Справа № 5/38-18/13А
Суддя: Гулид Р.М.
Дата ухвалення: 2014-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2014 р.
Справа № 29220/10

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді -
Гулида Р.М.,

суддів -
Затолочного В.С., Каралюса В.М.

при секретарі судового засідання -
Гелецького П.В.,

за участю:

представника позивача -
ОСОБА_1

представника відповідача -
Рождественської Л.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_3 на постанову Господарського
суду Львівської області від 27 травня 2010
року у справі за позовом Суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_3 до
Державної податкової інспекції у
Залізничному районі м. Львова про
скасування податкового повідомлення -
рішення від 17.03.2006 року № 38/17-3/НОМЕР_1.,
-

ВСТАНОВИЛА:

Суб'єкт підприємницької діяльності
ОСОБА_3 звернувся з позовом до
Державної податкової інспекції у
Залізничному районі м. Львова про
скасування податкового повідомлення -
рішення від 17.03.2006 року № 38/17-3/НОМЕР_1,
яким йому донараховано податкове
зобов'язання з податку на додану
вартість по взаємовідносинах з ТзОВ
«Багатопрофільне підприємство
«Авангард».

В обґрунтування позовних вимог
покликається на те, що встановлений
факт відсутності декларування і сплати
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість у продавця -ТзОВ БФ
«Авангард» не може розглядатись, як
підстава для зменшення податкового
кредиту у покупця - ПП ОСОБА_3 Видавши
суб'єкту підприємницької діяльності
свідоцтво про державну реєстрацію,
довідку про взяття на податковий облік
і свідоцтво платника податку на додану
вартість, на думку позивача, держава
через свої органи легалізувала
діяльність підприємства, тобто взяла
на себе певну відповідальність за факт
надання підприємству статусу суб'єкта
господарювання. Позивач стверджує, що
сам по собі факт невиконання
податкових зобов'язань продавця не є
підставою для перекладання
відповідальності на покупця (позивач у
справі), оскільки таке не передбачено
законом і порушує основні засади
цивільного законодавства, зокрема,
доведеність вини, неприпустимість
позбавлення права власності, крім
випадків, встановлених Конституцією
України та законом, свободу
підприємницької діяльності, яка не
заборонена законом, справедливість,
добросовісність та розумність. Таким
чином, позивач стверджує, що
перевіряючі зробили невірний висновок
щодо завищення податкового кредиту

Постановою Господарського суду
Львівської області від 27 травня 2010 року
в задоволенні позовних вимог, -
відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим
рішенням, суб'єкт підприємницької
діяльності ОСОБА_3 подав апеляційну
скаргу до Львівського апеляційного
адміністративного суду, в якій просить
скасувати оскаржувану постанову та
прийняти нову, якою задоволити його
позовні вимоги.

В обґрунтування доводів апеляційної
скарги зазначає, що приймаючи
оскаржувану постанову суд першої
інстанції порушив норми матеріального
права, а допущена упереджена оцінка
зібраних доказів та довільне
трактування законодавства за текстом
постанови, не відповідає фактичним
обставинам справи, що призвело до
неправильного вирішення справи по суті
позовних вимог.

Заслухавши доповідача - суддю
Львівського апеляційного
адміністративного суду, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення, а постанову
суду першої інстанції без змін,
мотивуючи це наступним.

Судом першої інстанції встановлено, що
у червні-липні 2005 р. ПП ОСОБА_3 було
укладено з ТзОВ "Багатопрофільне
підприємство "Авангард" Угоди №20 від
15.06.2005 р. та №32 від 01.07.2005 р. про передачу
у власність медичного обладнання. На
виконання зазначених угод ТзОВ
"Багатопрофільне підприємство
"Авангард" було виписано апелянту
наступні податкові накладні: №298 від
01.07.2005р. на суму 39911, 40грн., в т.ч. ПДВ - 6651,90
грн.; №351 від 01.08.2005 р. на суму 5475,24 грн., в
т.ч. ПДВ - 912,54 грн.; №530 від 01.09.2005 р. на
суму 939,24 грн., в т.ч. ПДВ - 156,54 грн., суми
податку на додану вартість яких в
подальшому були включені ПП ОСОБА_3 до
податкового кредиту декларацій з
податку на додану вартість за
відповідні періоди.

ДПІ у Залізничному районі м. Львова
було проведено документальну
перевірку ПП ОСОБА_3 щодо дотримання
вимог законодавства про оподаткування
за період з 01.01.2004року по 31.12.2005 року.

