Справа № 826/19035/13-а
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2014-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва, 8, корпус 1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

30 січня 2014 року 16 год. 30
хв. № 826/19035/13-а

Суддя Окружного адміністративного
суду міста Києва Данилишин В.М.
розглянув у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом кредитної спілки "Український
фінансовий союз" до реєстраційної
служби Головного управління юстиції у
місті Києві, третя особа: Державна
реєстраційна служба України, про
визнання протиправними дій
відповідача, скасування його рішення,
зобов'язання його вчинити певні дії та
з інших питань.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду
міста Києва 02 грудня 2013 року надійшов
позов кредитної спілки "Український
фінансовий союз" (також далі - позивач,
КС "Український фінансовий союз") до
реєстраційної служби Головного
управління юстиції у місті Києві (також
далі - відповідач) про:

- визнання протиправними дій
відповідача та скасування його рішення
від 03 серпня 2013 року № 4727036 про відмову
позивачу у державній реєстрації прав
та їх обтяжень (також далі - оскаржуване
рішення), прийнятого державним
реєстратором прав на нерухоме майно
відповідача щодо проведення державної
реєстрації права власності позивача на
квартиру № 63 у провулку Жуковського,
13/16 у місті Києві (також далі - квартира);

- зобов'язання відповідача здійснити
державну реєстрацію за позивачем права
власності на квартиру на підставі
рішення Голосіївського районного суду
міста Києва від 03 жовтня 2012 року у
справі № 2-1310/12 (також далі - рішення
Голосіївського райсуду);

- визнання дійсною сплати 11 липня 2013
року державного мита та послуг
відповідача у розмірі 478,00 грн. за
проведення державної реєстрації права
власності на квартиру при повторній
державній реєстрації.

В обґрунтування позову законний
представник позивача зазначила, що дії
та оскаржуване рішення відповідача є
протиправними, оскільки суперечать
чинному законодавству та, як наслідок,
порушують права та інтереси позивача.

Ухвалою суду від 04 грудня 2013 року
відкрито провадження в
адміністративній справі, яку
призначено до розгляду у судовому
засіданні, та, відповідно до ч. 2 ст. 53
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі - КАС України), Державну
реєстраційну службу України допущено
до участі у справі як третю особу, яка
не заявляє самостійних вимог на
предмет спору, на стороні відповідача
(також далі - третя особа).

У ході судового розгляду справи
законний представник позивача
підтримала позов та просила
задовольнити його повністю.

Представник відповідача не визнала
позов та просила відмовити у його
задоволенні повністю.

Представник третьої особи у судове
засідання 16 грудня 2013 року не прибув,
хоча про дату, час та місце судового
розгляду справи третя особа
повідомлена належним чином. Разом з
тим, 16 грудня 2013 року до суду через
канцелярію від представника третьої
особи надійшли письмові пояснення по
суті позову із проханням про розгляд
справи за відсутності представника
третьої особи.

Враховуючи викладене та зважаючи на
достатність наявних у матеріалах
справи доказів для розгляду та
вирішення справи по суті, у судовому
засіданні 16 грудня 2013 року судом,
згідно з ч. 6 ст. 128 КАС України, прийнято
рішення про подальший розгляд та
вирішення справи у порядку письмового
провадження.

До суду 17 грудня 2013 року через
канцелярію від представника
відповідача надійшли письмові
заперечення проти позову, які судом
долучено до матеріалів справи для
врахування при прийнятті у справі
судового рішення по суті.

Крім того, 23 грудня 2013 року до суду
через канцелярію від законного
представника позивача надійшли
додаткові письмові докази, які судом
також долучено до матеріалів справи
для врахування при прийнятті у справі
судового рішення по суті.

Оцінивши докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

Між позивачем та ОСОБА_1 (також далі -
позичальник) 01 листопада 2007 року
укладено кредитний договір № Ф1-70, за
умовами якого позивач зобов'язався
надати позивальнику грошові кошти у
розмірі 400000,00 грн. (також далі -
кредитний договір).

