Справа № 2а-16315/12/2670
Суддя: Муравйов О.В.
Дата ухвалення: 2014-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" січня 2014 р. м. Київ
К/800/35996/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючий суддя судді за участю
секретаря представників сторін: від
позивача: від відповідача:Муравйов О. В.
Вербицька О. В. Маринчак Н. Є. Титенко
М. П. ОСОБА_5 Русіна О. С.розглянувши у
відкритому судовому засіданні
касаційні скаргиДержавної податкової
інспекції у Подільському районі м.
Києва Державної податкової служби та
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_7на
постанову та постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
13.02.2013 року Київського апеляційного
адміністративного суду від 11.06.2013 рокуу
справі№ 2а-16315/12/2670за позовомФізичної
особи - підприємця ОСОБА_7до Державної
податкової інспекції у Подільському
районі м. Києва Державної податкової
службипровизнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В :

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
13.02.2013 року у справі № 2а-16315/12/2670 позов
задоволено. Визнано протиправним та
скасовано податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Подільському
районі м. Києва Державної податкової
служби від 08.11.2012 року № .

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 11.06.2013 року
апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Подільському
районі м. Києва Державної податкової
задоволено частково. Постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 13.02.2013 року у справі №
2а-16315/12/2670 в частині скасування
податкового повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Подільському районі м. Києва Державної
податкової служби від 08.11.2012 року №
на суму 131 739,76 грн. (в т.ч. 105 391,81
грн. основного платежу та 26 347,95 грн.
штрафних санкцій) скасовано та
ухвалено в цій частині нову постанову,
якою в задоволенні даних позовних
вимог відмовлено. В іншій частині
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 13.02.2013 року залишено
без змін.

Не погоджуючись із судовими рішеннями
у справі, відповідач звернувся до
Вищого адміністративного суду України
з касаційною скаргою, в якій просить їх
скасувати в частині задоволення,
прийняти нову про відмову в
задоволенні позову. Свої вимоги
заявник обґрунтовує порушенням судами
норм матеріального та процесуального
права, зокрема, п. п. 198.2, 198.6 ст. 198, п. 201.11
ст. 201 Податкового кодексу України, ст.
ст. 69, 86, 159 Кодексу адміністративного
судочинства України.

В запереченнях на касаційну скаргу
позивач з вимогами та доводами не
погоджується, просить залишити скаргу
без задоволення.

Позивач також оскаржив постанову
апеляційного суду. В касаційній скарзі
заявник просить скасувати постанову
апеляційного суду, а постанову суду
першої інстанції залишити в силі,
стверджуючи про порушення судом
апеляційної інстанції п. п. 44.6, 44.7 ст. 44,
п. 79.2 ст. 79, п. 198.6 ст. 198, п. 201.11 ст. 201
Податкового кодексу України.

В запереченнях на касаційну скаргу
відповідач з вимогами та доводами
позивача не погоджується, просить
залишити скаргу без задоволення.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що за результатами
проведеної відповідачем
документальної позапланової невиїзної
перевірки позивача з питань
правомірності нарахування податкових
зобов'язань та податкового кредиту по
деклараціях з ПДВ за лютий, березень,
квітень 2012 року складено акт від 08.10.2012
року № 34/17-205/НОМЕР_2, яким зафіксовано,
що позивачем не підтверджено
правомірність включення ПДВ в сумі 30
724,34 грн. по господарських операціях з
ТОВ «Контур-Т» наступними податковими
накладним: від 06.02.2012 року № 11 на суму 34
650,00 грн. (в т.ч. ПДВ - 5 775,00 грн.); від 21.03.2012
року № 51 на суму 49 900,00 грн. (в т.ч. ПДВ - 8
316,67 грн.); від 09.04.2012 року № 31 на суму 49 600
грн. (в т.ч. ПДВ - 8 276,67 грн.); від 11.04.2012
року № 49 на суму 50 140,00 грн. (в т.ч. ПДВ - 8
356,67 грн.).

Також в акті перевірки зазначено, що
позивачем не підтверджено
правомірність включення ПДВ в сумі 119
199,33 грн. по господарських операціях з
СТОВ «Камсит» наступними податковими
накладними: від 29.02.2012 року № 3 на суму 3
450,00 грн. (в т.ч. ПДВ - 575,00 грн.); від 29.02.2012
року № 13/2 на суму 49 750,00 грн. (в т.ч. ПДВ - 8
291,67 грн.); від 29.02.2012 року № 11/2 на суму 99
500,00 грн. (в т.ч. ПДВ - 16583,33 грн.); від 30.03.2012
року № 8/2 на суму 447 998,40 грн. (в т.ч. ПДВ - 74
666,40 грн.); від 28.04.2012 року № 22/2 на суму 57
600,00 грн. (в т.ч. ПДВ - 9 600,00 грн.); від 29.04.2012
року № 24/2 на суму 47 808,00 грн. (в т.ч. ПДВ - 7
968,00 грн.); від 30.04.2012 року № 26/2 на суму 9
092,00 грн. (в т.ч. ПДВ - 1 515,33 грн.).

На підставі акта перевірки
відповідачем прийняте податкове
повідомлення-рішення від 08.11.2012 року №
, яким позивачу збільшено грошове
зобов'язання з ПДВ на 187 405,92 грн. (в т.ч.:
149 924,74 грн. - основний платіж, 37 481,18 грн. -
штрафні санкції).

