Справа № 802/4826/13-а
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2014-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

27 січня 2014 р.
Справа № 802/4826/13-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

Головуючого судді:
Дончика Віталія Володимировича,

за участю:

секретаря судового засідання:
Мошняги Валентина Івановича,

представника позивача:
Радзіковської І.Т.,

представників відповідача:
Міровського В.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Барлінек Інвест»
(далі - ТОВ «Барлінек Інвест») до
Віниицької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області (далі - Вінницька ОДПІ) про
скасування податкових
повідомлень-рішень

в с т а н о в и в :

У грудні 2013 року ТОВ «Барлінек Інвест»
звернулось в суд з адміністративним
позовом до Вінницької ОДПІ про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень.

Зазначали, що Вінницькою ОДПІ
проведена планова виїзна перевірка ТОВ
«Барлінек Інвест» з питань дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2012 року по
31.03.2013 року, за результатами якої 04.11.2013
року складено акт №876/22/34004579. 25.11.2013 року
та прийнято податкове
повідомлення-рішення форми "Р" № ,
якими товариству збільшено суму
грошового зобов'язання по податку на
прибуток на суму 3548786 грн. та податкове
повідомлення-рішення форми «П» №
про зменшення суми від'ємного значення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток в сумі 3312140 грн.

На обґрунтування позову заявник
вказує, що податковий орган
неправомірно донарахував податок на
прибуток, оскільки товариство
включаючи до витрат вартість послуг,
отриманих від нерезидента-засновника,
фірми «BARLINEK A.T.", згідно договору «Про
оплату та порядок розрахунків в рамках
договору про підтримку гарантом» від
15.01.2010 року, у вигляді винагороди за
послуги Гарантії відповідно до угоди
Гарантії по отриманому кредиту від
засновника ЄБРР, керувалось
положеннями п. 138.10.2 Податкового
кодексу України, якою передбачено таке
право платника. Також, податковим
органом під час перевірки знято з
валових витрат підприємства вартість
послуг нематеріального характеру,
отриманих від нерезидента, згідно
актів виконаних робіт, складених на
території України, із визначенням
вартості в іноземній валюті. Висновки
відповідача, позивач спростовує
положеннями статті 7 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про систему
валютного регулювання і валютного
контролю» № 15-93 від 19.02.1993 року,
відповідно до якого у розрахунках між
резидентами та нерезидентами в межах
торгівельного обороту
використовується засіб платежу
іноземна валюта.

Інші ж висновки відповідача про
відсутність права на формування
витрат, спростовуються договорами про
надання митних послуг, отриманих від
фізичних осіб-підприємців та кредитним
договором з ЄБРР, згідно якого до
складу витрат включені відсотки за
користування кредитом. Крім того
позивач вказує на ту обставину, що
товариство самостійно включено до
валових доходів відсотки по отриманому
від ЄБРР кредиту, натомість
відповідачем повторно включені ці суми
до складу валового доходу товариства.

Враховуючи зазначене, позивач вважає
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення податкового
органу незаконними, прийнятими з
порушенням норм діючого законодавства
України, та такими що підлягають
скасуванню.

В судовому засіданні представники
позивача, з підстав викладених в
позовній заяві та наданих додаткових
поясненнях, позов підтримали та
просили його задовольнити.

Представники відповідача в судовому
засіданні заперечували проти
заявлених позовних вимог та просили
відмовити у їх задоволенні.

Суд, вислухавши пояснення
представників позивача та
відповідачів, дослідивши матеріали
справи, приходить до висновку, що
адміністративний позов підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що Вінницькою ОДПІ
позивачу направлено податкові
повідомлення-рішення № від 25.11.13р.
по визначення підприємству грошового
зобов'язання з податку на прибуток в
сумі 2 838 485 грн. та застосування
штрафних санкцій в сумі 710 301 грн. та
№ від 25.11.13р. про зменшення суми
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток в
сумі 3 312 140 грн. Оскаржувані податкові
повідомлення-рішення винесені за
результатами проведення відповідачем
планової виїзної перевірки ТОВ
«Барлінек Інвест» з питань дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.12р. по
31.03.13р., результати якої оформлено
актом перевірки №876/22/34004579 від 04.11.13р.

У відповідності до зазначеного вище
акту перевірки перевіряючими
встановлено порушення ТОВ «Барлінек
Інвест» п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14, п.44.1 ст.44,
п.138.1, п.138.2 п.п.138.10.2, ст.138.10.3, п.п.138.10.5
п.138.10 ст.138, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139, п.141.2 ст.141,
п.п.134.1.1. п.134.1 ст.134 Податкового кодексу
України, в результаті чого згідно з
висновком акту занижено податок на
прибуток всього у сумі 2 838 485 грн. за 2012
рік та завищено від'ємне значення
об'єкта оподаткування за 1 квартал 2013
року на суму 3 312 140 грн.

