Справа № 817/242/14
Суддя: Дорошенко Н.О.
Дата ухвалення: 2014-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/242/14

06 лютого 2014 року 14год. 00хв. м.
РівнеРівненський окружний
адміністративний суд у складі судді
Дорошенко Н.О. за участю секретаря
судового засідання Цвіркун О.О. та
сторін і інших осіб, які беруть участь у
справі:

позивача: представник Меленчук І.В.,

відповідача: представник не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

Прокурор Сарненського району
до Сарненської районної ради
Рівненської області про
визнання протиправним та скасування
рішення, ВСТАНОВИВ:

Прокурор Сарненського району
звернувся до Рівненського окружного
адміністративного суду з позовом до
Сарненської районної ради Рівненської
області про визнання протиправним та
скасування рішення № 779 від 28.01.2014 "Про
суспільно-політичну ситуацію в
Україні".

В обґрунтування позову зазначає, що при
прийнятті спірного рішення Сарненська
районна рада вийшла за межі
повноважень, наданих законом.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав та
просив задовольнити повністю.

Відповідач Сарненська районна рада
позов не заперечив, участі
уповноваженого представника в
судовому засіданні не забезпечив.
Подав письмове пояснення, в якому
просив справу розглянути без участі
представника Сарненської районної
ради, а також зазначив, що на спільному
засіданні постійних комісій
депутатами ради запропоновано
об'єднати питання "Про позицію
Сарненської районної ради щодо подій в
Україні" та "Про утворення
депутатського об'єднання "Сарненська
Народна рада" в одне питання "Про
суспільно-політичну ситуацію в
Україні" та включити в порядок денний
позачергової двадцять шостої сесії
районної ради від 28.01.2014. Питання "Про
суспільно-політичну ситуацію в
Україні" включає лише проект рішення
без будь-яких обґрунтувань (а.с.36-37).

Судом не визнавалася обов'язковою
участь відповідача в судовому
засіданні. Відповідно до ч.4 ст.128 КАС
України суд вважає за можливе
розглянути справу без участі
представника відповідача.

Заслухавши пояснення представника
позивача, встановивши фактичні
обставини справи, перевіривши їх
доказами, дослідженими в судовому
засіданні, оцінивши їх у сукупності,
відповідно до вимог закону, суд дійшов
висновку, що позов підлягає до
задоволення повністю з таких підстав.

Матеріалами справи стверджено, що
розпорядженням голови Сарненської
районної ради № 03 від 27.01.2014 було
скликано 28.01.2014 позачергову сесію
Сарненської районної ради, на порядок
денний якої винесено питання, зокрема:
про позицію Сарненської районної ради
щодо подій в Україні; про утворення
депутатського об'єднання "Сарненська
Народна рада" (а.с.11-13).

Рішенням Сарненської районної ради №778
від 28.01.2014 затверджено порядок денний
позачергової двадцять шостої сесії
Сарненської районної ради шостого
скликання, до якого включено, зокрема,
питання: Про суспільно-політичну
ситуацію в Україні (а.с.38-39).

Суд встановив, що 28.01.2014 Сарненською
районною радою прийнято рішення №779
"Про суспільно-політичну ситуацію в
Україні", яким районна рада вирішила:

1. Визнати Народну Раду України органом,
уповноваженим представляти інтереси
народу України, повноваження на
створення якого надані рішенням
Всенародних зборів громад, які
відбулися 19.01.2014 на Майдані
Незалежності в місті Києві.

2. Рекомендувати сільським, селищним,
міським радам Сарненського району
невідкладно скликати позачергові
сесії відповідних рад для розгляду та
вирішення питання щодо визнання
Народної Ради України колегіальним
органом, уповноваженим представляти
інтереси народу України та
самостійного виконання делегованих
повноважень місцевих органів
державної влади.

3. Вимагати дострокових виборів
Президента та Верховної Ради України.

4. Вимагати від Верховної Ради України
негайно скасувати "диктаторські"
закони, прийняті 16-го січня, що
спричинили громадянський конфлікт і
обмежують права людини.

5. Вимагати від Верховної Ради України
повернення до Конституції України 2004
року.

6. Негайно звільнити ОСОБА_4 та всіх
політичних в'язнів.

7. Звернутись до мешканців Сарненського
району стояти на захисті
конституційних прав і громадянських
свобод.

8. Закликати представників
правоохоронних органів не порушувати
присягу, дану на вірність українському
народу, та відмовитись виконувати
злочинні накази влади застосовувати
силу проти власного народу.

