Справа № 810/4390/13-а
Суддя: Пилипенко О.Є.
Дата ухвалення: 2014-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
810/4390/13-а Головуючий
у 1-й інстанції: Леонтович А.М.
Суддя-доповідач: Пилипенко О.Є.
У Х В А Л А

Іменем України

28 січня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді -
Пилипенко О.Є.

суддів - Глущенко
Я.Б. та Романчук О.М.,

при секретарі -
Грабовській Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Києві апеляційну скаргу
Білоцерківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області на постанову Київського
окружного адміністративного суду від 16
вересня 2013 року у справі за
адміністративним позовом фізичної
особи - підприємця ОСОБА_2 до
Білоцерківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області про визнання протиправними та
скасування податкових повідомлень -
рішень, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2013 року позивач - фізична особа
- підприємець ОСОБА_2 звернувся до
Київського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Білоцерківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області про визнання протиправними та
скасування податкових повідомлень -
рішень, в якому просив визнати
неправомірними та скасувати податкові
повідомлення - рішення
Білоцерківської ОДПІ від 31.05.2013 року №
1221//131, № 5//130 та № 6//129.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 16 вересня
2013 року адміністративний позов
задоволено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим судовим
рішенням відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову Черкаського окружного
адміністративного суду від 23 вересня
2013 року та ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити в
повному обсязі. Свої вимоги апелянт
обґрунтовує тим, що судом першої
інстанції при постановленні
оскаржуваного рішення було порушено
норми матеріального та процесуального
права.

У судове засідання сторони та їх
представники не з'явилися, причини
неявки суду невідомі, про розгляд
справи були повідомлені належним
чином.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає необхідним апеляційну скаргу
Білоцерківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області - залишити без задоволення, а
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 16 вересня
2013 року - без змін, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

У відповідності до ст. 200 КАС України
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Приймаючи рішення про задоволення
позовних вимог в повному обсязі суд
першої інстанції виходив з того, що
матеріалами справи підтверджується
реальне здійснення господарських
операцій по договорам поставки
нафтопродуктів, укладених позивачем з
ФОП ОСОБА_3, факт виконання договорів
поставки підтверджується належним
чином оформленими податковими та
видатковими накладними, виданих
зареєстрованим на час їх виписки
суб'єктом господарської діяльності -
платником податку на додану вартість,
товарно - транспортними накладними,
довіреностями на отримання товарно -
матеріальних цінностей, оплата товару
підтверджується платіжними
дорученнями з відмітками банку про їх
виконання, що містяться у матеріалах
справи, встановлено факт використання
отриманого товару у власній
господарській діяльності.
Відповідачем, натомість єдиною
підставою для визнання укладених угод
нікчемними та, відповідно, порушення
позивачем норм ПК України є посилання
на Акт перевірки контрагента позивача,
що є порушенням норм чинного
законодавства.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції
виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
було встановлено колегією суддів,
фізична особа-підприємець ОСОБА_2
зареєстрований виконавчим комітетом
Білоцерківської міської ради
Київської області 20 травня 1997 року, що
підтверджується свідоцтвом про
державну реєстрацію фізичної
особи-підприємця (а.с.14).

Згідно свідоцтва про реєстрацію
платника податку на додану вартість №
НОМЕР_2, ФОП ОСОБА_2 перебуває на
податковому обліку у Білоцерківській
об'єднаній державній податковій
інспекції Київської області Державної
податкової служби (а.с.17).

Відповідно до матеріалів справи, у
період з 26 квітня 2013 року по 8 травня 2013
року посадовими особами
Білоцерківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області на підставі підпункту 20.1.4
пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.2
пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.1
пункту 78.1 статті 78, статті 79
Податкового кодексу України та на
виконання наказу від 26 квітня 2013 року №
934 проведено позапланову невиїзну
документальну перевірку ФОП ОСОБА_2 з
питань дотримання вимог податкового
законодавства за березень, травень 2011
року при здійсненні взаємовідносин з
ФОП ОСОБА_3

Результати перевірки оформлено актом
від 17 травня 2013 року № 1930/17-4/НОМЕР_3/79
(далі по тексту - Акт перевірки) (а.с.18-31).