У відповідності до висновків акту
перевірки на порушення п.44.1 ст.44, п.138.2
п.п.138.10.2, п.п. ст.138.10.5 п.138.1 ст.138 ПК
України ТОВ «Барлінек Інвест» зайво
віднесено до адміністративних витрат
вартість послуг, отриманих від
нерезидента-засновника, фірми «BARLINEK
A.Т.» (Польща) згідно договору «Про
оплату та порядок розрахунків в рамках
договору про підтримку гарантом» від
15.01.10р. у вигляді винагороди за послуги
Гарантії відповідно до угоди Гарантії -
Deed Guarantee and indenmmity Deed Guarantee indenmmity по
отриманому кредиту від засновника ЄБРР
за 2012 рік в сумі 8 110 430 грн. та за 1
квартал 2013 року в сумі 1 511 421 грн. Згідно
з умовами вказаного договору «BARLINEK A.Т.»
надав гарантію по кредитному договору
між Європейським банком реконструкції
та розвитку та ТОВ «Барлінек Інвест» і
зобов'язався заплатити на вимогу ЄБРР
всі зобов'язання, що вимагаються по
відношенню до ТОВ «Барлінек Інвест».
При цьому, як вбачається з акту
перевірки, підставою не врахування
витрат по даній угоді у складі валових
витрат виробництва є твердження
податкового органу про недоцільність
укладання такого договору, оскільки
при укладанні кредитної угоди з ЄБРР
06.11.06р. було укладено Іпотечний договір
№2 від 07.02.07р., а тому фактично кредитне
зобов'язання є забезпеченим. Зважаючи
на наявність інших законодавчо
визначених засобів впливу на боржників
щодо стягнення заборгованості
укладення Гарантійного договору не є
обов'язковим для підприємства.

Визначаючись щодо позовних вимог в
частині даного порушення, суд виходив з
наступного.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Податковий кодекс України (далі - ПК
України) регулює відносини, що
виникають у сфері справляння податків
і зборів, зокрема, визначає вичерпний
перелік податків та зборів, що
справляються в Україні, та порядок їх
адміністрування, платників податків та
зборів, їх права та обов'язки,
компетенцію контролюючих органів,
повноваження і обов'язки їх посадових
осіб під час здійснення податкового
контролю, а також відповідальність за
порушення податкового законодавства.

Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1
статті 14 ПК України господарська
діяльність - діяльність особи, що
пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

Згідно підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті
14 ПК України витрати - сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Підпунктом 14.1.56 пункту 14.1 статті 14 ПК
України визначено, що доходи - загальна
сума доходу платника податку від усіх
видів діяльності, отриманого
(нарахованого) протягом звітного
періоду в грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах як на території
України, її континентальному шельфі у
виключній (морській) економічній зоні,
так і за їх межами.

У відповідності зі ст.560 Цивільного
кодексу України за гарантією банк, інша
фінансова установа, страхова
організація (гарант) гарантує перед
кредитором (бенефіціаром) виконання
боржником (принципалом) свого
обов'язку. Гарант відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником. Тобто, гарантія в цивільному
праві - це передбачене законом або
договором зобов'язання, через яке
фізична або юридична особа відповідає
перед кредиторами повністю або
частково в разі невиконання або
неналежного виконання зобов'язання
боржником.

Статтею 567 ЦК України визначено право
гаранта на оплату послуг, наданих ним
боржникові. За приписами пункту 138.2
статті 138 ПК України витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу. У разі якщо платник
податку здійснює виробництво товарів,
виконання робіт, надання послуг з
довготривалим (більше одного року)
технологічним циклом виробництва за
умови, що договорами, укладеними на
виробництво таких товарів, виконання
робіт, надання послуг, не передбачено
поетапної їх здачі, до витрат звітного
податкового періоду включаються
витрати, пов'язані з виробництвом таких
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг у цьому періоді. Платник податку
для визначення об'єкта оподаткування
має право на врахування витрат,
підтверджених документами, що складені
нерезидентами відповідно до правил
інших країн.

При цьому пунктом 138.10 статті 138 ПК
України визначено, що до складу інших
витрат включаються: пп.138.10.2 п.138 ст.138 ПК
України - адміністративні витрати,
спрямовані на обслуговування та
управління підприємством та визначені
пп.138.10.5 п.138 ст.138 ПК України - фінансові
витрати, до яких належать витрати на
нарахування процентів (за користування
кредитами та позиками, за випущеними
облігаціями та фінансовою орендою) та
інші витрати підприємства в межах норм,
встановлених цим Кодексом, пов'язані із
запозиченнями (крім фінансових витрат,
які включені до собівартості
кваліфікаційних активів відповідно до
положень (стандартів) бухгалтерського
обліку). Вказана норма не містить
обмежень щодо операцій зі сплати
винагороди за гарантійними угодами,
пов'язаними із запозиченнями.