В ході проведеної податковим органом
документальної перевірки щодо
дотримання ПП ОСОБА_3 вимог
законодавства про оподаткування за
період 01.01.2004р. по 31.12.2005р. був
надісланий запит до ДПІ у
Солом'янському районі м. Києва "Про
проведення зустрічної перевірки" по
питанню взаємовідносин ТзОВ
"Багатопрофільне підприємство
"Авангард" з ПП ОСОБА_3, щодо включення в
податкові зобов'язання сум ПДВ.

Інформаційною довідкою №2233/7/16-201 від
03.03.2006р. ДПІ у Солом'янському районі м.
Києва було повідомлено ДПІ у
Залізничному районі м. Львова, що ТзОВ
"Багатопрофільне підприємство
"Авангард" за липень, серпень, вересень
2005 року до ДПІ звітності не подавало
податкові зобов'язання сум ПДВ по
податкових накладних №298 від 01.07.2005р. на
суму 39911, 40грн., в т.ч. ПДВ - 6651, 90грн.; №351
від 01.08.2005р. на суму 5475,24грн., в т.ч. ПДВ -
912,54грн.; №530 від 01.09.2005р. на суму 939,24грн.,
в т.ч. ПДВ - 156,54грн. не декларувало.
Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 17.04.2006р. №2-2632/2006
скасовано державну реєстрацію ТзОВ
"Багатопрофільне підприємство
"Авангард", установчі та реєстраційні
документи підприємства визнані
недійсними з моменту їх реєстрації.
Свідоцтво платника ПДВ ТзОВ
"Багатопрофільне підприємство
"Авангард" - анульовано.

Підставою для визнання недійсними
установчих документів ТзОВ
"Багатопрофільне підприємство
"Авангард" послужив той факт, що
„підприємство було створено не
відомими особами з порушенням вимог
чинного законодавства, особа, яка
зазначена як засновник товариства, а
саме ОСОБА_4 не створював його, не
підписував установчих та
бухгалтерських документів. За місцем
реєстрації підприємство відсутнє".

Крім цього, встановлені рішенням
Шевченківського районного суду м.
Києва факти свідчать про те, що у
господарських операціях з ПП ОСОБА_3,
від імені ТзОВ "Багатопрофільне
підприємство "Авангард" на стороні
продавця діяла особа - ОСОБА_4, яка не
мала законних повноважень на
здійснення таких операцій.

За результатами цієї перевірки було
складено Акт № 38/17-3/НОМЕР_1 від
17.03.2006року. ДПІ у Залізничному районі м.
Львова 17.03.2006 року на підставі
зазначено Акта було прийнято податкове
повідомлення-рішення №38/17-3/НОМЕР_1,
яким апелянту донараховано податкове
зобов'язання з податку на додану
вартість по взаємовідносинах ТзОВ
"Багатопрофільне підприємство
"Авангард".

Підпунктом 7.2.З пункту 7.2 статті 7 Закону
України "Про податок на додану
вартість" від 03.04.1997р. №168/97-ВР (із
змінами і доповненнями) (далі - Закон
України) передбачено, що податкова
накладна складається у момент
виникнення податкових зобов'язань
продавця у двох примірниках. Оригінал
податкової накладної надається
покупцю, копія залишається у продавця
товарів (робіт, послуг). Податкова
накладна є звітним податковим
документом і одночасно розрахунковим
документом.

Згідно з вимогами п.п.7.2.1. п.7.2, п.п.7.4.1
п.7.4, п.п.7.5.1 п.7.5 ст.7 Закону України, для
включення сум податку на додану
вартість до податкового кредиту
достатньо таких підстав, як здійснення
операції з придбання товарів;
наявність належним чином оформленої
податкової накладної, виданої
платником податку на додану вартість.

Згідно з п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України
податковий кредит звітного періоду
складається із сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього
Закону, протягом такого звітного
періоду у зв'язку з придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

п.п.7.4.1 п.7.4 ст. 7 Закону України, крім
обов'язкових підстав виникнення у
платника права на податковий кредит з
податку на додану вартість, передбачає
обов'язкову наявність ще й такої
підстави, як сплата платником податку у
звітному періоді відповідних сум
податку.

Підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону
України, не підлягають включенню до
складу податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг),
не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Згідно з п.п.7.7.1 п.7.7 ст.7 Закону України,
сума податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
податкового періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
податкового періоду.

При позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1
цього пункту, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені законом для відповідного
податкового періоду.