До перевірки позивачем надано первині
документи по господарським операціям з
ФОП ОСОБА_3

У ході перевірки органом державної
податкової служби проаналізовано акт
документальної позапланової невиїзної
перевірки Васильківської ОДПІ ФОП
ОСОБА_3 від 12 квітня 2012 року №
254/1710/НОМЕР_1, в якому зазначено, що у ФОП
ОСОБА_3 відсутні умови для ведення
господарської діяльності, основні
фонди, технічний персонал, виробничі
активи, складські приміщення, технічні
засоби.

Використавши зазначену інформацію
відповідач дійшов висновку, що договір
між ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 укладений
без мети настання реальних наслідків
та є нікчемним відповідно до частин 1, 2
статті 215, частини 5 статті 203 Цивільного
Кодексу України.

На основі висновків Акту перевірки, 31
травня 2013 року Білоцерківською
об'єднаною державною податковою
інспекцією Головного управління
Міндоходів у Київській області
прийнято:

- податкове повідомлення-рішення
№ 1221/, яким збільшено суму
грошового зобов'язання ФОП ОСОБА_2 з
податку на додану вартість на суму 72135,00
грн. та застосовано штрафну санкцію у
розмірі 36067,50 грн. (а.с.32);

- податкове повідомлення-рішення
№5//130, яким зменшено розмір
від'ємного значення суми податку на
додану вартість ФОП ОСОБА_2 на суму 72135,00
грн. (а.с.33);

- податкове повідомлення-рішення
№ 6//129, яким зменшено суму
бюджетного відшкодування ФОП ОСОБА_2 з
податку на додану вартість на суму 72135,00
грн. (а.с.34).

Вважаючи податкові повідомлення -
рішення такими, що підлягають
скасуванню, позивач звернувся до суду.

Обговорюючи правомірність позовних
вимог, колегія суддів приходить до
наступного.

Відповідно до п . 198.1 та 198.2 Податкового
кодексу України (далі - ПК України)
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше;

дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Пунктом 198.4 ПК України передбачено, що
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту,
відповідно до п. 198.6 ПК України, суми
податку, сплаченого (нарахованого) у
зв'язку з придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 201.8 ст. 201 ПК України
встановлено, що право на нарахування
податку та складання податкових
накладних надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Статтями 3 та 9 Закону України від 16.07.1999
року №996-XIV "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні"
встановлено, що бухгалтерський облік є
обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством та на даних
якого ґрунтується, зокрема, податкова
звітність. Підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій визначено первинні документи,
які фіксують факти здійснення
господарських операцій.

Відповідно до пункту 18 порядку
заповнення податкової накладної,
затвердженого наказом ДПА України від
30.05.1997 р. № 165 та Наказу Державної
податкової адміністрації України «Про
затвердження форм та порядку
заповнення і подання податкової
звітності з податку на додану
вартість» від 25.01.2011 року № 41 всі
складені примірники податкової
накладної-підписуються особою,
уповноваженою платником податку
здійснювати поставку товарів (послуг),
та скріплюються печаткою такого
платника податку - продавця.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
14 березня 2011 року між ФОП ОСОБА_2 та ФОП
ОСОБА_3 укладено договір постачання
нафтопродуктів № 1402 (а.с.141).

Згідно умов вказаного договору,
Продавець (ФОП ОСОБА_3) зобов'язується
поставити в обумовлений термін, а
Покупець (ФОП ОСОБА_2) прийняти у
власність нафтопродукти (дизпаливо),
найменування, ціна та кількість яких
визначається у накладних.

З метою виконання господарських
зобов'язань за договором постачання
нафтопродуктів № 1402, ФОП ОСОБА_3
укладено з Виробничо-торгівельною
фірмою «Лео» договір перевезення
вантажу від 7 лютого 2011 року, згідно
умов якого ВТФ «Лео» зобов'язується
надавати послуги з перевезення
ввірених йому ФОП ОСОБА_3 вантажів до
пункту призначення в установлені
строки видавати вантажі уповноваженим
на одержання вантажів особам
(вантажоодержувачам), а ФОП ОСОБА_3
зобов'язується сплачувати за
перевезення вантажів встановлену
плату (а.с.36-39).

