Справа № 811/3915/13-а
Суддя: Н.В. Чубара
Дата ухвалення: 2014-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
-------------------------------
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2014 року
Справа №
811/3915/13-а

Кіровоградський окружний
адміністративний суд у складі
головуючого судді Чубари Н.В.
розглянувши у порядку скороченого
провадження адміністративну справу за
позовом Управління Пенсійного фонду
України в м. Світловодську та
Світловодському районі до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення
суми боргу, -

ВСТАНОВИВ:

Управління Пенсійного фонду України в
м. Світловодську та Світловодському
районі звернулося до
адміністративного суду з позовом до
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості зі сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування в
розмірі 6106,45 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що у
відповідача виникла заборгованість зі
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, яка в
добровільному порядку не відшкодована.

Відповідно до п.3 ч.5 ст.183-2 КАС України
справа повинна бути розглянута у
порядку скороченого провадження не
пізніше трьох днів - у разі якщо
протягом семи днів з дня закінчення
строку, передбаченого ч.3 цієї статі, до
суду не надійшло заперечення
відповідача та за умови, що справа не
розглядається за місцезнаходженням
відповідача.

Поштова кореспонденція, яка була
направлена відповідачу за адресою,
внесеною до відповідного державного
реєстру повернулась до суду 24.12.2013 року
з відміткою «за закінченням терміну
зберігання» (а.с.21).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців» - місцем
проживання фізичної особи є житловий
будинок, квартира, інше приміщення,
придатне для проживання в ньому у
відповідному населеному пункті, в
якому фізична особа проживає постійно,
переважно або тимчасово, що
знаходяться за певною адресою, за якою
здійснюється зв'язок з фізичною особою
-підприємцем.

За таких обставин судом було здійснено
всі заходи для реалізації відповідачем
права судового захисту своїх прав та
інтересів.

Судом встановлено, що відповідач
зареєстрована в УПФ України в м.
Світловодську та Світловодському
районі як платник єдиного внеску (а.с.
4).

Відповідно до Закону України «Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 08.07.2010р.
(далі Закон - 2464-УІ), який набрав
чинності з 01.01.2011р., визначено правові
та організаційні засади забезпечення
збору та обліку єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати.

Згідно статті 2 Закону - 2464-УІ виключно
цим Законом визначаються: принципи
збору та ведення обліку єдиного внеску;
платники єдиного внеску; порядок
нарахування, обчислення та сплати
єдиного внеску; розмір єдиного внеску
та пропорції його розподілу за видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування; орган, що
здійснює збір та веде облік єдиного
внеску, його повноваження та
відповідальність; склад, порядок
ведення та використання даних
Державного реєстру
загальнообов'язкового державного
соціального страхування; порядок
здійснення державного нагляду за
збором та веденням обліку єдиного
внеску. Дія цього Закону поширюється на
відносини, що виникають під час
провадження діяльності, пов'язаної із
збором та веденням обліку єдиного
внеску. Дія інших нормативно-правових
актів може поширюватися на зазначені
відносини лише у випадках,
передбачених цим Законом, або в
частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону - 2464-УІ
платниками єдиного внеску є фізичні
особи-підприємці, в тому числі ті, які
обрали спрощену систему оподаткування.
Одночасно згідно ч. 2 ст. 4 Закону-2464-УІ
вказані платники є застрахованими
особами відповідно до законодавства
про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

Згідно ч. 2 ст. 6 Закону-2464-УІ платник
єдиного внеску зобов'язаний своєчасно
та в повному обсязі нараховувати,
обчислювати і сплачувати єдиний
внесок; вести облік виплат (доходу)
застрахованої особи та нарахування
єдиного внеску за кожним календарним
місяцем і календарним роком, зберігати
такі відомості в порядку,
передбаченому законодавством;
допускати посадових осіб
територіального органу Пенсійного
фонду до проведення перевірки
правильності нарахування, обчислення
та сплати єдиного внеску за наявності
направлення на перевірку та
посвідчення осіб, надавати їм
передбачені законодавством документи
та пояснення з питань, що виникають у
процесі перевірки; подавати звітність
до територіального органу Пенсійного
фонду у строки, в порядку та за формою,
встановленими Пенсійним фондом за
погодженням з відповідними фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та
центральним органом виконавчої влади у
галузі статистики.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону-2464-УІ єдиний
внесок для платників, які обрали
спрощену систему оподаткування, -
нараховується на суми, що визначаються
такими платниками самостійно для себе
та членів сім'ї, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності, але не більше максимальної
величини бази нарахування єдиного
внеску, встановленої цим Законом. При
цьому сума єдиного внеску не може бути
меншою за розмір мінімального
страхового внеску за кожну особу.

