Справа № 492/56/14-а
Суддя: Борисова С. П.
Дата ухвалення: 2014-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 492/56/14-а
АРЦИЗЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ
________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем України

07 лютого 2014 року
м. Арциз

Арцизький районний суд Одеської
області у складі: головуючого - судді
Борисової С.П.,

розглянувши в порядку скороченого
провадження адміністративну справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Управління пенсійного фонду в
Арцизькому районі Одеської області про
визнання неправомірною відмову в
нарахуванні та виплаті грошової
допомоги та зобов'язання здійснити
нарахування та виплату грошової
допомоги відповідно до ч. 13 ст. 37 Закону
України «Про державну службу»,

встановив:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із
зазначеним адміністративним позовом
до відповідачів, в якому просить
визнати неправомірною відмову в
нарахуванні та виплаті їй грошової
допомоги та зобов'язати нарахувати та
виплатити грошову допомогу відповідно
до ч. 13 ст. 37 Закону України «Про
державну службу», посилаючись на те, що
вона працювала в Управлінні пенсійного
фонду в Арцизькому районі Одеської
області, перебуваючи на публічній
державній службі. Стаж її державної
служби складає 24 років 1 місяць. 20
грудня 2013 року її було звільнено з
посади на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП
України у зв'язку із виявленою
невідповідністю виконуваній роботі за
станом здоров'я, з одночасним виходом
на пенсію за віком. Відповідно до ч. 13
ст. 37 ЗУ «Про державну службу» вона має
право на отримання грошової допомоги у
розмірі 10 місячних посадових окладів,
однак відповідач відмовив їй в
нарахуванні вказаної допомоги,
обґрунтовуючи своє звернення тим, що
державну службу нею припинено на
підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України, а не у
зв'язку з виходом на пенсію за віком.

Ухвалою суду від 24 січня 2014 року
відкрито скорочене провадження у
справі.

06 лютого 2014 року відповідач подав до
суду заперечення проти
адміністративного позову, в яких
просив позов залишити без задоволення,
посилаючись на незаконність вимог
позивачки, а також на законність своїх
дій. При цьому відповідач в
запереченнях зазначив, що у позивачки
не виникло право на отримання грошової
допомоги, передбаченої ч. 13 ст. 37 ЗУ «Про
державну службу», оскільки державну
службу нею припинено не у зв'язку з
виходом на пенсію, а через неможливість
продовження роботи за станом здоров'я
за п. 2 ст. 40 КЗпП України.

Дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що позов
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 46 Конституції України
громадяни мають право на соціальний
захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом. Це
право гарантується
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням за рахунок
страхових внесків громадян,
підприємств, установ і організацій, а
також бюджетних та інших джерел
соціального забезпечення; створенням
мережі державних, комунальних,
приватних закладів для догляду за
непрацездатними.

Згідно абзацу першого пункту 5
мотивувальної частини Рішення
Конституційного Суду України від 11
жовтня 2005 року № 8-рп/2005 складовою
конституційного права на соціальний
захист є право на пенсійне
забезпечення.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції
України основи соціального захисту,
форми і види пенсійного забезпечення
визначаються виключно законами
України.

Право на пенсійне забезпечення,
загальні умови призначення пенсій,
порядок їх нарахування та розміри
визначаються, зокрема, законами
України «Про пенсійне забезпечення»
від 5 листопада 1991 року № 1788-XII з
наступними змінами, «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV
з наступними змінами.

За змістом вказаних законів право на
пенсію за віком особа набуває не лише
після досягнення загальновизначеного
пенсійного віку чи пенсійного віку,
встановленого спеціальним
законодавством, а також у разі
дострокового виходу на пенсію за
певних обставин. Так, у ст. 21 ЗУ «Про
основні засади соціального захисту
ветеранів праці та інших громадян
похилого віку в Україні» передбачено
випадки, коли пенсійний вік для
визначеного в ній кола осіб, зокрема
державних службовців, знижено на
півтора року порівняно із
загальновстановленим.

Пенсійні правовідносини певних
категорій осіб, у тому числі тих, які
мають статус державного службовця,
регулюються додатково також
спеціальними законами або окремими
положеннями вказаних законів.

Засади державної служби, умови, порядок
реалізації громадянами України права
на державну службу, а також права на
пенсійне забезпечення державних
службовців врегульовано
законодавством про державну службу.

Право на одержання пенсії державних
службовців мають чоловіки, які досягли
віку 62 роки, та жінки, які досягли
пенсійного віку, встановленого ст. 26
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», за наявності
страхового стажу, необхідного для
призначення пенсії за віком у
мінімальному розмірі, передбаченого
абзацом першим частини першої статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» (далі - страховий стаж), у
тому числі стажу державної служби не
менш як 10 років, та які на час
досягнення зазначеного віку працювали
на посадах державних службовців, а
також особи, які мають не менш як 20
років стажу роботи на посадах,
віднесених до категорій посад
державних службовців, незалежно від
місця роботи на час досягнення
зазначеного віку (ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про
державну службу»).