В свою чергу абз.7 пункту 3 Наказу
Міністерства фінансів України «Про
затвердження Положення (стандарту)
бухгалтерського обліку 31 «Фінансові
витрати» від 28 квітня 2006 року № 415
передбачено Фінансові витрати -
витрати на проценти та інші витрати
підприємства, пов'язані із
запозиченнями. Із аналізу наведених
норм та умов угоди «Про оплату та
порядок розрахунків в рамках договору
про підтримку гарантом» від 15 січня 2010
року у вигляді винагороди за послуги
Гарантії відповідно до угоди Гарантії -
Deed Guarantee and indenmmity Deed Guarantee indenmmity по
отриманому кредиту від засновника
ЄБРР., укладеної між ТОВ «Барлінек
Інвест» (м. Вінниця) (Бенефіціант) та АТ
Барлінек (Польща) вбачається, що
витрати позивача на виконання даної
угоди є не що інше як інші витрати,
пов'язані із запозиченнями, які, в свою
чергу, пов'язані із господарською
діяльністю позивача. Відповідачем не
заперечується той факт, що кредитні
кошти, надані позивачу на виконання
кредитної угоди б/н від 06.11.06р.,
укладеної між ТОВ «Барлнек Інвест» та
Європейським Банком реконструкції і
розвитку отримані ним на здійснення
господарської діяльності
підприємства. Таким чином, ТОВ
«Барлінек Інвест» в ході формування
витрат, що враховуються при визначенні
об'єкта оподаткування не було порушено
вимог п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14, п.44.1 ст.44, п.138.1,
п.138.2 п.п.138.10.2, ст.138.10.3, п.п.138.10.5 п.138.10
ст.138, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139, п.141.2 ст.141,
п.п.134.1.1. п.134.1 ст.134 Податкового кодексу
України щодо порядку формування
валових витрат підприємства по даній
операції.

Враховуючи положення статей 6 та 627
Цивільного кодексу України, якими
передбачено свободу договору,
відповідно до якої сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, суд не бере
до уваги твердження відповідача про
недоцільність укладання угоди «Про
оплату та порядок розрахунків в рамках
договору про підтримку гарантом» від 15
січня 2010 року, оскільки вони не
ґрунтуються на нормах діючого
податкового та цивільного
законодавства.

Також суд не бере до уваги доводи
Вінницької ОДПІ стосовно того, що у ТОВ
«Барлінек Інвест» не було підстав для
включення витрат на винагороду АТ
Барлінек за угодою «Про оплату та
порядок розрахунків в рамках договору
про підтримку гарантом» від 15 січня 2010
року до витрат, що враховуються при
визначенні об'єкта оподаткування у
зв'язку тим, що позивачем не були
вчинені будь-які дії, що стосуються
погашення боргових зобов'язань за
кредитним договором, укладеним із
Європейським банком реконструкції та
розвитку, зважаючи на наступне. Згідно
§2 угоди від 15 січня 2010 року, укладеної
між ТОВ «Барлінек Інвест» (м. Вінниця)
та АТ Барлінек (Польща), ТОВ «Барлінек
Інвест» зобов'язується заплатити
Барлінек винагороду за надану гарантію
розміром 2,5 % під час річного періоду, що
рахується від вартості наданого ЄБРР
кредиту (п.2.1) та буде сплачуватись на
основі підписаного двома сторонами
Акту виконаних послуг виставленого до
31 грудня кожного року, в терміні 90 днів
від дня її виставлення (п.2.3). Зі змісту
вказаної угоди вбачається, що
винагорода за надану гарантію повинна
сплачуватись Позивачем за надану
гарантію, незалежно від того вчинялись
«Гарантом» АТ Барлінек дії щодо
погашення боргових зобов'язань ТОВ
«Барлінек Інвест» за договором кредиту
з Європейським БРР чи ні.

Крім того, у відповідності з підпунктом
4.1.4 пункту 4.1 статті 4 ПК України однією
із засад податкового законодавства
України є презумпція правомірності
рішень платника податку в разі, якщо
норма закону чи іншого
нормативно-правового акта, виданого на
підставі закону, або якщо норми різних
законів чи різних нормативно-правових
актів припускають неоднозначне
(множинне) трактування прав та
обов'язків платників податків або
контролюючих органів, внаслідок чого є
можливість прийняти рішення на користь
як платника податків, так і
контролюючого органу.

Окремо суд вказує на те, що в матеріалах
справи наявні докази про те, що позивач
діяв у відповідності до наданої йому
податковим органом індивідуальної
консультації. Скориставшись правом,
наданим платникам податків
положеннями статті 52 ПК України, ТОВ
«Барлінек Інвест» 19.04.2011 року листом за
№155 звернулось до Державної податкової
адміністрації України із питанням
стосовно того чи має право товариство,
в рамках діючого законодавства,
включати до складу валових витрат (до
01.04.2011 року) та витрат (після 01.04.2011 року)
витрати, пов'язані із сплатою
винагороди Гаранту, що передбачена
договором про гарантійне забезпечення.
Листом від 02.06.2011 року за № /6/15-0516 ДПА
України повідомила про те, що
податковим законодавством передбачено
включення витрат на оплату послуг
поручителя (гаранта) за умови, що вони
пов'язані із господарською діяльністю
товариства.

Згідно пункту 52.1 статті 52 ПК України за
зверненням платників податків
контролюючі органи надають безоплатно
консультації з питань практичного
використання окремих норм податкового
законодавства протягом 30 календарних
днів, що настають за днем отримання
такого звернення даним контролюючим
органом. У відповідності з пунктом 52.2
статті 52 ПК України податкова
консультація має індивідуальний
характер і може використовуватися
виключно платником податків, якому
надано таку консультацію.

