Справа № 2а/0470/4244/12
Суддя: Олексієнко М.М.
Дата ухвалення: 2014-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2014 року м.
Київ К/800/42934/13

Колегія Вищого адміністративного суду
України у складі:

головуючого - судді: Олексієнка М.М.,

суддів: Ємельянової В.І.,

Рецебуринського
Ю.Й.,

здійснивши попередній розгляд справи
за адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Головного управління Міністерства
надзвичайних ситуацій України в
Дніпропетровській області (далі - ГУ
МНС), треті особи: начальник ГУ МНС,
начальник Вільногірського міського
відділу ГУ МНС (далі - Вільногірський
МВ) про визнання протиправним та
скасування наказу про звільнення,
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, за касаційною скаргою ОСОБА_2
на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 25
жовтня 2012 року та ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 25 червня 2013
року, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2012 року ОСОБА_2
звернувся в суд з позовом, відповідно
до якого просив:

поновити строки звернення до
адміністративного суду;

визнати протиправним та
скасувати наказ начальника ГУ МНС від 31
січня 2012 року № 20о/с в частині
дострокового розірвання з ним
контракту і звільнення із служби на
підставі підпункту 6 пункту 99 Положення
про порядок проходження служби особами
рядового і начальницького складу
органів і підрозділів цивільного
захисту;

поновити на службі та посаді
сержанта служби цивільного захисту
інспекції 52-ї самостійної державної
пожежної частини Вільногорського МВ з
20 січня 2012 року з виплатою грошового
забезпечення за час вимушеного
прогулу;

стягнути з ГУ МНС моральну шкоду в
розмірі 2000 грн.

Посилався на незаконність зазначеного
наказу, оскільки порушень службової
дисципліни не допускав.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 25
жовтня 2012 року, залишеною без змін
ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 25 червня 2013 року, в задоволенні
позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, з
посиланням на порушення норм
матеріального та процесуального права,
допущені судами, просить попередні
рішення скасувати і ухвалити нове про
задоволення позову. Вказує на
неналежне з'ясування судами обставин у
справі та оцінки доказів.

З'ясувавши обставини справи в межах,
передбачених статтею 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України), колегія суддів
приходить до висновку про відмову в
задоволенні касаційної скарги з
урахуванням наступного.

Судами попередніх інстанцій
установлено, що ОСОБА_2 на підставі
контракту від 1 лютого 2011 року №44/11
проходив службу у 52-й самостійній
державній пожежній частині
Вільногірського МВ. За наказом
начальником ГУ МНС від 31 січня 2012 року
№ 20 о/с, який є предметом оскарження,
позивача звільнено зі служби з
виключенням із списків особового
складу кадрів МНС України у зв'язку із
систематичним невиконанням умов
контракту. Підставою для прийняття
зазначеного наказу стали висновки
службового розслідування та
атестаційної комісії.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився апеляційний суд, виходив з
того, що оскаржуваний наказ виданий у
межах повноважень і у спосіб
передбачений законом, тому підстав до
його скасування немає.

Висновок судів є обґрунтованим і
законним.

На час виникнення спірних
правовідносин (звільнення позивача),
порядок проходження служби в органах і
підрозділах цивільного захисту,
регулювався Законом України від 24
червня 2004 року №1859-ІV «Про правові
засади цивільного захисту» (далі -
Закон №1859-ІV), Положенням про порядок
проходження служби особами рядового і
начальницького складу органів і
підрозділів цивільного захисту,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 21 липня 2005 року
№629 (далі - Положення), Дисциплінарним
статутом служби цивільного захисту,
затверджений Законом України від 5
березня 2009 року №1068-VІ (далі -
Дисциплінарний статут).

Відповідно до зазначених нормативних
актів, зокрема, пункту 6 частини другої
статті 51 Закону №1859-ІV, підпункту 6
пункту 99 Положення та пункту 5
Контракту від 1 лютого 2011 року № 44/11,
укладеного між позивачем і
відповідачем, контракт припиняється
(розривається), а особи рядового і
начальницького складу, які проходять
службу за контрактом, звільняються із
служби у зв'язку із систематичним
невиконанням умов контракту особою
рядового і начальницького складу.

Виходячи з положень вказаних
нормативних актів, пункту 80
Дисциплінарного статуту, роз'яснень,
викладених у пункті 23 постанови
Пленуму Верховного Суду України №9 від
06.11.1992 року (зі змінами і доповненнями)
«Про практику розгляду судами трудових
спорів», під систематичним
невиконанням умов контракту
розуміється невиконання однією із
сторін одного із зобов'язань або умов,
визначених контрактом, вчинені після
застосування дисциплінарного
стягнення за невиконання без поважних
причин обов'язків, покладених
контрактом.

У таких випадках враховуються лише ті
заходи дисциплінарного стягнення, які
встановлені чинним законодавством і не
втратили юридичної сили за давністю
або не зняті достроково.

Як установлено судами попередніх
інстанцій, позивач впродовж року
систематично не виконував умови
контратаку, що стало підставою до його
звільнення.

Зокрема, наказом Вільногірського МВ
від 5 вересня 2011 року №66 ОСОБА_2
притягнуто до дисциплінарної
відповідальності у вигляді
попередження про неповну службову
відповідність за невихід на службу без
поважних причин та невиконання вимог
окремого доручення начальника ГУ МНС.

20 січня 2012року позивач повторно не
з'явився у визначений трудовим
розпорядком час на робоче місце. В той
же день близько 10 години прийшов до
відділку за місцем роботи у
нетверезому стані, за що був
відсторонений від виконання службових
обов'язків, а в подальшому звільнений
зі служби.

Зазначені порушення відповідно до
пункту 58 Дисциплінарного статуту
відносяться до грубого
дисциплінарного проступку.

Доводи, викладені в касаційній скарзі,
висновок судів про законність
звільнення, не спростовують і не дають
підстав вважати рішення такими, що
ухвалені з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції належним чином
досліджені у справі докази та дана їм
юридична оцінка.

Обставини несвоєчасного виходу
позивача на роботу 20.01.2012 року та
знаходження в цей день біля 10 години у
стані алкогольного сп'яніння за місцем
роботи, встановлені судом на підставі
зібраних доказів, в тому числі медичних
документів, актів, якими зафіксовано
зазначені обставини.

Наказ начальника Вільногірського МВ
від 05.09.2011 року №66, яким ОСОБА_2
притягнуто до дисциплінарної
відповідальності за попередній
проступок не скасовано і не змінено у
визначеному законом порядку.

Судами на предмет законності
досліджувався і порядок накладення
дисциплінарного стягнення. При цьому
порушень Дисциплінарного статуту не
виявлено.

На підставі наведеного, керуючись
статтями 220, 220-1, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 25
жовтня 2012 року та ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 25 червня 2013
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає, проте
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строки та в
порядку, встановленими статтями 237, 238,
239-1 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді:
М.М. Олексієнко

В.І. Ємельянова

Ю.Й. Рецебуринський