Справа № 2а-1711/121/12
Суддя: Конюшко К.В.
Дата ухвалення: 2014-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" січня 2014 р. м. Київ
К/800/14026/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Конюшка К.В.

суддів:
Гончар Л.Я., Чалого С.Я.

розглянувши в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами касаційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
м. Кузнецовську Рівненської області на
постанову Кузнецовського міського
суду Рівненської області від 02 лютого
2012 року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 30 січня 2013 року

у справі № 1711/121/12

за позовом ОСОБА_2

до Управління Пенсійного фонду
України в м. Кузнецовську Рівненської
області

про зобов'язання
вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В :

У травні 2010 року ОСОБА_2 звернулась до
Кузнецовського міського суду
Рівненської області з
адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Кузнецовську Рівненської області
(далі - Управління) про визнання
протиправною відмови та зобов'язання
вчинити певні дії.

Постановою Кузнецовського міського
суду Рівненської області від 02.02.2012,
залишеною без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 30.01.2013,
позов задоволено.

Визнано протиправним рішення
Управління Пенсійного фонду України в
місті Кузнецовську про відмову
призначити позивачу пенсію за віком на
пільгових умовах.

Зобов'язано Управління призначити
ОСОБА_2 пенсію за віком з ІНФОРМАЦІЯ_3 у
зв'язку з досягненням віку сорок
дев'ять років.

Не погоджуючись зі вказаними рішеннями
судів попередніх інстанцій, Управління
оскаржило їх у касаційному порядку.

У касаційній скарзі скаржник просив
скасувати вказані судові акти з
мотивів порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
прийняти нове рішення - про відмову у
позові.

Справу розглянуто в порядку письмового
провадження, установленому пунктом 1
частини першої статті 222 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи і правильність
застосування судами норм
процесуального та матеріального права,
судова колегія дійшла висновку про те,
що касаційна скарга підлягає
задоволенню з огляду на таке.

Як установлено судами попередніх
інстанцій, ОСОБА_2 народилась
ІНФОРМАЦІЯ_2. ІНФОРМАЦІЯ_3 позивачу
виповнилось 49 років. Позивач є
потерпілою внаслідок Чорнобильської
катастрофи 3 категорії, що
підтверджується посвідченням серії
НОМЕР_1.

У лютому 2010 року ОСОБА_2 звернулась до
Управління з заявою про призначення їй
пенсії за віком на пільгових умовах - із
зниженням пенсійного віку на 6 років.
Листом від 30.04.2010 відповідач відмовив у
призначенні позивачу пенсії після
досягнення 49 років. У листі відповідач
послався на пункт 7 Порядку подання та
оформлення документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», затвердженого
постановою правління Пенсійного фонду
України від 25.11.2005 №22-1 (далі-Порядок
№22-1).

Рішенням Маневицького районного суду
Волинської області від 06.01.2010, яке
набрало законної сили 18.01.2010,
установлено, що позивач з моменту
народження і до 18.11.1991 була
зареєстрована за місцем постійного
проживання у АДРЕСА_1.

Вказаним рішенням суду встановлено
факт постійного проживання ОСОБА_2 в
АДРЕСА_1 з 18.11.1991 по 20.11.2009.

Також, судами попередніх інстанцій
установлено, що с. Мала Ведмежка
Маневицього району Волинської області
постановою Кабінету Міністрів УРСР від
23.07.1991 № 106 віднесено до переліку
населених пунктів радіоактивного
забруднення - до зони гарантованого
добровільного відселення віднесено.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з висновком якого погодився
суд апеляційної інстанції, виходив з
того, що надані позивачем докази
підтверджують проживання позивача з
моменту аварії і до 31.07.1986 у зоні
гарантованого добровільного
відселення; а також те, що станом на 1
січня 1993 року позивач прожив у зоні
гарантованого добровільного
відселення більше 3 років та постійно
проживав у вказаній зоні забруднення
до 20.11.2009. Таким чином, суди попередніх
інстанцій дійшли висновку про
безпідставність відмови відповідачем
у призначенні ОСОБА_2 пенсії із
заниженням віку на 6 років на підставі
статті 55 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України не
погоджується зі вказаним висновком
судів попередніх інстанцій з огляду на
таке.

Згідно з пунктом 2 статті 55 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи (в
редакції, чинній на момент виникнення
спору) потерпілим, внаслідок
Чорнобильської катастрофи, які,
працювали або проживали, зокрема, у
зоні гарантованого добровільного
відселення, пенсії надаються із
зменшенням не більше ніж на 6 років
пенсійного віку, встановленого для
одержання державних пенсій. За умови,
якщо ці особи проживали або працювали
на відповідній території
радіоактивного забруднення станом на
01.01.1993 не менше 3-х років.

Першопочаткова величина зниження
пенсійного віку - 3 роки (якщо ці особи
постійно проживали або постійно
працювали у відповідній зоні
забруднення з моменту аварії по 31 липня
1986 року незалежно від часу проживання
або роботи в цей період) та додатково 1
рік за 2 роки проживання, роботи, але не
більше 6 років.

Відповідно до пункту 7 Порядку №22-1 у
цьому випадку до заяви про призначення
пенсії за віком додаються посвідчення
потерпілого від Чорнобильської
катастрофи та довідка про період
(періоди) проживання (роботи) на цих
територіях, видана органами місцевого
самоврядування (при призначенні пенсії
із застосуванням норм статті 55 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Ураховуючи, що рішенням Маневицького
районного суду Волинської області від
06.01.2010 у цивільній справі установлено
лише факт постійного проживання ОСОБА_2
в АДРЕСА_1 з 18.11.1991 по 20.11.2009, а
позивачем до заяви про призначення
пенсії не було долучено передбаченої
Порядком №22-1 довідки про період
(періоди) проживання (роботи) у
відповідній зоні забруднення, виданої
органами місцевого самоврядування, суд
касаційної інстанції дійшов висновку
про правомірність відмови Управління в
призначенні пенсії ОСОБА_2 з 49-річного
віку. У той же час, суд касаційної
інстанції звертає увагу на те, що зі
змісту рішення Маневицького районного
суду Волинської області від 06.01.2010
убачається факт виключно реєстрації
позивача за місцем постійного
проживання у АДРЕСА_1 з моменту
народження і до 18.11.1991, а не факт
проживання у цьому населеному пункті
ОСОБА_2

Зважаючи на викладене, доводи
касаційної скарги підтверджуються
вище переліченими нормами права та
установленими обставинами справи, у
зв'язку з чим наявні підстави для її
задоволення та скасування рішень судів
попередніх інстанцій.

Відповідно до частини першої статті 229
КАС України суд касаційної інстанції
має право скасувати судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
та ухвалити нове рішення, якщо
обставини справи встановлені повно і
правильно, але суди першої та
апеляційної інстанцій порушили норми
матеріального чи процесуального права,
що призвело до ухвалення незаконного
судового рішення.

Керуючись статтями 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м.
Кузнецовську Рівненської області
задовольнити.

Постанову Кузнецовського міського
суду Рівненської області від 02 лютого
2012 року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 30 січня 2013 року в цій справі
скасувати, відмовивши у задоволенні
позову.

Постанова набирає законної сили
через п'ять днів після направлення її
копій особам, які беруть участь у
справі, і може бути переглянута
Верховним Судом України у строк та у
порядку, визначеними статтями 237 - 2391
КАС України.