Разом з тим, пунктом 53.1 статті 53 ПК
України регламентовано, що не може бути
притягнуто до відповідальності
платника податків, який діяв
відповідно до податкової консультації,
наданої йому у письмовій або
електронній формі, а також
узагальнюючої податкової
консультації, зокрема, на підставі
того, що у майбутньому така податкова
консультація або узагальнююча
податкова консультація була змінена
або скасована. За таких обставин, на
думку суду, висновок податкового
органу про завищення ТОВ «Барлінек
Інвест» витрат, що враховуються при
визначенні об'єкта оподаткування в
декларації з податку на прибуток за 2012
рік та за 1 квартал 2013 року не містить
правового обґрунтування та
спростовується матеріалами справи.

Як встановлено в судовому засіданні та
не заперечується відповідачем,
загальна сума витрат по даній операції
з пов'язаною особою за 2012 рік складає 8
110 430 грн., за 1 квартал 2013 року - 1 511 421 грн.
Саме на ці суми зменшено витрати
позивача податковим органом за
результатами перевірки. У
відповідності до абзацу 2 п.п.153.2.6. п.153.2
ст.153 ПК України витрати, понесені у
зв'язку з продажем/обміном товарів,
виконанням робіт, наданням послуг
пов'язаним з таким платником податку
особам або за операціями з
давальницькою сировиною, визнаються в
розмірі, що не перевищує доходи,
отримані від такого продажу/обміну.
Виходячи з пояснень позивача, ним, з
метою виконання вимог абз.2 п.153.2.6 ст.153
ПК України самостійно було
відкориговано в декларації з податку
на прибуток підприємства за 2012 рік
фінансовий результат по операціях з АТ
«Барлінек» у відповідності до угоди
«Про оплату та порядок розрахунків в
рамках договору про підтримку
гарантом» від 15 січня 2010 року в розрізі
частки питомої ваги доходів від
операцій з пов'язаними особами по
відношенню до загального доходу від
усіх операцій шляхом збільшення доходу
підприємства від операцій з
пов'язаними особами з метою їх
доведення до рівня витрат по операціях
з пов'язаними особами.

Як встановлено при розгляді справи
відповідачем не прийнято до уваги
цього факту при проведенні перевірки.
За результатами перевірки податковим
органом повторно знято з валових
витрат підприємства суму витрат по
гарантіям. Таким чином, висновок
податкового органу щодо порушення ТОВ
«Барлінек Інвест» п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14,
п.44.1 ст.44, п.138.1, п.138.2 п.п.138.10.2, ст.138.10.3,
п.п.138.10.5 п.138.10 ст.138, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139,
п.141.2 ст.141, п.п.134.1.1. п.134.1 ст.134
Податкового кодексу України по
операціях з віднесення до валових
витрат сум винагороди за послуги
Гарантії відповідно до угоди Гарантії -
Deed Guarantee and indenmmity Deed Guarantee indenmmity по
отриманому кредиту від засновника ЄБРР
є таким, що суперечить положенням
зазначених статей ПК України. Крім
того, враховуючи повторне зняття
відповідачем з валових витрат
підприємства сум, які були самостійно
вже відкориговані позивачем в
податковій декларації за 2012 рік суд
вважає, що висновок акту перевірки про
порушення ТОВ «Барлінек Інвест» вимог
чинного законодавства по відображенню
сум винагороди по договору гарантії в
складі валових витрат підприємства за
2012 рік та 1 квартал 2013 року не
підтверджений належними та
допустимими засобами доказування, не
доведений податковим органом в
судовому засіданні та спростовується
матеріалами справи.

Визначаючись щодо правомірності
висновку Вінницької ОДПІ, викладеного
на ст.13 акту перевірки від 04.11.2013 року
№876/22/34004579 суд вважає за необхідне
зазначити наступне. Відповідачем не
визнаються витрати підприємства в сумі
8 634 935 грн., що віднесені до складу
валових витрат ТОВ «Барлінек Інвест»
по актам виконаних робіт за 2012 рік та 1
800 719 грн. - за 1 квартал 2013 року.
Підставою таких висновків стало
твердження відповідача про те, що акти
виконаних робіт по операціям з
нерезидентами складені на території
України у валюті, відмінній від
грошової одиниці України, що, на думку
відповідача, не дає підстав для
визначення достовірної їх вартості
(обсягу), а відтак відповідач ці витрати
вважає не підтвердженими
документально. В судовому засіданні
представники відповідача погодились
із тим, що в податковому обліку
позивача операції по послугах від
нерезидента відображені в гривні і
вірно конвертовані, що
підтверджується матеріалами справи.
Також не має заперечень у податкового
органу і стосовно можливості
віднесення сум, сплачених по актам
виконаних робіт по договорам, які ТОВ
«Барлінек Інвест» уклало з АТ
«Барлінек» С.А.: Ліцензійний договір на
використання прав інтелектуальної
власності від 31.10.11р., Субліцензійний
договір від 02.01.12р., Ліцензійний договір
на використання торгової марки
«Барлінек» до складу валових витрат
підприємства та факту реального
надання цих послуг. Єдиною підставою не
врахування цих витрат у складі валових
витрат, як випливає з висновків акту та
не заперечується відповідачем, є
визначення в актах виконаних робіт
грошового зобов'язання в валюті,
відмінній від грошової одиниці
України.