9. Оголосити про готовність влади
Сарненського району гарантувати
безпеку постраждалим
протестувальникам у закладах охорони
здоров'я комунальної власності району.

10. Вимагати негайного відсторонення
від виконання обов'язків та
притягнення до кримінальної
відповідальності працівників
підрозділу "Беркут" та Внутрішніх
військ, причетних до вбивств та знущань
над активістами Євромайдану.

11. Запропонувати депутатській фракції
"Партія регіонів" в Сарненській
районній раді самоліквідуватися,
депутатам, які представляють цю
фракцію, вийти із партії.

12. Опублікувати це рішення в районній
газеті "Сарненські новини" (а.с.40-41).

Листом №01/16-79 від 05.02.2014 Сарненська
районна рада повідомила Прокуратуру
Сарненського району, що на пленарному
засіданні позачергової 26 сесії було
прийнято, зокрема, рішення від 28.01.2014
№779 "Про суспільно-політичну ситуацію в
Україні" (а.с.42).

В судовому засіданні представник
позивача зазначив, що на час судового
розгляду справи рішення Сарненської
районної ради від 28.01.2014 №779 "Про
суспільно-політичну ситуацію в
Україні" в засобах масової інформації
оприлюднене не було.

28.01.2014 прокурором Сарненського району
за результатами розгляду інформації,
розміщеної на офіційному сайті
Сарненської районної ради та в мережі
Інтернет, винесено постанову №8 про
проведення перевірки в порядку нагляду
за додержанням і застосуванням
законів, яка вручена відповідачу 29.01.2014
(а.с.14-15).

Відповідно до доповідної записки від
29.01.2014 проведеною прокуратурою
Сарненського району перевіркою
встановлено, що рішення позачергової
сесії Сарненської районної ради від
28.01.2014 "Про суспільно-політичну
ситуацію в Україні" та "Про відкликання
делегованих повноважень та створення
виконавчого комітету" суперечать
вимогам Конституції України, Закону
України "Про місцеве самоврядування в
Україні" (а.с.43).

За наслідками виявлених під час
перевірки порушень закону, без
внесення подання, прокурор
Сарненського району 29.01.2014 звернувся до
суду з позовом про визнання
протиправним та скасування рішення
Сарненської районної ради № 779 від
28.01.2014.

Що стосується повноважень позивача на
звернення до суду, суд зазначає
наступне.

Відповідно до п.9 Перехідних положень
Конституції України на прокуратуру
покладено виконання функції нагляду за
додержанням і застосуванням законів.

Згідно з п.1 ч.1 ст.19 Закону України "Про
прокуратуру" від 05.11.1991 №1789-XII предметом
нагляду за додержанням і застосуванням
законів є, зокрема, відповідність
актів, що видаються всіма органами,
підприємствами, установами,
організаціями та посадовими особами,
вимогам Конституції України та чинним
законам.

За змістом статей 19-21 Закону України
"Про прокуратуру" нагляд за додержанням
і застосуванням законів здійснюється
прокуратурою, зокрема, шляхом
проведення перевірок.

Порядок проведення перевірок
встановлено статтею 21 Закону України
"Про прокуратуру". Відповідно до
частини першої цієї статті перевірки
проводяться, зокрема, за власною
ініціативою прокурора.

Відповідно до пункту 2.4 Положення про
порядок проведення органами
прокуратури перевірок при здійсненні
нагляду за додержанням і застосуванням
законів, затвердженого наказом
Генерального прокурора України від
12.11.2012 №111, підставами для проведення
перевірки прокурором за власною
ініціативою є дані, що свідчать про
можливі порушення законності.

Висновки про наявність підстав для
проведення перевірки можуть бути
зроблені за наслідками проведених
аналізів, узагальнень, опрацювання
інформації про стан законності,
вивчення актів та матеріалів органів
державного нагляду (контролю),
матеріалів розгляду судами цивільних,
адміністративних, господарських справ
та справ про адміністративні
правопорушення, матеріалів
кримінальних проваджень,
інформаційних баз даних державних
органів, повідомлень у засобах масової
інформації, мережі Інтернет та з інших
джерел.

Частина третя статті 21 Закону України
"Про прокуратуру" передбачає, що для
здійснення перевірки прокурор приймає
постанову, в якій зазначає підстави, що
свідчать про можливі порушення
законності, та обґрунтовує
необхідність вчинення дій,
передбачених пунктами 3, 4 та 5 частини
першої статті 20 цього Закону. Не
допускається проведення перевірки без
надання копії зазначеної постанови
представнику підприємства, установи,
організації незалежно від форм
власності, підпорядкованості чи
приналежності, фізичній
особі-підприємцю.

