Справа № 2а-4287/10/0970
Суддя: Попко Я.С.
Дата ухвалення: 2014-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2014 року
Справа №
8249/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Попка Я.С.

суддів
Хобор Р.Б., Сеника Р.П.

розглянувши у порядку письмового
провадження у м. Львові апеляційну
скаргу Житлово-експлуатаційної
організації № 2 на постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 4 січня 2011
року у справі за позовом
Житлово-експлуатаційної організації №
2 до управління Пенсійного фонду
України в м. Івано-Франківську про
визнання нечинною та скасування
вимоги,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2010 року позивач -
Житлово-експлуатаційна організація № 2
звернулася до суду з позовом до
управління Пенсійного фонду України в
м. Івано-Франківську, в якому просить
визнати нечинною та скасувати вимогу
про сплату боргу №Ю-1411/4 від 04.11.2010 року.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 4
січня 2011 року в задоволенні позову
відмовлено.

Постанова суду першої інстанції,
мотивована тим, що позивачем допущено
заборгованість по сплаті страхових
внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування, яка
облікована у картках особового рахунку
позивача, у зв'язку з чим відповідачем
відповідно до ст.106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» 04.11.2010 року винесено та
направлено позивачу вимогу про сплату
боргу за №Ю-1411/4 на суму 571 438,12 грн.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, вважаючи її
прийнятою з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
Житлово-експлуатаційна організація № 2
оскаржила її, подавши апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 4
січня 2011 року та прийняти нову
постанову, якою повністю задовольнити
позовні вимоги.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної
скарги апелянт зазначає, що відповідач
не дослідив фактів отримання позивачем
коштів на оплату праці за вказаний
період часу. Внаслідок чого, УПФ
України в м. Івано-Франківську зробило
неправильний висновок про порушення
позивачеу своєчасності сплати
страхових внесків за вказаний період,
оскільки єдиним критерієм оцінки
своєчасності сплати страхових внесків
є одночасність їх сплати з отриманням
позивачем коштів на оплату праці.

Одночасно позивач не погоджується з
нарахованою сумою недоїмки та вважає,
що дана ситуація виникла в результаті
застосування відповідачем норм п.10.11
«Інструкції про порядок обчислення і
сплати страхувальниками та
застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду
України», затвердженої постановою
Правління Пенсійного фонду України від
19.12.2003року №21-1, в якому зазначається, що
сплата (погашення) пені здійснюється у
тому самому порядку, що і недоїмка та
фінансові санкції. У разі коли
страхувальник має не сплачені суми
недоїмки, пені та фінансових санкцій та
здійснює сплату поточних сум страхових
внесків, ці суми зараховуються шляхом
перерозподілу такої сплаченої суми в
рахунок сплати недоїмки, пені та
фінансових санкцій у порядку
календарної черговості їх виникнення.

При цьому зазнає, що Законом України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» та іншими
законодавчими актами України таких
повноважень територіальним
управлінням Пенсійного фонду не
надано. Таким чином, відповідач діє
поза межами повноважень наданих йому
законами України та порушуючи норми
ст.19 Конституції України, управління
Пенсійного фонду України в м.
Івано-Франківську зараховує сплачені
кошти в рахунок сплати недоїмки, пені
та фінансових санкцій, що виникли в
минулих періодах, що в свою чергу
спричинило виникнення боргу згідно
вимоги.

Апелянт вважає, що управління
Пенсійного фонду України в м.
Івано-Франківську не має повноважень
змінювати цільове призначення коштів,
у тому числі по сплаті страхових
внесків, перерахованих організацією до
бюджету держави, не має повноважень
здійснювати будь-які дії за
визначенням черговості сплати
страхових внесків, змінювати
призначення бюджетного платежу, без
згоди платника розпоряджатися його
коштами.

Особи, які беруть участь у справі в
судове засідання для розгляду
апеляційної скарги не прибули, про
дату, час і місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, клопотань
від осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю не
поступило, а тому суд апеляційної
інстанції, у відповідності до п.п.1,2 ч.1
ст.197 КАС України вважає за можливе
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами. Справу може бути вирішено
на підставі наявних у ній доказів.

Вислухавши суддю-доповідача,
дослідивши обставини справи та доводи
апеляційної скарги, суд апеляційної
інстанції приходить до висновку про те,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Із змісту ст. 19 Конституції України
вбачається, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Судом встановлено, підтверджено
матеріалами справи, що
Житлово-експлуатаційна організація №2
є платником страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування та відповідно до вимог п.6
ч.2 ст.17 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» зобов'язане нараховувати,
обчислювати і сплачувати в установлені
строки та в повному обсязі страхові
внески.

04.11.2010 року управлінням Пенсійного
фонду України в м. Івано-Франківську
винесено та направлено позивачу вимогу
про сплату боргу за №Ю-1411/4, згідно з
якою загальна сума боргу платника
страхових внесків станом на 31.10.2010 року
становить 571438,12 грн., в тому числі
недоїмки по страхових внесках в
розмірі 519 954,46 грн., фінансових санкцій
в розмірі 13 275,71 грн. та пені в розмірі 38
207,95 грн. Вказана вимога отримана
позивачем 17 листопада 2010 року, що
підтверджується штампом вхідної
коресподеннції на вказаній вимозі
(а.с.6).