Частиною 2 статті 524 Цивільного кодексу
України передбачено, що сторони можуть
визначити грошовий еквівалент
зобов'язання в іноземній валюті. При
цьому згідно частини 2 статті 533 ЦК
України якщо у зобов'язанні визначено
грошовий еквівалент в іноземній
валюті, сума, що підлягає сплаті у
гривнях, визначається за офіційним
курсом відповідної валюти на день
платежу, якщо інший порядок її
визначення не встановлений договором
або законом чи іншим
нормативно-правовим актом. Декретом
Кабінету Міністрів України «Про
систему валютного регулювання і
валютного контролю» від 19.02.93 №15-93
встановлено режим здійснення валютних
операцій на території України.

Положеннями статті 7 вказаного Декрету
визначено, що у розрахунках між
резидентами і нерезидентами в межах
торговельного обороту
використовується засіб платежу
іноземна валюта. Такі розрахунки
здійснюються лише через уповноважені
банки.

Згідно з частиною четвертою статті 179
Господарського кодексу України при
укладенні господарських договорів
сторони можуть визначати зміст
договору на основі вільного
волевиявлення, коли сторони мають
право погоджувати на свій розсуд
будь-які умови договору, що не
суперечать законодавству, а у
відповідності до частини 2 статті 189
Господарського кодексу України ціни у
зовнішньоекономічних договорах
(контрактах) можуть визначатися в
іноземній валюті за згодою сторін.
Таким чином, суд не вбачає порушень
чинного законодавства при визначенні в
актах виконаних робіт грошового
зобов'язання в валюті, відмінній від
грошової одиниці України. Відтак
підстав вважати, що ці акти не є
документами, які дають підставу для
включення до складу валових витрат
підприємства сум, сплачених
нерезиденту виключно з тих підстав, що
грошове зобов'язання в них визначено в
євро у відповідача не було, а тому
зменшення валових витрат позивача по
даному факту суд також вважає
неправомірним.

Щодо висновку податкового органу про
порушення Позивачем п.п.14.1.36, п.14.1 ст.14,
п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139, п.п.138.10.3 п.138.10 ст.138
ПК України в наслідок включення до
валових витрат виробництва витрат на
оплату вартості митних послуг,
отриманих від фізичних
осіб-підприємців, у зв'язку з тим, що на
підприємстві працює митний відділ, суд
вважає за необхідне вказати на
наступне.

У відповідності з підпунктом 138.10.3
пункту 138.10 статті 138 ПК України до
складу валових витрат підприємства
включаються витрати на збут, які
включають

- витрати, пов'язані з реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг:

- витрати на пакувальні матеріали для
затарювання товарів на складах готової
продукції;

- витрати на ремонт тари;

- оплату праці та комісійні винагороди
продавцям, торговим агентам та
працівникам підрозділів, що
забезпечують збут;

- витрати на рекламу та дослідження
ринку (маркетинг), на передпродажну
підготовку товарів;

- витрати на відрядження працівників,
зайнятих збутом;

- витрати на утримання основних
засобів, інших необоротних
матеріальних активів, пов'язаних зі
збутом товарів, виконанням робіт,
наданням послуг (оперативна оренда,
страхування, амортизація, ремонт,
опалення, освітлення, охорона);

- витрати на транспортування, перевалку
і страхування товарів,
транспортно-експедиційні та інші
послуги, пов'язані з транспортуванням
продукції (товарів) відповідно до умов
договору (базису) поставки;

- витрати на гарантійний ремонт і
гарантійне обслуговування;

- витрати на транспортування готової
продукції (товарів) між складами
підрозділів підприємства;

- інші витрати, пов'язані зі збутом
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг.

Водночас згідно підпункту 139.1.9 пункту
139.1 статті 139 ПК України не включаються
до складу витрат: витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

В ході судового розгляду було
встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що TOB «Барлінек
Інвест» працює з фізичними
особами-підприємцями (митними
брокерами) на підставі належним чином
укладених договорів на надання послуг,
згідно яких оплата наданих послуг
проводиться на підставі актів
виконаних робіт. Матеріалами справи
підтверджується факт надання позивачу
послуг фізичними особами-підприємцями
(митними брокерами) у відповідності до
належним чином укладених договорів та
актів виконаних робіт, які надавали TOB
«Барлінек Інвест» послуги по митному
оформленню товарів, отриманих в режимі
імпорту-експорту позивачем.