Таким чином, транспортування
нафтопродуктів, проданих ФОП ОСОБА_3 на
користь ФОП ОСОБА_2 здійснювалось
засобами ВТФ «Лео».

При перевезенні нафтопродуктів ВТФ
«Лео» оформлено товарно-транспортні
накладні від 15 березня 2011 року № 958665,
від 30 березня 2011 року № 958666, від 19
травня 2011 року № 958664, що містять
відмітки про відвантаження
нафтопродуктів ФОП ОСОБА_3 та отримання
нафтопродуктів ФОП ОСОБА_2 (а.с.41 - 43).

Нафтопродукти були передані ФОП ОСОБА_2
за видатковими накладними від 15
березня 2011 року № 03-0000034 на загальну
суму 106789,50 грн., в тому числі ПДВ - 17798,25
грн. (а.с.47), від 19 травня 2011 року № 03-0000092
на загальну суму 283011,00 грн., в тому числі
ПДВ - 47168,50 грн. (а.с.48), від 30 березня 2011
року № 03-0000042 на загальну суму 43006,50 грн.,
в тому числі ПДВ - 7167,75 грн. (а.с.49).

Оприбуткування нафтопродуктів також
підтверджується заправними
відомостями (а.с.56-63).

Нафтопродукти від ФОП ОСОБА_3 отримував
ФОП ОСОБА_2 за довіреностями від 15
березня 2011 року № 133 (а.с.108), від 19 травня
2011 року № 135 (а.с.109) та від 30 березня 2011
року № 134 (а.с.110).

В якості оплати за поставлені
нафтопродукти ФОП ОСОБА_2 перерахував
на користь ФОП ОСОБА_3 грошові кошти у
сумі 432807,00 грн., в тому числі ПДВ - 72134,50
грн., що підтверджується платіжними
дорученнями (а.с.50-52) та виписками по
рахунку (а.с.146,147,152).

На виконання умов договору постачання
нафтопродуктів № 1402 ФОП ОСОБА_2,
отримав від ФОП ОСОБА_3 податкові
накладні: від 15 березня 2011 року № 11 на
загальну суму 106789,50 грн., в тому числі
ПДВ - 17798,25 грн.(а.с.44), від 19 травня 2011
року № 21 на загальну суму 283011,00 грн., в
тому числі ПДВ - 47168,50 грн.(а.с.45) та від 30
березня 2011 року № 19 на загальну суму
43006,50 грн., в тому числі ПДВ - 7167,75
грн.(а.с.46).

Факт використання, придбаних у ФОП
ОСОБА_3, нафтопродуктів в господарській
діяльності позивача підтверджується:
заправною відомістю за період з 13 січня
2011 року по 24 березня 2011 року № 1 (а.с.56-57),
заправною відомістю за період з 24
березня 2011 року по 28 травня 2011 року № 2
(а.с.58-59), заправною відомістю за період
з 30 травня 2011 року по 25 серпня 2011 року №
3 (а.с. 60-61), заправною відомістю за
період з 25 серпня 2011 року по 19 жовтня 2011
року № 4 (а.с.62-63), свідоцтвом про повірку
робочого засобу вимірювальної техніки
від 21 серпня 2011 року № 3685 (а.с.73-74),
свідоцтвами про реєстрацію
транспортних засобів (а.с.92-101),
сертифікатом відповідності (а.с.142),
паспорт на дизельне паливо № 2329 (а.с.143).

Також у судовому засіданні суду першої
інстанції, позивач пояснив, що придбане
дизпаливо у ФОП ОСОБА_3 було
використано при міжнародних
перевезеннях на автомобілях позивача у
сполученнях: Україна-Франція,
Україна-Росія, що підтверджується
подорожніми листами вантажного
автомобіля та не спростовано доводами
відповідача (а.с.158-217).

Колегія суддів звертає увагу на той
факт, що усі первинні документи
оформлені у відповідності до вимог
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» від 16.07.1999 р. № 996-ХІV та
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 р. № 88, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 05 червня
1995 року за № 168/704.