Відповідно до ч.1 ст.15 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» платниками
страхових внесків до солідарної
системи є страхувальники, зазначені в
ст.14 цього Закону, і застраховані особи,
зазначені в ч.1 ст.12 цього Закону.

Ч.1 ст.14 вказаного Закону України
передбачено, що страхувальниками є
роботодавці: підприємства, установи і
організації, створені відповідно до
законодавства України, незалежно від
форми власності, виду діяльності та
господарювання, об'єднання громадян,
профспілки, політичні партії (у тому
числі філії, представництва,
відділення та інші відокремлені
підрозділи зазначених підприємств,
установ, організацій, об'єднань
громадян, профспілок, політичних
партій, які мають окремий баланс і
самостійно ведуть розрахунки із
застрахованими особами), фізичні особи
- суб'єкти підприємницької діяльності
та інші особи (включаючи юридичних та
фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності, які обрали
особливий спосіб оподаткування
(фіксований податок, єдиний податок,
фіксований сільськогосподарський
податок), які використовують працю
фізичних осіб на умовах трудового
договору (контракту) або на інших
умовах, передбачених законодавством,
або за договорами цивільно-правового
характеру, - для осіб, зазначених у п.п.1,
10, 15 ст.11 цього Закону.

Відповідно до вимог п.6 ч.2 ст.17 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
страхувальник зобов'язаний
нараховувати, обчислювати і сплачувати
в установлені строки та в повному
обсязі страхові внески.

Згідно зі ст.20 вказаного Закону
страхувальники зобов'язані сплачувати
страхові внески, нараховані за
відповідний базовий звітний період, не
пізніше ніж через 20 календарних днів із
дня закінчення цього періоду.

Відповідно до ч.1, 2 ст.106 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» у разі виявлення
своєчасно не сплачених сум страхових
внесків страхувальники зобов'язані
самостійно обчислити ці внески і
сплатити їх з нарахуванням пені. Суми
страхових внесків своєчасно не
нараховані та/або не сплачені
страхувальниками у строки, визначені
статтею 20 цього ж Закону, в тому числі
обчислені територіальними органами
Пенсійного фонду, вважаються
простроченою заборгованістю із сплати
страхових внесків і стягуються з
нарахуванням пені та застосуванням
фінансових санкцій.

Згідно з ч.3 ст.106 цього Закону,
територіальні органи Пенсійного фонду
за формою і у строки, визначені
правлінням Пенсійного фонду,
надсилають страхувальникам, які мають
недоїмку, вимогу про її сплату.
Протягом десяти робочих днів із дня
одержання вимоги про сплату недоїмки
страхувальник зобов'язаний сплатити
суми недоїмки та суми фінансових
санкцій. Органи Пенсійного фонду
вправі звернутись до суду з позовом про
стягнення недоїмки.

Абз.5 п.6.3 Інструкції про порядок
обчислення і сплати страхувальниками
та застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду
України, затвердженої Постановою
Правління Пенсійного фонду України від
27 вересня 2010 року № 21-5 передбачено, що
вимога про сплату недоїмки є
виконавчим документом.

Відповідно до вимог ч.5 ст.106 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» за
рахунок сум, що надходять від
страхувальника або від державної
виконавчої служби в рахунок сплати
недоїмки, погашаються суми недоїмки,
пені та фінансових санкцій у порядку
календарної черговості їх виникнення.
У разі, коли страхувальник має
несплачену недоїмку, пеню та фінансові
санкції і здійснює сплату поточних сум
страхових внесків, ці суми
зараховуються в рахунок сплати
недоїмки, пені та фінансових санкцій.
Зазначена норма Закону
кореспондується з вимогами п.10.11
Інструкції про порядок обчислення і
сплати страхувальниками та
застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду
України, затвердженої Постановою
Правління Пенсійного фонду України від
27 вересня 2010 року № 21-5. Тому
безпідставними є покликання апелянта
на зміну відповідачем цільового
призначення коштів, перерахованих
Житлово-експлуатаційною організацією
№2 в бюджет держави по сплаті страхових
внесків, оскільки у спірних
правовідносинах має місце
перерозподіл сплаченої суми у порядку
календарної черговості їх виникнення,
відповідно до чинного законодавства.

За таких обставин, апеляційний суд
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що управління Пенсійного
фонду України в м. Івано-Франківську
при винесенні вимоги про сплату боргу
№Ю-1411/4 від 04.11.2010 року діяло на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачений законами
України, у зв'язку з чим не підлягають
задоволенню позовні вимоги
Житлово-експлуатаційної організації №
2 до управління Пенсійного фонду
України в м. Івано-Франківську про
визнання нечинною та скасування
вимоги.

З огляду на викладене, суд апеляційної
інстанції вважає, що постанова суду
першої інстанції ґрунтується на повно,
об'єктивно і всебічно з'ясованих
обставинах, а доводи апелянта на
правомірність прийнятої постанови не
впливають та висновків суду не
спростовують.

Згідно ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. 195, п.п.1,2 ч.1 ст.197, 198, 200, 205,
206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу
Житлово-експлуатаційної організації №
2 залишити без задоволення, а постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 4 січня 2011
року у справі №2а-4287/10/0970 за позовом
Житлово-експлуатаційної організації №
2 до управління Пенсійного фонду
України в м. Івано-Франківську про
визнання нечинною та скасування вимоги
- без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена у касаційному
порядку шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили.

Головуючий суддя
Я.С. Попко

Судді
Р.Б. Хобор

Р.П. Сеник