В основу прийнятого податкового
повідомлення-рішення покладено
висновок відповідач про порушення
позивачем п. 198.6 ст. 198, п. 201.11 ст. 201
Податкового кодексу України, внаслідок
чого останнім безпідставно завищено
податковий кредит у зв'язку з
включенням до складу податкового
кредиту сум податку на додану вартість,
не підтверджених податковими
накладними, по господарських операціях
з ТОВ «Контур-Т» і СТОВ «Камсит» за
період лютий-квітень 2012 року на
загальну суму 149 924,74 грн.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, виходив з того, що
проведення відповідачем
документальної невиїзної перевірки
позивача є неправомірним, тому
прийняте за наслідками такої перевірки
податкове повідомлення-рішення є
протиправним та підлягає скасуванню;
додатково надані позивачем податкові
накладні СТОВ «Камсит» від 29.02.2012 року
№ 3, від 29.02.2012 року № 13/2, від 29.02.2012 року
№ 11/2, від 28.04.2012 року № 22/2, від 29.04.2012
року № 24/2, від 30.04.2012 року № 26/2 на
загальну суму ПДВ 44 532,93 грн., які в
порушення абзацу 2 п. 44.6 ст. 44
Податкового кодексу не були враховані
податковим органом, спростовують
висновки перевірки.

Суд апеляційної інстанції дійшов
висновку про часткове задоволення
позову, оскільки додатково надані
позивачем податкові накладні СТОВ
«Камсит» від 29.02.2012 року № 3, від 29.02.2012
року № 13/2, від 29.02.2012 року № 11/2, від
28.04.2012 року № 22/2, від 29.04.2012 року № 24/2,
від 30.04.2012 року № 26/2 на загальну суму
ПДВ 44 532,93 грн., на підставі абз. 2 п. 44.6 ст.
44 Податкового кодексу України
правомірно не були враховані
відповідачем.

Однак, первинні документи по
господарських операціях з ТОВ
«Контур-Т» і СТОВ «Камсит», що
підтверджували б правомірність
формування позивачем податкового
кредиту на суму 105 391,81 грн. за період
лютий-квітень 2012 року подано всупереч
вимог ст. 44 Податкового кодексу України
та після винесення оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення лише
до суду першої інстанції.

Колегія суддів з таким висновком не
погоджується, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості. Суд вживає передбачені
законом заходи, необхідні для
з'ясування всіх обставин у справі, у
тому числі щодо виявлення та
витребування доказів з власної
ініціативи. Суд повинен запропонувати
особам, які беруть участь у справі,
подати докази або з власної ініціативи
витребувати докази, яких, на думку суду,
не вистачає.

У справах щодо оскарження рішень
суб'єктів владних повноважень
адміністративні суди перевіряють,
серед іншого, чи вчинені вони
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (п. 3 ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України).

Статтею 159 Кодексу адміністративного
судочинства України передбачено, що
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Згідно з п. 198.1 ст. 198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з:
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг;придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України; ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.2 ст.198 Податкового
кодексу України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Не підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з п. 201.11
ст. 201 Податкового кодексу України). (п.
198.6. ст.198 Податкового кодексу України).

У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
підпунктом документами, платник
податку несе відповідальність у
вигляді фінансових санкцій,
установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами.

Правові наслідки у вигляді виникнення
права платника податку на формування
витрат та податкового кредиту з ПДВ
наступають лише у разі реального
(фактичного) вчинення господарських
операцій з придбання
товарів/робіт/послуг, що пов'язані з
рухом активів, зміною зобов'язань чи
власного капіталу платника, та
відповідають економічному змісту,
відображеному в укладених платником
податку договорах, а не лише оформлення
відповідних документів або рух
грошових коштів на рахунках платників
податку.

При цьому, для формування податкового
кредиту мають значення податкові
накладні та інші первинні документи,
які, виходячи з наведеного, видаються
на підтвердження реально вчиненої
операції.

Проте, розглядаючи спір про
правомірність формування податкового
кредиту, судами першої та апеляційної
інстанції судами не досліджувалось
питання реальності спірних
господарських операцій з урахуванням
відповідних первинних бухгалтерських
документів.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що на підставі ч. 2 ст. 227 Кодексу
адміністративного судочинства України
судові рішення підлягають скасуванню,
як такі, що прийняті з порушенням норм
процесуального права, які унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи, а справа направленню
на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Під час нового розгляду суду першої
інстанції слід врахувати викладене,
дослідити на підставі належних доказів
питання реальності господарських
операцій, застосувати при оцінці
доводів сторін норми матеріального
права, які повинні бути застосовані, і
вирішити спір згідно із
законодавством.

За таких обставин касаційні скарги
підлягають частковому задоволенню .

Керуючись ст. ст. 220, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Подільському районі м.
Києва Державної податкової служби
задовольнити частково.

Касаційну скаргу Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_7 задовольнити
частково.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 13.02.2013 року та
постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 11.06.2013 року
у справі № 2а-16315/12/2670 скасувати.

Справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав та в
порядку, передбачених статтями 236-239-1
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
О. В. Муравйов

Судді
О. В. Вербицька

Н. Є. Маринчак