Державним службовцям у разі виходу на
пенсію за наявності стажу державної
служби не менше 10 років виплачується
грошова допомога в розмірі 10 місячних
посадових окладів (ч. 13 ст. 37 ЗУ «Про
державну службу»).

Таким чином, грошова допомога в розмірі
10 місячних посадових окладів
виплачується державному службовцю за
умов виходу на пенсію з посади
державного службовця та наявності
страхового стажу, у тому числі стажу
державної служби не менше 10 років.
Жодних додаткових умов для виплати
грошової допомоги державному
службовцю у разі виходу його на пенсію
в ч. 13 ст. 37 ЗУ «Про державну службу» не
встановлено.

В своєму Рішенні від 26 листопада 2013
року № 11-рп/2013 Конституційний Суд
України зазначив, що грошова допомога,
передбачена положенням ч. 13 ст. 37 ЗУ
«Про державну службу», має разовий
характер. Право на її одержання
пов'язане з певним стажем роботи особи
на посаді державного службовця та
припиненням цієї роботи у зв'язку з
виходом на пенсію державного
службовця. Тому розірвання трудового
договору з державним службовцем з
підстав, визначених у п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП
України (зокрема, виявленої
невідповідності працівника займаній
посаді або виконуваній роботі
внаслідок стану здоров'я, який
перешкоджає продовженню даної роботи),
не може нівелювати право державного
службовця на отримання зазначеної
грошової допомоги за умови наявності
стажу державної служби не менше 10
років. Отже, державний службовець у
разі дострокового (не раніше ніж за
півтора року до встановленого
законодавством строку) виходу на
пенсію державного службовця на
підставі п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у
зв'язку з виявленою невідповідністю
займаній посаді за станом здоров'я та
неможливістю переведення, за його
згодою, на іншу роботу відповідно до ч. 2
ст. 40 КЗпП України, за наявності стажу
державної служби не менше 10 років і
страхового стажу, як і інші державні
службовці, які виходять на пенсію з
посад державних службовців після
досягнення віку, зазначеного в ч. 1 ст. 37
ЗУ «Про державну службу» не
встановлено, має право на отримання
грошової допомоги в розмірі 10 місячних
посадових окладів.

Судом встановлено, що позивачка
народилася 06 червня 1958 року. Звільнена
з посади державного службовця на
підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України і на
момент звільнення вона досягла 55 років,
що підтверджено копією трудової
книжки. Згідно повідомлення Управління
ПФУ в Арцизькому районі Одеської
області позивачці згідно її заяви від 23
грудня 2013 року призначено пенсію за
віком з врахуванням страхового стажу 35
років 11 місяців 5 днів в тому числі стаж
державної служби 24 роки 1 місяць.

Таким чином, з огляду на викладене суд
приходить до висновку, що позивачка
маючи стаж державного службовця більш
ніж 10 років, вийшовши на пенсію з
державної служби достроково (у 55 років),
але не раніше ніж за півтора року до
встановленого ст. 26 «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» строку на підставі п. 2 ч. 1
ст. 40 КЗпП України у зв'язку з виявленою
невідповідністю займаній посаді за
станом здоров'я, як і інші державні
службовці, які виходять на пенсію з
посад державних службовців після
досягнення віку, зазначеного в ч. 1 ст. 37
ЗУ «Про державну службу», має право на
отримання грошової допомоги в розмірі
10 місячних посадових окладів, а її
позов підлягає задоволенню у повному
обсязі.

Керуючись ст. 19, 46, 92 Конституції
України, законами України «Про
пенсійне забезпечення», «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», «Про державну службу»,
Рішеннями Конституційного Суду
України від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 та
від 26 листопада 2013 року № 11-рп/2013 ст. ст.
6 - 14, 71, ч. 4 ст. 122, ст.ст. 159 - 163, 167, 1832, 186, 256
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

постановив:

Адміністративний позов ОСОБА_1
задовольнити повністю.

Визнати неправомірною відмову
Управління пенсійного фонду України в
Арцизькому районі Одеської області в
нарахуванні та виплаті грошової
допомоги ОСОБА_1 відповідно до ч. 13 ст. 37
Закону України «Про державну службу»
та зобов'язати Управління пенсійного
фонду України в Арцизькому районі
Одеської області нарахувати та
виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу
відповідно до ч. 13 ст. 37 Закону України
«Про державну службу».

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Одеського
апеляційного адміністративного суду
через Арцизький районний суд шляхом
подання апеляційної скарги протягом 10
днів з дня отримання її копії з
надісланням її копії до суду
апеляційної інстанції.

Постанова суду є остаточною, крім
випадків її оскарження в апеляційному
порядку, у разі ж оскарження її в
апеляційному порядку ухвала суду
апеляційної інстанції по цій справі є
остаточною і оскарженню не підлягає.

СУДДЯ

Арцизького районного суду
С.П. Борисова