Відповідно до ст.8 Закону-2464-УІ розмір
єдиного внеску для кожної категорії
платників, визначених цим Законом, та
пропорції його розподілу за видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування
встановлюються з урахуванням того, що
вони повинні забезпечувати
застрахованим особам страхові виплати
і соціальні послуги, передбачені
законодавством про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування; фінансування
заходів, спрямованих на профілактику
страхових випадків; створення резерву
коштів для забезпечення страхових
виплат та надання соціальних послуг
застрахованим особам; покриття
адміністративних витрат із
забезпечення функціонування системи
загальнообов'язкового державного
соціального страхування. Єдиний внесок
не входить до системи оподаткування.
Податкове законодавство не регулює
порядок нарахування, обчислення і
сплати єдиного внеску. Кошти, що
надходять від сплати єдиного внеску та
застосування фінансових санкцій
відповідно до цього Закону, не можуть
зараховуватися до Державного бюджету
України, бюджетів інших рівнів та
використовуватися на цілі, не
передбачені законодавством про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування. Порядок
нарахування, обчислення і сплати
єдиного внеску визначається виключно
цим Законом та прийнятими відповідно
до нього нормативно-правовими актами.

Єдиний внесок для платників,
зазначених у пунктах 4 та 5 частини
першої статті 4 цього Закону,
встановлюється у розмірі 34,7 відсотка
визначеної пунктами 2 та 3 частини
першої статті 7 цього Закону бази
нарахування єдиного внеску (ч. 11 ст. 8
Закону-2464-УІ).

Частина 8 ст. 9 Закону-2464-УІ встановлює,
що платники єдиного внеску зобов'язані
сплачувати єдиний внесок, нарахований
за відповідний базовий звітний період,
не пізніше 20 числа місяця, що настає за
базовим звітним періодом. Базовим
звітним періодом для зазначеної
категорії платників є рік.

Єдиний внесок підлягає сплаті
незалежно від фінансового стану
платника. За наявності у платника
єдиного внеску одночасно із
зобов'язаннями із сплати єдиного
внеску зобов'язань із сплати податків,
інших обов'язкових платежів,
передбачених законом, або зобов'язань
перед іншими кредиторами зобов'язання
із сплати єдиного внеску виконуються в
першу чергу і мають пріоритет перед
усіма іншими зобов'язаннями, крім
зобов'язань з виплати заробітної плати
(доходу).

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону 2464-УІ
мінімальний страховий внесок - сума
єдиного внеску, що визначається
розрахунково як добуток мінімального
розміру заробітної плати на розмір
внеску, встановлений законом на місяць,
за який нараховується заробітна плата
(дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Відповідно до розрахунку
заборгованості зі сплати єдиного
соціального внеску сума боргу ФОП
ОСОБА_1 становить 6106,45 грн., в тому числі
за 2012 рік - 4742,42 грн., за 2013 рік - 1364,03 грн.
(а.с.5).

Згідно п.4 ст. 25 Закону (в редакції від
04.07.2013 року) орган доходів і зборів у
порядку, за формою та у строки,
встановлені центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
податкову і митну політику, надсилає
платникам єдиного внеску, які мають
недоїмку, вимогу про її сплату. Платник
єдиного внеску зобов'язаний протягом
десяти календарних днів з дня
надходження вимоги про сплату недоїмки
сплатити суми недоїмки та штрафів
разом з нарахованою пенею.

Вимога про сплату недоїмки є
виконавчим документом.

У разі незгоди з розрахунком суми
недоїмки платник єдиного внеску
узгоджує її з органом доходів і зборів
шляхом оскарження вимоги про сплату
єдиного внеску в адміністративному або
судовому порядку.