З метою забезпечення виконання
позичальником умов кредитного
договору, 02 листопада 2007 року
між позивачем та ОСОБА_2 (також далі -
ОСОБА_2), як майновим поручителем
позичальника, укладено іпотечний
договір, за умовами якого позивачу
передано в іпотеку квартиру.

Рішенням Голосіївського райсуду, яке
залишено без змін ухвалою Апеляційного
суду міста Києва від 23 січня 2013 року, у
рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором у розмірі 759671,23
грн. звернено стягнення на предмет
іпотеки - квартиру, яка належить на
праві власності ОСОБА_2, шляхом продажу
квартири КС "Український фінансовий
союз" будь-якій особі - покупцеві у
порядку, встановленому ст. 38 Закону
України "Про іпотеку", з правом
отримання дублікатів
правовстановлюючих документів на
нерухоме майно, технічної
документації, здійснення будь-яких
платежів від продавця, у тому числі
отримання будь-яких документів,
довідок, витягів з реєстру прав на
нерухоме майно в органах БТІ, ЖЕУ,
нотаріату тощо, необхідних для
здійснення такого продажу, за ціною,
встановленою на підставі оцінки
суб'єкта оціночної діяльності на рівні,
не нижчому за звичайні ціни на цей вид
майна.

На підставі рішення Голосіївського
райсуду, 12 липня 2013 року позивач
звернувся до відповідача із заявою про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень з метою реєстрації права
приватної власності на квартиру.

Оскаржуваним рішенням позивачу
відмовлено у державній реєстрації
права приватної власності на квартиру
у зв'язку з тим, що документи, необхідні
для проведення такої реєстрації,
подані неналежною особою.

Суд не погоджується з доводами
законного представника позивача щодо
наявності підстав для задоволення
позовних вимог, виходячи з оцінки
наявних у матеріалах справи доказів та
аналізу наступних положень і обставин.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1, ч. 1 ст. 2, ч. 1
ст. 4, ч. 1 ст. 5, ч.ч. 1, 2, 13 ст. 15, ч. 7 ст. 16, ч. 1
ст. 19 Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" (також далі -
Закон; у редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин), цей
Закон регулює відносини, пов'язані з
державною реєстрацією прав на нерухоме
майно та їх обтяжень.

Державний реєстр речових прав на
нерухоме майно (далі - Державний реєстр
прав) - єдина державна інформаційна
система, що містить відомості про права
на нерухоме майно, їх обтяження, а також
про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Нерухоме майно - земельні ділянки, а
також об'єкти, розташовані на земельній
ділянці, переміщення яких неможливе
без їх знецінення та зміни призначення.

Обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права та обтяження
на нерухоме майно, розміщене на
території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування, а
саме: 1) право власності на нерухоме
майно; 2) право володіння; право
користування (сервітут); право
користування земельною ділянкою для
сільськогосподарських потреб
(емфітевзис); право забудови земельної
ділянки (суперфіцій); право
господарського відання; право
оперативного управління; право
постійного користування та право
оренди земельної ділянки; право
користування (найму, оренди) будівлею
або іншими капітальними спорудами, їх
окремими частинами; іпотека; довірче
управління майном; 3) інші речові права
відповідно до закону; 4) податкова
застава, предметом якої є нерухоме
майно, та інші обтяження.

У Державному реєстрі прав реєструються
речові права та їх обтяження на
земельні ділянки, а також на об'єкти
нерухомого майна, розташовані на
земельній ділянці, переміщення яких
неможливе без їх знецінення та зміни
призначення, а саме: підприємства як
єдині майнові комплекси, житлові
будинки, будівлі, споруди (їх окремі
частини), квартири, житлові та
нежитлові приміщення.