При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1
цього пункту, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
цього податку, що виник за попередні
податкові періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до закону), а при його
відсутності - зараховується до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Згідно з зазначеними нормами,
обов'язковою підставою включення сум
до податкового кредиту з податку на
додану вартість є сплата цих сум до
Державного бюджету України. Висновок
про те, що відшкодуванню підлягають
лише суми, які були сплачені до бюджету,
випливає з самої суті поняття податку,
його основної функції - формування
доходів Державного бюджету України (п.19
ст.2, ст.9 Бюджетного кодексу України), а
також з поняття платника податку як
особи, яка згідно з Законом №168
зобов'язана здійснювати утримання та
внесення до бюджету податку, що
сплачується покупцем (п.1.3 ст.1 Закону
№168).

Законом України "Про податок на додану
вартість" встановлений прямий
взаємозв'язок між сплатою,
надходженням до бюджету податку на
додану вартість та відшкодуванням
такого податку. При цьому, зазначені
етапи нерозривно пов'язані між собою:
сплата податку, а потім включення
відповідних сум до податкового кредиту
з податку на додану вартість. Право на
відшкодування виникає лише при
фактичній надмірній сплаті податку на
додану вартість, а не з самого факту
існування зобов'язання по сплаті
податку на додану вартість в ціні
товару.

Згідно п.п.3.2.1 п.3.2 ст.3 Закону України
"Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами" від
21.12.2000р. №2181-111, у будь-яких випадках,
коли платник податків, згідно із
законами з питань оподаткування,
уповноважений утримувати податок, яким
оподатковуються інші особи, у тому
числі, податок на додану вартість, сума
такого податку вважається бюджетним
фондом, який належить державі та
створюється від її імені.

З матеріалів справи видно, що
громадянин ОСОБА_4, який зазначений як
директор ТзОВ "Багатопрофільне
підприємство "Авангард" у договорах №20
від 15.06.2005р., від 01.07.2005р.№32 та
податкових накладних: від 01.07.2005р. № 298,
від 01.08.05р. №351, 01.09.2005р. №530, разом на
загальну суму 46325,88грн., в тому числі ПДВ
- 7720,98грн., не підписував будь-якого
доручення, яке надавало право від його
імені створювати та реєструвати
зазначене підприємство, а також не
підписував бухгалтерських документів.

Отже, податкові накладні, видані ТзОВ
"Багатопрофільне підприємство
"Авангард", підписані особою, яка не
належить до кола осіб, наділених таким
правом у передбаченому законом
порядку.

Внаслідок відображення у податковій
звітності результатів господарських
операцій з ТзОВ "Багатопрофільне
підприємство "Авангард", ПП ОСОБА_3
отримав право на формування
податкового кредиту, тобто право на
податкову вигоду.

Згідно ч. 1 ст. 228 ЦК України, правочин
спрямований, зокрема, на незаконне
заволодіння майном держави, вважається
таким, що порушує публічний порядок, а
отже, згідно з частиною другою цієї
статті є нікчемним.

Частиною 2 статті 215 ЦК України
передбачено, що визнання судом
нікчемного правочину недійсним не
вимагається. Відповідно до частини
першої ст.216 зазначеного Кодексу
недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю.

За укладеними ПП ОСОБА_3 з ТзОВ
"Багатопрофільне підприємство
"Авангард" угодами про передачу у
власність медичного обладнання,
обов'язок доставки товару покладено на
продавця - ТзОВ "Багатопрофільне
підприємство "Авангард", проте
апелянтом не було надано жодних
первинних документів на підтвердження
належного виконання договору, зокрема
документів, що підтверджують
транспортування (перевезення) товарів:
договори перевезення,
товарно-транспортні накладні тощо, та
інших даних, що свідчать про реальність
та товарність здійснених операцій.

З врахуванням наведеного та всебічно
проаналізованого судом першої
інстанції логічно випливало і стало
очевидним, що ТзОВ "Багатопрофільне
підприємство "Авангард" нікому не
передавало у власність предмети
медичного обладнання, згідно з
вищезазначеними податковими
накладними, а тому угоди №20 від 15.06.2005р.
та №32 від 01.07.2005р., укладені ПП ОСОБА_3 з
ТзОВ "Багатопрофільне підприємство
"Авангард", - були нікчемними та
безтоварними.

Відтак, колегія апеляційного суду
прийшла до неспростовного переконання
про те, що суд першої інстанції у
відповідності до вимог ст.200 КАС
України, правильно встановив обставини
справи, ухвалив законне та
обґрунтоване судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, доводи
апеляційних скарг не спростовують
висновків суду, а тому підстав для його
скасування немає.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст. 195, ст. 196, п.1 ст.
198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206, ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_3 -
залишити без задоволення, а постанову
Господарського суду Львівської
області від 27 травня 2010 року у справі №
5/38-18/13 А- без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий :
Р.М. Гулид

Судді :
В.C. Затолочний

В.М. Каралюс

Повний текст ухвали виготовлено і
підписано 03.02.2014 року