Судом також встановлено, що TOB
«Барлінек Інвест» дійсно функціонує
митний відділ, однак, як вбачається з
пояснень позивача працівники відділу
не мають можливості в повному обсязі
справитись із тим об'ємом
експортно-імпортних операцій, який
існує на підприємстві. Спеціалісти
відділу митного оформлення щоденно
оформлюють 5-10 митних декларацій у
режимі експорту та імпорту готової
продукції, матеріалів,
напівфабрикатів, сировини, обладнання,
запасних частин, комплектуючих,
транспортних засобів. Протягом 2012 року
у відповідності до договорів про
надання послуг митними брокерами було
оформлено понад 2580 декларацій в режимі
експорту:

790 декларацій з експорту паркетної
дошки

1560 декларацій з експорту біопалива
(пелет, брикет)

235 декларацій з експорту
напівфабрикатів (дошка відрізна,
напівфабрикати)

102 сертифікатів походження товару
(напівфабрикати)

133 сертифікатів походження лісу
(відрізна дошка)

За перший квартал 2013 року оформлено 520
декларацій

140 декларацій з експорту паркетної
дошки

314 декларацій з експорту біопалива
(пелет, брикет)

66 декларацій з експорту
напівфабрикатів (дошка відрізна,
форматка, ламель)

40 сертифікатів походження товару
(напівфабрикати)

27 сертифікатів походження лісу
(відрізна дошка)

За вказаний період роботи було
оформлено понад 340 декларацій в режимі
імпорту.

Суд вважає, що не протирічить
законодавству укладення та виконання
позивачем договорів з надання таких
послуг з метою якісного, ефективного і
своєчасного митного оформлення
вантажів, товарів та транспортних
засобів. Тим більше, що в акті перевірки
не вбачається належним чином зроблених
висновків про те, що такі послуги не
надавались підприємству. Відтак
висновок Вінницької ОДПІ про
економічну недоцільність митних
послуг на тій підставі, що на
підприємстві існує митний відділ є не
тільки порушенням п.п.138.10.3 п.138.10 ст.138
ПК України, оскільки такої підстави
неврахування витрат Податковий кодекс
не містить, а і втручанням в
господарську діяльність підприємства,
що суперечить статтям 3,6
Господарського кодексу України та
статті 627 Цивільного кодексу України.
Відповідачем не доведено ту обставину,
що послуги фізичних осіб-підприємців,
які були надані згідно актів виконаних
робіт позивачу не пов'язані із
господарською діяльністю останнього.
Враховуючи те, що в матеріалах справи
містяться докази, якими
підтверджується зворотне, суд вважає
таким, що суперечить вимогам підпункту
138.10.3 пункту 138.10 статті 138 ПК України
висновок відповідача щодо
неправомірності включення сум,
сплачених митним брокерам по договорах
на надання послуг до валових витрат
підприємства.

Щодо висновку Вінницької ОДПІ про
порушення TOB «Барлінек Інвест» пункту
141.2 статті 141 ПК України при віднесенні
сум сплачених процентів Європейському
банку реконструкції та розвитку по
кредитному договору до валових витрат
підприємства суд дійшов висновку про
таке.

Згідно з положеннями пункту 141.1 статті
141 ПК України до складу витрат
включаються будь-які витрати, пов'язані
з нарахуванням процентів за борговими
зобов'язаннями (в тому числі за
будь-якими кредитами, позиками,
депозитами, крім фінансових витрат,
включених до собівартості
кваліфікаційних активів відповідно до
положень (стандартів) бухгалтерського
обліку) протягом звітного періоду, якщо
такі нарахування здійснюються у
зв'язку з провадженням господарської
діяльності платника податку.

При цьому пунктом 141.2 статті 141 ПК
України регламентовано, що для
платника податку, 50 та більше відсотків
статутного фонду (акцій, інших
корпоративних прав) якого перебуває у
власності або управлінні нерезидента
(нерезидентів), віднесення до складу
витрат нарахування процентів за
кредитами, позиками та іншими
борговими зобов'язаннями на користь
таких нерезидентів та пов'язаних з ними
осіб дозволяється в сумі, що не
перевищує суму доходів такого платника
податку, отриману протягом звітного
періоду у вигляді процентів від
розміщення власних активів, збільшену
на суму, що дорівнює 50 відсоткам
оподатковуваного прибутку звітного
періоду, без урахування суми таких
отриманих процентів. З аналізу даної
норми цілком очевидним є висновок про
те, що дана норма застосовується тільки
у випадку коли 50 та більше відсотків
статутного фонду (акцій, інших
корпоративних прав) платника податку
перебуває у власності або управлінні
нерезидента (нерезидентів) та,
відповідно, нарахування процентів за
кредитами, позиками та іншими
борговими зобов'язаннями має
відбуватись на користь такого
нерезидента або нерезидентів, тобто
тих, які володіють 50 та більше
відсотків статутного фонду, та
пов'язаних з ними осіб.