Пунктом 2 частини 5 статті 23 Закону
України "Про прокуратуру" передбачено,
що прокурор, без внесення подання, може
звернутися до суду щодо визнання
протиправним рішення чи окремих його
положень і щодо скасування або
визнання нечинним рішення чи окремих
його положень.

Отже, звертаючись до суду із даною
вимогою, прокурор діє як посадова особа
органу державної влади та набуває
статусу позивача.

Що стосується питання правомірності
оспорюваного рішення, суд зазначає
наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до частин 2, 3 статті 5
Конституції України носієм
суверенітету і єдиним джерелом влади в
Україні є народ. Народ здійснює владу
безпосередньо і через органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування. Право визначати і
змінювати конституційний лад в Україні
належить виключно народові і не може
бути узурповане державою, її органами
або посадовими особами.

Згідно з частиною 1 статті 6 Конституції
України державна влада в Україні
здійснюється на засадах її поділу на
законодавчу, виконавчу та судову.

Статтею 7 Конституції України
передбачено, що в Україні визнається і
гарантується місцеве самоврядування.

Частиною 1 статті 140 Конституції
України визначено, що місцеве
самоврядування є правом
територіальної громади - жителів села
чи добровільного об'єднання у сільську
громаду жителів кількох сіл, селища та
міста - самостійно вирішувати питання
місцевого значення в межах Конституції
і законів України.

Частиною 3 вказаної статті встановлено,
що місцеве самоврядування
здійснюється територіальною громадою
в порядку, встановленому законом, як
безпосередньо, так і через органи
місцевого самоврядування: сільські,
селищні, міські ради та їх виконавчі
органи.

Таким чином, місцеве самоврядування є
одним із проявів здійснення народом, у
формі територіальної громади, влади,
яка, в свою чергу, не належить до жодної
із гілок державної влади, що
характеризується самостійністю у
вирішенні певного кола питань.

Водночас, предметом відання місцевого
самоврядування є не будь-які питання
суспільного життя, а питання саме
місцевого значення, тобто ті, що
пов'язані передусім із життєдіяльністю
територіальних громад.

Висновки аналогічного характеру
наведені у рішенні Конституційного
Суду України від 26.03.2002 №6-рп/2002 у справі
за конституційним поданням
Міністерства внутрішніх справ України
щодо офіційного тлумачення положення
частини другої статті 28 Закону України
"Про статус депутатів місцевих Рад
народних депутатів" (справа про охорону
трудових прав депутатів місцевих рад)
(пункт 4).

Європейською хартією місцевого
самоврядування (ратифікована Законом
України від 15.07.1997 №452/97-ВР) закріплено,
що головні повноваження і функції
місцевих властей визначаються
конституцією або законом. Однак це
положення не перешкоджає наділенню
місцевих властей повноваженнями і
функціями для спеціальних цілей
відповідно до закону. Місцеві власті в
межах закону мають повне право вільно
вирішувати будь-яке питання, яке не
вилучене із сфери їхньої компетенції і
вирішення якого не доручене жодному
іншому органу (ч.1, ч.2 ст. 4).

Отже, органи місцевого самоврядування
в межах закону мають право вільно
вирішувати будь-яке питання місцевого
значення, яке не вилучене із сфери
їхньої компетенції і вирішення якого
не доручене жодному іншому органу.

Відповідно до ст.2 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні" від
21.05.1997 №280/97-ВР місцеве самоврядування в
Україні - гарантоване державою право
та реальна здатність територіальної
громади - жителів села чи добровільного
об'єднання у сільську громаду жителів
кількох сіл, селища, міста - самостійно
або під відповідальність органів та
посадових осіб місцевого
самоврядування вирішувати питання
місцевого значення в межах Конституції
і законів України.

Згідно з ч.3 ст.24 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні"
органи місцевого самоврядування та їх
посадові особи діють лише на підставі,
в межах повноважень та у спосіб,
передбачені Конституцією і законами
України, та керуються у своїй
діяльності Конституцією і законами
України, актами Президента України,
Кабінету Міністрів України, а в
Автономній Республіці Крим - також
нормативно-правовими актами Верховної
Ради і Ради міністрів Автономної
Республіки Крим, прийнятими у межах
їхньої компетенції.

