Справа № К/9991/77052/11-С
Суддя: Гаманко О.І.
Дата ухвалення: 2014-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" січня 2014 р. м. Київ
К/9991/77052/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого Гаманка
О.І.

суддів Білуги С.В.

Загороднього А.Ф.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 30 травня 2011
року та постанову Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 15 вересня 2011 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до Управління штабу
Західного оперативного командування
Міністерства оборони України про
визнання протиправними дій та
стягнення коштів,-

в с т а н о в и л а:

У вересні 2009 року ОСОБА_2звернувся до
суду з позовом до Управління штабу
Західного оперативного командування
Міністерства оборони України про
визнання протиправними дій та
стягнення коштів.

Просив суд стягнути з відповідача на
його користь надбавку за безперервну
військову службу, речове майно,
продовольчий пайок і відрядження -
всього 50 805,15 грн. з врахуванням
заборгованості на день звільнення з
лав Збройних Сил України 20 633,5 грн.,
приросту індексу споживчих цін 26 706,24
грн. та боргу 3% річних від
простроченого терміну оплати 3 465.4 грн.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 30 травня 2011
року адміністративний позов
задоволено частково.

Стягнуто на користь позивачащомісячну
надбавку за період з травня 2003 року по
грудень 2005 року в сумі 15 130, 17 грн.,
грошовукомпенсацію за речове майно і
продовольчий пайокв сумі 9 291,87 грн.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 15 вересня
2011 року скасовано рішення суду першої
інстанції та прийнято нове рішення,
яким відмовлено у задоволенні позову.

У касаційній скарзі позивач,
посилаючись на неправильне
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати судові рішення по
справі та прийняти нове рішення, яким
задовольнити позов повністю.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі в
межах, визначених статтею 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів вважає, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_2 з 10.08.1978 року по
08.09.2009 року проходив військову службу в
Збройних Силах України, в тому числі:з
1986 року по 1988 року в Демократичній
Республіці Афганістан; з 13.07.1996 року по
08.09.2009 року в Управлінні Західного
оперативного командування.

Згідно Наказу т.в.о. Міністра оборони
України Іващенко В.В. №643 від 10.08.2009 року
позивача звільнено з військової
служби. Наказом командувача військ
Західного оперативного командування №
105 від 07.09.2009 року ОСОБА_2 виключено з
08.09.2009 року із списків особового складу
Управління оперативного командування.

Під час проходження позивачем
військової служби в період з травня 2003
року по грудень 2005 рокуйому не
видавався продовольчий пайок та речове
майно та не виплачувалась грошова
компенсація замість нього.

Відповідно до частини другої статті 9
Закону України "Про соціальний та
правовий захист військовослужбовців
та членів їх сімей" військовослужбовці
одержують за рахунок держави грошове
забезпечення, а також речове майно та
продовольчі пайки або за бажанням
військовослужбовця грошову
компенсацію замість них.

Статтею 2 Закону України "Про деякі
заходи щодо економії бюджетних коштів"
від 17 лютого 2000 року призупинено дію
частини другої статті 9 Закону України
"Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх
сімей" в частині одержання
військовослужбовцями речового майна і
продовольчих пайків або за бажанням
військовослужбовців грошової
компенсації замість них. Цей Закон
набув чинності з 11.03.2000 року.

Таким чином, зазначеною нормою було
зупинено право позивача на отримання
грошової компенсації замість
неотриманого продовольчого пайка та
речового майна, а тому відповідач діяв
в межах наданої компетенції відповідно
до вимог законодавства.

Законом України "Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України з
питань соціального захисту
військовослужбовців,
військовозобов'язаних та резервістів,
які призвані на навчальні (або
перевірочні) та спеціальні збори, і
деяких інших осіб" від 03.11.2006 стаття 9
Закону України "Про соціальний і
правовий захист військовослужбовців
та членів їх сімей" була викладена в
новій редакції та доповнена пунктом 2
статті 9-1, яким визначено, що
військовослужбовці, які проходять
військову службу за контрактом або
перебувають на кадровій військовій
службі, мають право на отримання
замість належних їм за нормами
забезпечення предметів речового майна
грошової компенсації в розмірі
вартості зазначених предметів. Порядок
виплати грошової компенсації
визначається Кабінетом Міністрів
України.

Згідно пункту 1 Прикінцевих положень
зазначений Закон набирає чинності з
01.01.2007 року.

Однак, дія викладеного пункту 2 статті
9-1 Закону України "Про соціальний і
правовий захист військовослужбовців
та членів їх сімей" зупинена на 2007 рік
Законом України "Про державний бюджет
на 2007 рік", а Законом України "Про
Державний бюджет на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів" взагалі виключена.

Лише після прийняття Конституційним
Судом України Рішення від 22.05.2008
№10рп/2008 положення пункту 2 статті 9-1
Закону України "Про соціальний і
правовий захист військовослужбовців
та членів їх сімей" відновили свою
редакцію, але з урахуванням частини 2
статті 152 Конституції України, тільки з
моменту ухвалення цього Рішення.

Однак, положення статті 9-1 вказаного
Закону, на позивача не
розповсюджуються, оскільки регулюють
порядок виплати компенсації замість
речового майна військовослужбовцям,
які проходять військову службу за
контрактом або перебувають на кадровій
військовій службі і не можуть бути
застосовані до військовослужбовців
звільнених з військової служби,
оскільки вказані положення Закону не
передбачають виплату заборгованості
по речовому майну до
військовослужбовців, що були звільнені
зі служби.

Відтак, колегія суддів погоджується з
висновком суду апеляційної інстанції
про відсутність правових підстав для
задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Пунктом 1 Указу Президента України "Про
надбавки військовослужбовцям Збройних
Сил України, Міністерства внутрішніх
справ України, Адміністрації Державної
прикордонної служби України та
Управління державної охорони України
за безперервну службу" від 5.05.2003 № 389
(далі Указ) Міністрові оборони України
надано право встановлювати
військовослужбовцям ЗСУ щомісячні
надбавки за безперервну військову
службу в залежності від стажу служби.
Право щодо встановлення надбавок
надано саме Міністрові оборони
України, а не встановлено фіксований
розмір надбавок безпосередньо Указом.

Міністром оборони України
відповідними розпорядженнями
встановлювалися конкретні розміри
надбавки за безперервну службу з
огляду на наявність бюджетних коштів,
передбачених на утримання ЗСУ. Так,
позивачу виплачуваласьнадбавка у у
максимальних розмірах, встановлених
Міністром оборони України на
відповідний період. А тому, апеляційним
судом вірно встановлено, що будь яких
порушень прав позивача при виплаті
надбавки не було.

Позивачем не надано судамдоказів на
підтвердження перебування йогоу
відрядженнях та понесення витрат у цих
відрядженнях за власний рахунок.

Згідно статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення -без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій. Не може
бути скасовано судове рішення з
мотивів порушення норм процесуального
права, якщо це не призвело і не могло
призвести до неправильного вирішення
справи.

Оскаржувані судове рішення
апеляційної інстанції постановлене з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, доводами
касаційної скарги не спростовуються
висновки, викладені в судовому рішенні,
підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а постанову Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 15 вересня 2011 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до Управління штабу
Західного оперативного командування
Міністерства оборони України про
визнання протиправними дій та
стягнення коштів - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.І. Гаманко

Судді
С.В. Білуга

А.Ф. Загородній