Згідно п.5.2 Статуту позивача в останній
редакції, затвердженій протоколом
загальних зборів учасників від 23.03.2012
року №39, зареєстрованій державним
реєстратором виконавчого комітету
Вінницької міської ради 19.04.2012 року,
внесок ЄБРР до статутного капіталу ТОВ
«Барлінек Інвест» складає 300 000 (триста
тисяч) евро, що в еквіваленті становить
2 124 706 (два мільйони сто двадцять чотири
тисячі сімсот шість) гривень 89 коп., що
дорівнює 1,0079% статутного капіталу.
Зважаючи на данні обставини, суд
вважає, що нарахування та сплата
позивачем процентів нерезиденту
учаснику товариства, який володіє
часткою в Статутному фонді 1,0079% не
порушує обмежень, визначених п.141.2 ст.141
Податкового кодексу, оскільки учасник
товариства, який отримує ці проценти по
кредитній угоді не володіє 50 та більше
відсотками Статутного капіталу
товариства.

Також в даному випадку, суд вважає, що з
метою визначення підприємств, що
потрапляють під дію п.141.2 ст.141
Податкового кодексу, слід визначитися
із колом пов'язаних з таким платником
податку осіб відповідно до пп.14.1.159 п.14.1
ст.14 Податкового кодексу України.
Пов'язані особи - це юридичні та/або
фізичні особи, взаємовідносини між
якими можуть впливати на умови або
економічні результати їх діяльності чи
діяльності осіб, яких вони
представляють. Під контролем
господарської діяльності платника
податку у відповідності до зазначеної
вище норми слід розуміти таке:

1) володіння безпосередньо або через
пов'язаних фізичних та/або юридичних
осіб часткою (паєм, пакетом акцій)
статутного фонду платника податку в
розмірі не менш як 20 % статутного фонду
платника податку;

2) вплив безпосередньо або через
пов'язаних фізичних та/або юридичних
осіб на господарську діяльність
суб'єкта господарювання в результаті:

3) надання права, яке забезпечує
вирішальний влив на формування складу,
результати голосування та рішення
органів управління платника податку;

4) обіймання посад членів наглядової
(спостережної) ради, правління, інших
наглядових чи виконавчих органів
платника податку особами, які вже
обіймають одну чи декілька із
зазначених посад в іншому суб'єкті
господарювання;

5)обіймання посад керівника, заступника
керівника спостережної ради,
правління, іншого наглядового чи
виконавчого органу платника податку
особою, яка вже обіймає одну чи
декілька із зазначених посад в інших
суб'єктах господарювання;

6) надання права на укладення договорів
і контрактів, які дають можливість
визначати умови господарської
діяльності, давати обов'язкові до
виконання вказівки або здійснювати
делеговані повноваження і функції
органу управління платника податку.

Під час розгляду справи не встановлено
жодної ознаки, яка б відповідала
відносинам ТОВ «Барлінек Інвест» та
Європейского банку реконструкції та
розвитку.

Крім того позиція Вінницької ОДПІ по
даному питанню суперечить позиції ДПА
України, викладеній в листах від
03.08.2005р. N7337/6/12-01116 та від
10.01.2005р./6/12-0116,358/7/12-0117. Зокрема в листі
/6/12-01116 від 03.08.05р. заступник голови ДПА,
аналізуючи положення п.п.5.5.2 п.5.5 ст.5
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» (норма даного
пункту із Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
була перенесена до п.141.2 ст.141 ПК
України) чітко вказав, що обмеження,
визначені п.5.5.2 ст.5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
застосовуватимуться, якщо у складі
засновників українського підприємства
є резидент іншої держави і його частка
у статутному фонді такого підприємства
становить 50 та більше відсотків.

Відповідаючи на запит підприємства в
листі N199/6/12-0116 заступник голови,
пояснюючи правила застосування п.5.5.2
ст.5 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» вказав, що
«обмеження, встановлені пп.5.5.2 ст.5
Закону, не застосовуються до виплати
або нарахування процентів за кредитами
та іншими борговими зобов'язаннями ТОВ
<...> (Україна) на користь <...> та <...>,
оскільки ці банки є резидентами
України, за умови, що зазначені банки не
є пов'язаними особами з нерезидентом
(нерезидентами), у власності або
управлінні якого перебуває 50 та більше
відсотків статутного фонду (акцій,
інших корпоративних прав) <...>, і не
підпадають під пп.5.5.3 ст. 5 Закону.
Обмеження, встановлені пп. 5.5.2 та пп. 5.5.3
Закону, не застосовуються щодо виплат
або нарахування процентів за кредитами
та іншими борговими зобов'язаннями <...>
на користь <...> у разі, якщо останній
жодним чином не пов'язаний відносинами
контролю з <...>».

Отже, суд вважає, що висновок
відповідача про порушення позивачем
п.141.2 ст.141 ПК України при віднесенні до
складу валових витрат витрат,
пов'язаних з нарахуванням та сплатою
процентів Європейському банку
реконструкції та розвитку по
отриманому від ЄБРР кредиту за 2012 рік в
сумі 13 575 735 грн. є неправомірним.