Державна реєстрація прав та їх
обтяжень проводиться в такому порядку:
1) прийняття і перевірка документів, що
подаються для державної реєстрації
прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2)
встановлення факту відсутності
підстав для відмови в державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3)
прийняття рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову
в ній або зупинення державної
реєстрації; 4) внесення записів до
Державного реєстру прав; 5) видача
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно у випадках,
встановлених ст. 18 цього Закону; 6)
надання витягів з Державного реєстру
прав про зареєстровані права та/або їх
обтяження.

Орган державної реєстрації прав,
державні реєстратори зобов'язані
надати до відома заявників інформацію
про необхідний перелік документів для
здійснення державної реєстрації прав.

Перелік документів для здійснення
державної реєстрації прав
визначається Кабінетом Міністрів
України у Порядку державної реєстрації
прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Порядок державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень, а також
порядок надання інформації з
Державного реєстру прав встановлює
Кабінет Міністрів України.

Державна реєстрація прав проводиться
на підставі заяви власника, іншого
правонабувача, сторони правочину, за
яким виникло право, уповноваженої ними
особи або державного кадастрового
реєстратора у випадках, передбачених
цим Законом.

Державна реєстрація прав проводиться
на підставі: 1) договорів, укладених у
порядку, встановленому законом; 2)
свідоцтв про право власності на
нерухоме майно, виданих відповідно до
вимог цього Закону; 3) свідоцтв про
право власності, виданих органами
приватизації наймачам житлових
приміщень у державному та комунальному
житловому фонді; 4) державних актів на
право власності або постійного
користування на земельну ділянку у
випадках, встановлених законом; 5)
рішень судів, що набрали законної сили;
6) інших документів, що
підтверджують виникнення, перехід,
припинення прав на нерухоме майно,
поданих органу державної реєстрації
прав разом із заявою.

Згідно з п.п. 1, 4, 7, 10, 25, 26, 27 Порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно, затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України від 22
червня 2011 року № 703, цей Порядок
визначає процедуру проведення
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень (далі -
державна реєстрація прав), перелік
документів, необхідних для її
проведення, права та обов'язки
суб'єктів у сфері державної реєстрації
прав, а також процедуру взяття на облік
безхазяйного нерухомого майна.

У Державному реєстрі прав реєструються
речові права та їх обтяження на
земельні ділянки, а також на об'єкти
нерухомого майна, які розташовані на
земельній ділянці, переміщення яких
неможливе без їх знецінення та зміни
призначення, а саме: на підприємство як
єдиний майновий комплекс, житловий
будинок, будівлю, споруду або їх окремі
частини, квартиру, житлове та нежитлове
приміщення.

Для проведення державної реєстрації
прав заявник подає органові державної
реєстрації прав, нотаріусові заяву про
державну реєстрацію, форму та вимоги до
заповнення якої встановлює Мін'юст.

Заява про державну реєстрацію
подається щодо кожного об'єкта
нерухомого майна окремо.

Заявник разом із заявою про державну
реєстрацію подає органові державної
реєстрації прав, нотаріусові необхідні
для такої реєстрації документи,
визначені цим Порядком, їх копії,
документ, що підтверджує внесення
плати за надання витягу з Державного
реєстру прав, та документ про сплату
державного мита.

Документи, необхідні для проведення
державної реєстрації, що подані з
порушенням вимог, установлених
законом, цим Порядком та іншими
нормативно-правовими актами, є
підставою для зупинення розгляду заяви
про державну реєстрацію або відмови в
державній реєстрації прав та їх
обтяжень, а не для відмови в прийнятті
заяви про державну реєстрацію.

У разі проведення державної реєстрації
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно заінтересованою
особою є власник (власники), інший
правонабувач (правонабувачі), сторона
(сторони) правочину, відповідно до
якого виникло право власності та інше
речове право.

Для проведення державної реєстрації
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно необхідними
документами є документи, що
підтверджують виникнення, перехід або
припинення права власності та інших
речових прав на нерухоме майно та інші
документи, визначені цим Порядком.