Відповідно до ст. 43 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні"
виключно на пленарних засіданнях
районної, обласної ради вирішуються
такі питання:

1) обрання голови ради, відповідно
заступника голови районної ради та
першого заступника, заступника голови
обласної ради, звільнення їх з посади;

2) утворення, обрання і ліквідація
постійних та інших комісій ради, зміна
їх складу, обрання голів комісій;

3) утворення президії (колегії) ради,
затвердження положення про неї;

4) затвердження за пропозицією голови
ради структури виконавчого апарату
ради, його чисельності, встановленої
відповідно до типових штатів,
затверджених Кабінетом Міністрів
України, витрат на утримання ради та її
виконавчого комітету;

5) затвердження регламенту ради;

6) затвердження плану роботи ради з
урахуванням вимог статті 32 Закону
України "Про засади державної
регуляторної політики у сфері
господарської діяльності",
заслуховування звіту про його
виконання;

7) заснування засобів масової
інформації відповідної ради,
призначення і звільнення їх
керівників;

8) заслуховування звітів постійних
комісій, керівників органів, які рада
утворює, обирає та призначає;

9) розгляд запитів депутатів, прийняття
рішень по них;

10) прийняття рішень щодо дострокового
припинення повноважень депутата ради в
порядку, встановленому законодавством;

11) визначення відповідно до закону
кількісного складу ради;

12) прийняття за пропозицією
територіальних громад рішення щодо
проведення консультативного
опитування з питань, які стосуються їх
спільних інтересів;

13) здійснення відповідно до закону
повноважень щодо організації
проведення всеукраїнських
референдумів та виборів органів
державної влади і місцевого
самоврядування;

14) затвердження відповідно до закону
Положення про зміст, опис та порядок
використання символіки району,
області;

15) прийняття рішень щодо об'єднання в
асоціації, вступ до асоціацій та інших
форм добровільних об'єднань органів
місцевого самоврядування, що
представляють спільні інтереси
територіальних громад, а також про
вихід із них;

16) затвердження програм
соціально-економічного та культурного
розвитку відповідно району, області,
цільових програм з інших питань,
заслуховування звітів про їх
виконання;

17) затвердження відповідно районних,
обласних бюджетів, внесення змін до
них, затвердження звітів про їх
виконання;

18) розподіл переданих з державного
бюджету коштів у вигляді дотацій,
субвенцій відповідно між районними
бюджетами, місцевими бюджетами міст
обласного значення, сіл, селищ, міст
районного значення;

19) вирішення за дорученням відповідних
рад питань про продаж, передачу в
оренду, концесію або під заставу
об'єктів комунальної власності, які
забезпечують спільні потреби
територіальних громад і перебувають в
управлінні районних, обласних рад, а
також придбання таких об'єктів в
установленому законом порядку;

20) вирішення в установленому законом
порядку питань щодо управління
об'єктами спільної власності
територіальних громад сіл, селищ, міст,
районів у містах, що перебувають в
управлінні районних і обласних рад;
призначення і звільнення їх
керівників;

21) вирішення відповідно до закону
питань регулювання земельних відносин;

22) вирішення відповідно до закону
питань про надання дозволу на
спеціальне використання природних
ресурсів відповідно районного,
обласного значення, а також про
скасування такого дозволу;

23) встановлення правил користування
водозабірними спорудами, призначеними
для задоволення питних, побутових та
інших потреб населення, зон санітарної
охорони джерел водопостачання,
обмеження або заборони використання
підприємствами питної води у
промислових цілях;

24) прийняття рішень про організацію
територій і об'єктів
природно-заповідного фонду місцевого
значення та інших територій, що
підлягають особливій охороні; внесення
пропозицій до відповідних державних
органів про оголошення природних та
інших об'єктів, що мають екологічну,
історичну, культурну або наукову
цінність, пам'ятками історії або
культури, які охороняються законом;

25) прийняття за пропозицією
відповідних сільських, селищних,
міських рад рішень, пов'язаних зі
створенням спеціальних вільних та
інших зон, зміною у статусі цих зон,
внесення до відповідних органів
пропозицій з цих питань;

26) прийняття рішень з питань
адміністративно-територіального
устрою в межах і в порядку, визначених
законом;

27) прийняття рішень щодо делегування
місцевим державним адміністраціям
окремих повноважень районних, обласних
рад;

28) заслуховування звітів голів
місцевих державних адміністрацій, їх
заступників, керівників структурних
підрозділів місцевих державних
адміністрацій про виконання програм
соціально-економічного та культурного
розвитку, бюджету, рішень ради із
зазначених питань, а також про
здійснення місцевими державними
адміністраціями делегованих їм радою
повноважень;

29) прийняття рішення про недовіру
голові відповідної місцевої державної
адміністрації;

