцією є дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового
стану платника податків як обов'язкова
ознака господарської операції
кореспондує з нормами Податкового
кодексу України.

Так, згідно з пунктом 138.2 статті 138
Податкового кодексу України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Тобто необхідною умовою для віднесення
сплачених у ціні товарів (послуг) сум
податку на додану вартість є факт
придбання товарів та послуг із метою їх
використання в господарській
діяльності.

Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені і підтверджені належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Крім того, суд зазначає, що податкові
накладні є обов'язковими первинними
документами, але не вичерпними,
оскільки предмет доказування у справі,
що розглядається, становлять
обставини, що підтверджують або
спростовують реальність здійснення
самої господарської операції (поставки
товару), а відтак і обґрунтованість
визначення податкового кредиту
позивача (дана позиція також викладена
в постанові верховного Суду України
від 27.03.2012р. по справі за позовом ПП
«Ангар»).

В ході розгляду справи судом
встановлено, що операції між позивачем
та контрагентом не мали реального
характеру. Фактично перевіркою
встановлено документування операцій
по регістрах бухгалтерського обліку,
які стосуються лише факту
перерахування грошових коштів.
Контрагентом перераховувались кошти
без мети реального настання правових
наслідків, з метою зниження об'єкту
оподаткування, несплати податків, у
зв'язку з чим дії підприємства призвели
до втрат дохідної частини Державного
бюджету України.

Судом в якості свідка по справі
викликався директор ТОВ «Каскад МТ»,
проте, останній до суду не з'явився,
будь - яких пояснень не надав.

Таким чином, суд погоджується з
висновками податкового органу
викладеними в Акті перевірки.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що позивачем не доведена реальність
господарських операцій, оскільки не
підтверджується час здійснення
операції, відсутні трудові ресурси,
виробниче обладнання, транспортне та
торгівельне обладнання, а також
складені первинні документи не
відповідають вимогам встановленим
статтею 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні".

На думку суду відповідач виконав
покладений на нього обов'язок щодо
доказування правомірності прийнятого
ним податкового повідомлення-рішення
від 05.11.2013р. №7, а тому
адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Локсервіс» вважається таким, що не
підлягає задоволенню.

Оскільки судове рішення ухвалене
на користь суб'єкта владних
повноважень, судові витрати,
відповідно з частини другої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, відсутні.

На підставі викладеного,
керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163
Кодексу адміністративного судочинства
України, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову Товариству з
обмеженою відповідальністю
«Локсервіс» відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими ст. ст.
185-187 Кодексу адміністративного
судочинства України, шляхом подання
через суд першої інстанції апеляційної
скарги.

Повний текст постанови виготовлений
06.02.2014р.

Суддя
В.В. Амельохін