Документами, що підтверджують
виникнення, перехід та припинення
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно, є: 1) укладений в
установленому законом порядку договір,
предметом якого є нерухоме майно, права
щодо якого підлягають державній
реєстрації, або речове право на
нерухоме майно, чи його дублікат; 2)
свідоцтво про право власності на
частку в спільному майні подружжя в
разі смерті одного з подружжя, видане
нотаріусом або консульською установою
України, чи його дублікат; 3) свідоцтво
про право на спадщину, видане
нотаріусом або консульською установою
України, чи його дублікат; 4) свідоцтво
про придбання майна з прилюдних торгів
(аукціонів) та свідоцтво про придбання
майна з прилюдних торгів (аукціонів),
якщо прилюдні торги (аукціони) не
відбулися, видані нотаріусом, чи їх
дублікати; 5) свідоцтво про право
власності на нерухоме майно, видане
державним реєстратором відповідно до
цього Порядку; 6) свідоцтво про право
власності, видане органом приватизації
наймачам житлових приміщень у
державному та комунальному житловому
фонді; 7) свідоцтво про право власності
на нерухоме майно, видане органом
місцевого самоврядування або місцевою
держадміністрацією до набрання
чинності цим Порядком; 8) рішення про
закріплення нерухомого майна на праві
оперативного управління чи
господарського відання, прийняте
власником нерухомого майна чи особою,
уповноваженою управляти таким майном;
9) державний акт на право власності на
земельну ділянку або на право
постійного користування земельною
ділянкою; 10) рішення суду, що набрало
законної сили, щодо права власності та
інших речових прав на нерухоме майно; 11)
ухвала суду про затвердження (визнання)
мирової угоди; 12) заповіт, яким
встановлено сервітут на нерухоме
майно; 13) закон, яким встановлено
сервітут на нерухоме майно; 14) рішення
уповноваженого законом органу
державної влади про повернення об'єкта
нерухомого майна релігійній
організації; 15) рішення власника майна,
уповноваженого ним органу про передачу
об'єкта нерухомого майна з державної у
комунальну власність чи з комунальної
у державну власність або з приватної у
державну чи комунальну власність; 16)
інші документи, що підтверджують
виникнення, перехід та припинення
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно відповідно до закону.

Тобто, як вбачається з викладених
положень, державна реєстрація права
власності на нерухоме майно
проводиться на підставі заяви власника
або іншого правонабувача, сторони
правочину, за яким виникло право,
уповноваженої ними особи такого
нерухомого майна.

У ході розгляду справи судом з'ясовано,
що позивач не є власником квартири.

До того ж, як чітко вбачається зі змісту
рішення Голосіївського райсуду, копія
якого міститься у матеріалах справи,
вказаним судовим рішенням позивача не
визнано власником квартири, а тільки
звернено стягнення на предмет іпотеки -
квартиру, яка належить на праві
власності ОСОБА_2 шляхом продажу
позивачем квартири будь-якій особі -
покупцеві у порядку, встановленому ст.
38 Закону України "Про іпотеку".

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 38 Закону
України "Про іпотеку", якщо рішення суду
або договір про задоволення вимог
іпотекодержателя (відповідне
застереження в іпотечному договорі)
передбачає право іпотекодержателя на
продаж предмета іпотеки будь-якій
особі-покупцеві, іпотекодержатель
зобов'язаний за 30 днів до укладення
договору купівлі-продажу письмово
повідомити іпотекодавця та всіх осіб,
які мають зареєстровані у
встановленому законом порядку права чи
вимоги на предмет іпотеки, про свій
намір укласти цей договір. У разі
невиконання цієї умови
іпотекодержатель несе
відповідальність перед такими особами
за відшкодування завданих збитків.

Протягом тридцятиденного строку з дня
отримання такого повідомлення особа,
яка має зареєстровані права чи вимоги
на предмет іпотеки, вправі письмово
повідомити іпотекодержателя про свій
намір купити предмет іпотеки. З дня
отримання іпотекодержателем цього
повідомлення вказана особа набуває
переважне право на придбання предмета
іпотеки у іпотекодержателя. Якщо таких
повідомлень надійшло декілька, право
на придбання предмета іпотеки у
іпотекодержателя належить особі, яка
має вищий пріоритет своїх
зареєстрованих прав чи вимог.