30) прийняття рішень про звернення до
суду щодо визнання незаконними актів
місцевих органів виконавчої влади,
підприємств, установ та організацій,
які обмежують права територіальних
громад у сфері їх спільних інтересів, а
також повноваження районних, обласних
рад та їх органів;

31) внесення до Кабінету Міністрів
України пропозицій щодо голови
відповідної місцевої державної
адміністрації;

32) надання згоди на передачу об'єктів з
державної власності у спільну
власність територіальних громад сіл,
селищ, міст та прийняття рішень про
передачу об'єктів права спільної
власності територіальних громад сіл,
селищ, міст, що перебувають в
управлінні районних, обласних рад, у
державну власність, а також щодо
придбання об'єктів державної
власності;

35) затвердження відповідно до закону
Положення про помічника-консультанта
депутата ради та опису посвідчення
помічника-консультанта депутата ради;

36) заслуховування інформації
прокурорів та керівників органів
внутрішніх справ про стан законності,
боротьби із злочинністю, охорони
громадського порядку та результати
діяльності на відповідній території;

37) встановлення тарифів на
житлово-комунальні послуги, які
надаються підприємствами, що
перебувають у спільній власності
територіальних громад, представництво
інтересів яких здійснює відповідна
районна чи обласна рада, а також
суб'єктами господарювання, що
здійснюють управління (експлуатацію)
цілісними майновими комплексами таких
підприємств.

Районні і обласні ради можуть
розглядати і вирішувати на пленарних
засіданнях й інші питання, віднесені до
їх відання цим та іншими законами.

Крім питань, зазначених у частині
першій цієї статті, виключно на
пленарних засіданнях обласних рад
вирішуються такі питання:

прийняття у межах, що визначаються
законами, рішень з питань боротьби зі
стихійним лихом, епідеміями,
епізоотіями, які передбачають за їх
порушення адміністративну
відповідальність;

прийняття рішень про віднесення лісів
до категорії захисності, а також про
поділ лісів за розрядами такс у
випадках і порядку, передбачених
законом.

Вказана стаття не відносить ні до
загальної, ні до виключної компетенції
районних рад питання щодо пред'явлення
вимоги про призначення дострокових
виборів Президента України, Верховної
Ради України.

Жодним чинним в Україні
нормативно-правовим актом не
передбачено створення інших органів
влади одночасно до існуючих чи нових, в
тому числі таких, як Народна Рада
України, а також Народні ради областей,
міст, районів чи інші територіальні
органи Народної Ради України. Окрім
того, за змістом наведених вище
законодавчих норм органи місцевого
самоврядування не наділені
повноваженнями створювати інші, не
передбачені Конституцією та законами
України, органи державної влади чи інші
представницькі органи, та надавати
рекомендації іншим органам місцевого
самоврядування щодо визнання таких
органів.

Також не віднесено до компетенції
районної ради питання скасування
законів; діяльності Збройних Сил
України, МВС, інших правоохоронних
органів; звільнення засуджених
(затриманих) осіб.

Конституцією України та законами
України визначено інший порядок
вирішення зазначених питань.

За встановлених обставин та на
підставі системного аналізу наведених
правових норм, суд дійшов до висновку,
що відповідач, приймаючи спірне
рішення, вирішив питання, які не
стосуються життєдіяльності
територіальних громад району, не
належать до його компетенції, а
віднесені законом до повноважень інших
органів.

Відповідно до частини 1 статті 144
Конституції України органи місцевого
самоврядування в межах повноважень,
визначених законом, приймають рішення,
які є обов'язковими до виконання на
відповідній території.

Суд вважає за необхідне наголосити, що
оскільки спірне рішення не стосується
питань життєдіяльності територіальних
громад району, відтак викладення його у
форму рішення районної ради та, як
наслідок, надання йому ознак
обов'язковості, є виходом за межі
повноважень відповідача, визначених
законом.

Згідно з ч.10 ст.59 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні" акти
органів та посадових осіб місцевого
самоврядування з мотивів їхньої
невідповідності Конституції або
законам України визнаються
незаконними в судовому порядку.

З огляду на наведене, рішення
Сарненської районної ради Рівненської
області №779 від 28.01.2014 "Про
суспільно-політичну ситуацію в
Україні" підлягає визнанню
протиправним та скасуванню, а
адміністративний позов - задоволенню
повністю.

Відповідно до ст.94 КАС України підстави
для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Рішення позачергової сесії
Сарненської районної ради Рівненської
області від 28.01.2014 № 779 "Про
суспільно-політичну ситуацію в
Україні" визнати протиправним та
скасувати.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Дорошенко Н.О.