Відповідно до Розділу ІІ «Прикінцевих
положень» Закону України «Про внесення
змін до деяких законодавчих актів
України у зв'язку з проведенням
адміністративної реформи» №406-VII від
04.07.2013 року органи Пенсійного фонду
України продовжують адмініструвати
єдиний внесок у частині завершення
процедур такого адміністрування.

Враховуючи той факт, що спірні
правовідносини виникли до набрання
чинності вище вказаного Закону, тому
позивач мав право звернення з даним
позовом до суду.

Разом з тим, суд вважає, що позов не
підлягає задоволенню враховуючи
наступне.

Аналіз положень ст. 25 Закону 2464-УІ
свідчить про те, що оскільки вимога про
сплату недоїмки є виконавчим
документом, то суб'єкт владних
повноважень, в даному випадку позивач
по справі, позбавлений можливості
звертатися до адміністративного суду
із заявами, в яких ставиться вимога про
підтвердження власного рішення, яке
ухвалено в межах, наданих йому Законом
2464-УІ повноважень.

Отже, в разі прийняття суб'єктом
владних повноважень вимоги про сплату
недоїмки, яке підлягає виконанню
органами ДВС, повторне звернення до
суду про її стягнення не допускається,
оскільки є рішення з цього ж питання
суб'єкта владних повноважень.

Управлінням пенсійного фонду в м.
Світловодську та Світловодському
районі на адресу відповідача було
надіслано: вимогу № Ф-184У від 01.02.2013 року
на загальну суму 4572,42 грн., в тому числі
недоїмки по сплаті єдиного внеску 4572,42
грн. (а.с. 8), вимогу №411-У від 01.05.2013 року
на загальну суму 1364,03 грн., в тому числі
недоїмки по сплаті єдиного внеску в
розмірі 1194,03 грн. та штрафу в розмірі
170,00 грн. (а.с.12). Вказані вимоги
повернуті до органу пенсійного фонду з
відміткою «за закінченням терміну
зберігання» (а.с.11,14).

В.о. начальника управління 25.01.2013 року
прийнято рішення №13, яким до
відповідача застосовано штрафні
санкції в розмірі 170,00 грн., за неподання
звітності за 2011 рік (а.с.6). Вказане
рішення направлено боржнику та
повернуто на адресу пенсійного фонду
(а.с.7).

Крім того, 25.02.2013 року в.о. начальника
управління прийнято рішення № 149, яким
до відповідача застосовано штрафні
санкції в розмірі 170,00 грн., за неподання
звітності за 2012 рік (а.с.9). Вказане
рішення направлено боржнику та
повернуто на адресу пенсійного фонду
(а.с.11).

Матеріалами справи встановлено, що
позивач звертався до Відділу ДВС
Світловодського МУЮ Кіровоградської
області з метою стягнення суми боргу з
ФОП ОСОБА_1 за вимогами №184У від 01.02.2013
року та №411У від 01.05.2013 року (а.с. 15).

Станом на час розгляду по суті вказані
вимоги з ДВС Світловодського МУЮ не
повернуті (а.с.22-23).

Позивач повторно до ДВС не звертався
для стягнення суми боргу, натомість
звернувся до Кіровоградського
окружного адміністративного суду з
даним позовом і при цьому право на
повторне звернення до органів ДВС не
втрачено.

Суд приходить до висновку, що в даному
випадку суб'єкт владних повноважень
фактично ставить вимогу про
підтвердження власного рішення, яке
ухвалено в межах наданих йому законом
повноважень.

З огляду судової практики щодо даних
правовідносин вбачається, що орган
пенсійного Фонду України повинен
звернутися з виконавчим документом,
винесеним за власним вмотивованим
рішенням та підставі наданих йому
повноважень до органу, якому
законодавством надано право проводити
процедуру примусового стягнення, а не
звертатися до суду.

Вказана правова позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від
03 жовтня 2013 року у справі №21-359а/13.

Враховуючи вищевикладене суд
приходить до висновку, що
адміністративний позов задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст.ст. 86, 94, 159 -, 167, 183-2, 254, 256 КАС
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволені позову відмовити.

Постанова відповідно до ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
набирає законної сили після закінчення
строку на апеляційне оскарження.

Постанова суду може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Кіровоградський окружний
адміністративний суд шляхом подачі
апеляційної скарги в 10- денний строк з
дня отримання копії постанови.

Суддя
Н.В.
Чубара