Наявні в матеріалах справи податкові
накладні, що були виписані
контрагентом позивача за результатами
отриманого товару та містять усі
обов'язкові реквізити, передбачені п.
201.1 ст. 201 ПК України.

Також варто зазначити, що єдиною
підставою для визнання укладених
позивачем угод недійсними є посилання
відповідача на акт документальної
позапланової невиїзної перевірки
Васильківської ОДПІ ФОП ОСОБА_3 від 12
квітня 2012 року № 254/1710/НОМЕР_1, в якому
зазначено, що у ФОП ОСОБА_3 відсутні
умови для ведення господарської
діяльності, основні фонди, технічний
персонал, виробничі активи, складські
приміщення, технічні засоби.

З даного приводу варто зазначити, що
відповідно до правової позиції Вищого
адміністративного суду України,
викладеної у Листі від 02.06.2011 р. N 742/11/13-11,
оцінюватися при дослідженні факту
здійснення господарської операції
повинні відносини безпосередньо між
учасниками тієї операції, на підставі
якої сформовані дані податкового
обліку.

Не є обов'язковою передумовою для
визначення контролюючими органами
грошових зобов'язань визнання
недійсними (у тому числі нікчемними)
правочинів, які укладалися за ланцюгом
між попередніми посередниками, через
ланцюг яких декларувався рух товарів
чи послуг, нібито придбаних останнім у
такому ланцюгу платником податку. При
цьому відносини між учасниками
попередніх ланцюгів постачань товарів
та послуг не мають безпосереднього
впливу на дослідження факту реальності
господарської операції, вчиненої між
останнім у ланцюгу постачань платником
податків та його безпосереднім
контрагентом.

Згідно з правовою позицією Верховного
Суду України у справах, пов'язаних із
отриманням права на податковий кредит
та/або бюджетного відшкодування з
податку на додану вартість, судам для
встановлення обґрунтованості права
платника податку на податковий кредит
та/або бюджетне відшкодування з
податку на додану вартість необхідно
з'ясувати наступні факти та їх
документальне підтвердження:

1. Встановлення факту здійснення
господарської операції.

2. Встановлення спеціальної податкової
правосуб'єктності учасників
господарської операції.

3. Встановлення зв'язку між фактом
придбання товарів (послуг),
спорудженням основних фондів, імпортом
товарів (послуг) і господарською
діяльністю платника податку. Включенню
до складу податкового кредиту
підлягають лише суми податку, сплачені
(нараховані) у зв'язку з придбанням
товарів (послуг), що підлягають
використанню у господарській
діяльності платника податку (пункт 7.4
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість»).

4. Встановлення дотримання платником
податку спеціальних вимог щодо
документального підтвердження сум
податкового кредиту та/або бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість.

5. Встановлення факту надмірної сплати
податку на додану вартість у ціні
товарів (послуг), що придбані платником
податку.

Дана правова позиція відображена також
в Листі Вищого адміністративного суду
від 02.2011 року № 742/11/13-11.

Враховуючи те, що колегією суддів
встановлено та підтверджено
матеріалами справи факт здійснення
господарських операцій, наявність у
позивача та його контрагента
податкової правосуб'єктності
учасників господарської операції,
встановлено зв'язок між укладеним
договором та господарською діяльністю
платника податку, усі витрати
підтверджені належним чином
оформленими первинними документами,
підстави для винесення оскаржуваних
повідомлень - рішень у посадових осіб
контролюючого органу були відсутні.

За таких обставин, колегія суддів
дійшла висновку, що судом першої
інстанції було вірно встановлено
фактичні обставини справи, надано
належну оцінку дослідженим доказам. В
зв'язку з цим колегія суддів вважає
необхідним апеляційну скаргу
Білоцерківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області - залишити без задоволення, а
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 16 вересня
2013 року - без змін.

Керуючись ст. ст. 41, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212,
254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Білоцерківської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області -
залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 16 вересня
2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів в касаційному
порядку шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.Є.Пилипенко

Судді
Я.Б. Глущенко

О.М. Романчук

Головуючий суддя
Пилипенко О.Є.

Судді:
Глущенко Я.Б.

Романчук О.М