У листі третьої особи від 16 грудня 2013
року № 37-40/8-13-05 зазначено, що право
продажу об'єкта нерухомості не є
речовим правом на такий об'єкт.

Наявними у матеріалах справи доказами,
зокрема, копіями дублікатів свідоцтва
про право власності на житло від 13
грудня 2004 року № 29597 та свідоцтва про
право на спадщину за законом від 27
вересня 2007 року № 5-4622 підтверджується,
що власником квартири є ОСОБА_2

Натомість, як пояснила у ході судового
розгляду справи представник
відповідача та що підтверджується
наявними у матеріалах справи доказами,
з метою проведення державної
реєстрації права власності на квартиру
до відповідача звернулася ОСОБА_3 на
підставі довіреності, виданої на її
ім'я позивачем.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 24 Закону (у редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин), у державній реєстрації
прав та їх обтяжень може бути
відмовлено у разі, якщо: із заявою про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень звернулася неналежна особа.

Таким чином, проаналізувавши викладені
положення та обставини, суд прийшов до
висновку про правомірність дій
відповідача та оскаржуваного рішення.

Враховуючи, що відсутні підстави для
задоволення основної вимоги позивача,
за переконанням суду, також відсутні
підстави для задоволення похідних від
неї вимог про зобов'язання відповідача
здійснити державну реєстрацію за
позивачем права власності на квартиру
на підставі рішення Голосіївського
райсуду та визнання дійсною сплати 11
липня 2013 року державного мита та послуг
відповідача у розмірі 478,00 грн. за
проведення державної реєстрації права
власності на квартиру при повторній
державній реєстрації.

До того ж, законодавством передбачено,
що справляння державного мита
відбувається щодо кожного окремого
об'єкту державного мита.

Зокрема, відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 2
Декрету Кабінету Міністрів України
"Про державне мито", державне мито
справляється: за державну реєстрацію
права власності на нерухоме майно; за
державну реєстрацію іншого речового
права на нерухоме майно, обтяження
права на нерухоме майно.

Згідно з ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71
КАС України, розгляд і вирішення справ
в адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі,
без поважних причин не надасть докази
на пропозицію суду для підтвердження
обставин, на які вона посилається, суд
вирішує справу на основі наявних
доказів.

На підставі викладених положень та
обставин суд прийшов до висновку, що
позов кредитної спілки "Український
фінансовий союз" до реєстраційної
служби Головного управління юстиції у
місті Києві, третя особа: Державна
реєстраційна служба України, про
визнання протиправними дій
відповідача, скасування його рішення,
зобов'язання його вчинити певні дії та
з інших питань є безпідставним,
необґрунтованим та таким, що не
підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони - суб'єкта владних повноважень,
суд присуджує з іншої сторони всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати, пов'язані
із залученням свідків та проведенням
судових експертиз. У зв'язку з
ухваленням судового рішення на користь
суб'єкта владних повноважень та
відсутністю з його сторони судових
витрат, пов'язаних із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз, судові витрати стягненню з
позивача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 7-11, 69-71, 86, 128, 158-163, 167 КАС
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити повністю у задоволенні
позову кредитної спілки "Український
фінансовий союз".

Копії постанови направити (вручити)
сторонам та третій особі (їх
уповноваженим представникам) у порядку
та строки, встановлені ст. 167 КАС
України.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України,
постанова може бути оскаржена шляхом
подання до Київського апеляційного
адміністративного суду через Окружний
адміністративний суд міста Києва
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня отримання копії постанови.
Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Київського апеляційного
адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України,
постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом,
якщо таку скаргу не було подано. У разі
подання апеляційної скарги судове
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя
В.М. Данилишин