Справа № 2а-9136/10/0470
Суддя: Черпак Ю.К.
Дата ухвалення: 2014-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" лютого 2014 р. м. Київ
К/800/12967/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Черпака Ю.К. (судді-доповідача),
Головчук С.В., Ліпського
Д.В.,розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу

за позовом Дніпропетровського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів до ТОВ
"Дніпропетровський вуглекислотний
завод" про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені,

за касаційною скаргою
Дніпропетровського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів на постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 2 березня 2011
року та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 22 березня 2012 року,

встановив:

В липні 2010 року Дніпропетровське
обласне відділення Фонду соціального
захисту інвалідів звернулося в суд з
позовом про стягнення з ТОВ
"Дніпропетровський вуглекислотний
завод" адміністративно-господарських
санкцій у розмірі 42 294,54 грн та пені за
порушення термінів їх сплати в розмірі
1218,24 грн.

Позовні вимоги обґрунтувані тим, що ТОВ
"Дніпропетровський вуглекислотний
завод" не виконало у 2009 році нормативу
робочих місць для працевлаштування
інвалідів, встановленого статтею 19
Закону України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні", тому
на підставі статті 20 цього Закону
підприємство має сплатити
адміністративно-господарські санкції
за робочі місця, призначені для
працевлаштування інвалідів і не
зайняті інвалідами, в розмірі половини
середньої річної заробітної плати
штатного працівника, а також пеню за
несвоєчасну сплату суми
заборгованості.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 2
березня 2011 року, залишеною без змін
ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 22 березня 2012 року, в задоволенні
позову відмовлено.

У касаційній скарзі Дніпропетровське
обласне відділення Фонду соціального
захисту інвалідів, посилаючись на
порушення судами першої та апеляційної
інстанцій норм матеріального і
процесуального права, просить
скасувати судові рішення та ухвалити
нове рішення про задоволення позову.
Зазначає, що відповідач не створив у
необхідній кількості робочі місця,
призначені для інвалідів, оскільки у
звітах за формою 3-ПН він заявляв про
потребу в направленні для
працевлаштування однієї особи, тоді як
для виконання нормативу повинен був
працевлаштувати двох осіб з групою
інвалідності.

В запереченні на касаційну скаргу ТОВ
"Дніпропетровський вуглекислотний
завод" просить залишити судові рішення
без змін, вказуючи на їх законність і
обґрунтованість.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
касаційної скарги, колегія суддів
вважає, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню.

Відповідно до частини третьої статті 18
Закону України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні"
підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів відповідно
до нормативу робочих місць,
установленого статтею 19 цього Закону,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів.

Норматив робочих місць для
працевлаштування інвалідів для
підприємств, установ, організацій, у
тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, які використовують
найману працю, установлюється в
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця. Виконанням
нормативу робочих місць у вказаній
кількості вважається працевлаштування
підприємством, установою,
організацією, у тому числі
підприємством, організацією
громадських організацій інвалідів,
фізичною особою, яка використовує
найману працю, інвалідів, для яких це
місце роботи є основним (частини перша
і п'ята статті 19 Закону).

Згідно з частиною четвертою статті 20
Закону України від 01.03.1991 р. № 803-XII "Про
зайнятість населення" (чинного на час
виникнення спірних відносин)
підприємства, установи і організації
незалежно від форми власності
зобов'язані щомісяця подавати місцевим
центрам зайнятості адміністративні
дані у повному обсязі про наявність
вільних робочих місць (вакансій), у тому
числі призначених для
працевлаштування інвалідів.

Відповідно до вимог частини першої
статті 20 Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні" підприємства, установи,
організації, де середньооблікова
чисельність працюючих інвалідів менша,
ніж установлено нормативом,
зобов'язані щороку сплачувати
відповідним відділенням Фонду
соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в залежності
від кількості робочих місць,
призначених для працевлаштування
інвалідів, і не зайнятих ними.

Судами встановлено, що у 2009 році
середньооблікова кількість штатних
працівників на підприємстві
відповідача складала 55 осіб, у зв'язку з
чим наказами від 30.12.2008 р. № 219 і № 220 по
ТОВ "Дніпропетровський вуглекислотний
завод" створено і проведено атестацію
двох робочих місць для
працевлаштування інвалідів на посаду
слюсаря-ремонтника. У 2009 році на
підприємстві не працювали особи, яким
відповідно до чинного законодавства
встановлена інвалідність.

У звіті про зайнятість та
працевлаштування інвалідів за 2009 рік
за формою 10-ПІ зазначено про
наявність двох робочих місць,
призначених для працевлаштування
інвалідів і не зайнятих інвалідами.

Разом з тим, у звітах за формою 3-ПН, які
відповідач щомісяця протягом 2009 року
подавав до Ленінського районного
центру зайнятості м. Дніпропетровська,
вказано про наявність однієї вакансії
на посаду слюсаря-ремонтника,
призначеної для працевлаштування
інваліда III групи.

Суди попередніх інстанцій не звернули
увагу на вказані обставини, не
перевірили наявну в матеріалах справи
інформацію про працевлаштування у 2009
році на ТОВ "Дніпропетровський
вуглекислотний завод" одного
безробітного з обмеженими
можливостями (повідомлення
Ленінського районного центру
зайнятості від 27.10.2010 р. № 01-1511 і від
10.11.2010 р. № 1427) та не встановили дійсної
кількості вакантних місць на
підприємстві відповідача для
працевлаштування інвалідів і вжиття
останнім усіх залежних від нього
заходів для їх заповнення.

Оскільки суди попередніх інстанцій не
встановили фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи, а суд касаційної
інстанції відповідно до частини першої
статті 220 Кодексу адміністративного
судочинства України не може
досліджувати докази, встановлювати та
визнавати доведеними обставини, що не
були встановлені в судовому рішенні, та
вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу, то в силу частини
четвертої статті 227 Кодексу
адміністративного судочинства України
прийняті ними рішення підлягають
скасуванню, а справа - направленню на
новий судовий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись статтями 222, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Дніпропетровського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
задовольнити частково.

Скасувати постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 2 березня 2011
року та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 22 березня 2012 року, а справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Судді:Черпак Ю.К. Головчук С.В. Ліпський
Д.В.