Судом знову ж таки досліджувалось
твердження позивача про те, що ним в
уточнюючій декларації за 2012 рік з метою
виконання вимог абз.2 п.п.153.2.6 п.153.2 ст.153
ПК України самостійно було збільшено
валові доходи підприємства за 2012 рік з
метою їх коригування до рівня витрат по
операціям з пов'язаними особами і при
здійсненні перевірки перевіряючими не
було на це звернуто увагу. Позиція
позивача полягає в тому, що згідно з
абзацем 2 п.п.153.2.6. п.153.2 ст.153 ПК України
витрати, понесені у зв'язку з
продажем/обміном товарів, виконанням
робіт, наданням послуг пов'язаним з
таким платником податку особам або за
операціями з давальницькою сировиною,
визнаються в розмірі, що не перевищує
доходи, отримані від такого
продажу/обміну. Враховуючи те, що
п.п.153.2.6 п.153.2 ст.153 Податкового кодексу
України, який діяв на момент виникнення
даних правовідносин не передбачав
методів коригування доходів та витрат
(чи методом збільшення доходів, чи
методом зменшення витрат), як не
передбачає цього і діюча редакція та
основне положення законодавства, яке
має бути дотримано платником податків -
«витрати не можуть бути більшими за
доходи від операцій з пов'язаними
особами», в судовому засіданні
встановлено, і це не заперечується
відповідачем, що ТОВ «Барлінек Інвест»
відкоригувало в податковій декларації
за 2012 рік операції з пов'язаними
особами, вирінявши рівень доходів від
операцій з пов'язаними особами з рівнем
витрат по операціях з пов'язаними
особами. Даними податкової декларації
позивача підтверджується самостійне
збільшення доходів по декларації по
податку на прибуток за 2012 рік по
операціям з пов'язаними особами на суму
17 240 050,00 грн., що не заперечується
підтверджено відповідачем в додатку до
акту перевірки (арк.4 додатків).
Натомість, як вбачається з додатку №7.2
до акту перевірки, перевіркою без
врахування здійсненого позивачем
коригування зменшено витрати
підприємства по даній операції та по
операції віднесення витрат по оплаті
послуг гарантії. Як встановлено в
судовому засіданні податковим органом
було проведено фактично повторне
коригування даних декларації позивача
за 2012 рік, що суперечить положенням
абз.2 п.п.153.2.6 п.153.2 ст.153 ПК України. Як
свідчать матеріали справи, в
результаті цих дій 17 240 044,08 грн. двічі
була проведена по податковому обліку
підприємства - спочатку шляхом
збільшення доходів самостійно
позивачем, потім - шляхом зменшення
витрат за результатами перевірки
відповідачем. В результаті цих дій у
відповідності до даних акту перевірки
відповідачем було зроблено висновок
про завищення від'ємного значення
об'єкту оподаткування податком на
прибуток підприємства за 2012 рік на суму
16804506 грн. та, відповідно, заниження
податку на прибуток на суму 2 838 485 грн., а
також про завищення від'ємного
значення об'єкту оподаткування н суму
3312140 грн. за 1 квартал 2013 року.

Враховуючи викладені вище висновки та
з огляду на те, що при розгляді справи
не встановлено порушень позивачем
п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14, п.44.1 ст.44, п.138.1, п.138.2,
п.п.138.10.2, ст.138.10.3, п.п.138.10.5 п.138.10 ст.138,
п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139, п.141.2 ст.141, п.п.134.1.1.
п.134.1 ст.134 та абз.2 п.п.153.2.6 п.153.2 ст.153 ПК
України (в редакції, чинній на момент
виникнення правовідносин), суд вважає,
що податкові повідомлення-рішення
№ від 25.11.13р. та № від 25.11.13р.
є протиправними та підлягають до
скасування.

Питання про розподіл судових витрат у
справі вирішується судом відповідно до
вимог статті 94 КАС України, частиною
першою якої передбачено, що у випадку,
якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

У відповідності до п.п.3 п.9 розділу 5
Прикінцевих та перехідних положень
Бюджетного кодексу України у разі
безспірного списання коштів
державного бюджету (місцевих бюджетів)
Державна казначейська служба
відображає в обліку відповідні
бюджетні зобов'язання розпорядника
бюджетних коштів, з вини якого виникли
такі зобов'язання. Погашення таких
бюджетних зобов'язань здійснюється
виключно за рахунок бюджетних
асигнувань цього розпорядника
бюджетних коштів. Одночасно
розпорядник бюджетних коштів
зобов'язаний привести у відповідність
з бюджетними асигнуваннями інші взяті
бюджетні зобов'язання. Водночас п.19.
Порядку виконання рішень про стягнення
коштів державного та місцевих бюджетів
або бюджетних установ встановлено, що
безспірне списання коштів державного
та місцевих бюджетів і їх
перерахування на рахунок, зазначений у
виконавчому документі про стягнення
надходжень бюджету та /або заяві про
виконання рішення про стягнення
надходжень бюджету, здійснюється
органами Казначейства з відповідного
рахунку, на який такі кошти зараховані,
шляхом оформлення розрахункових
документів.

Керуючись статтями 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162,
163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

п о с т а н о в и в :

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Віниицької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області № та № від 25.11.2013
року.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Барлінек Інвест»
судовий збір в розмірі 4588,00 грн., шляхом
його безспірного списання органом
Державної казначейської служби
України із рахунку Віниицької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Вінницькій області.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили в порядку,
визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України,
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя:
Дончик Віталій
Володимирович