Справа № 826/10404/13-а
Суддя: Шелест С.Б.
Дата ухвалення: 2014-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Качур І.А.
Суддя-доповідач: Шелест С.Б.
У Х В А Л А

Іменем України

30 січня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуюча суддя: Шелест С.Б.

Судді: Романчук О.М., Пилипенко О.Є.

За участю секретаря судового
засіданні: Горячевої А.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Голосіївському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 20.08.13р. у справі №826/10404/13-а за
позовом Приватного підприємства «АЙ ТІ
СЕРВІС» до Державної податкової
інспекції у Голосіївському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві про визнання недійсними
податкові повідомлення - рішення

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом про
визнання недійсними податкових
повідомлень - рішень від 11.03.13р. №
та №.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
20.08.13р. адміністративний позов
задоволено.

Не погоджуючись з вказаною постановою,
відповідач подав апеляційну скаргу, у
якій просить суд скасувати постанову з
мотивів порушення судом норм
матеріального та процесуального права
та ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позову.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що
судом першої інстанції не враховано, що
правочини укладені між позивачем та
його контрагентами ВКФ «Техносервіс»
та ТОВ «СІНТЕРО» не мали товарного
(реального) характеру, що встановлено
висновками актів про неможливість
проведення зустрічних звірок
контрагентів позивача.

У судовому засіданні представник
апелянта підтримав доводи апеляційної
скарги.

Представник позивача заперечив доводи
апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача,
представників сторін, розглянувши
матеріали справи та апеляційну скаргу
відповідача, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Як свідчать обставини справи та
встановлено судом першої інстанції,
ДПІ у Голосіївському районі м. Києва
ДПС проведено камеральні перевірки
даних, задекларованих позивачем у
податковій звітності з податку на
додану вартість за період липень -
серпень 2012 року, за результатами яких
складено акти від 01.02.13р. №110/1-1530-35643866 та
№111/1-1530-35643866.

На підставі актів перевірок
відповідачем прийняті податкові
повідомлення - рішення від 11.03.13р.:

№, яким збільшено суму грошового
зобов'язання з ПДВ на суму 5 034 грн. за
основним платежем та 1 258,50 грн. за
штрафними (фінансовими) санкціями;

№, яким збільшено суму грошового
зобов'язання з ПДВ на суму 2 967 грн. за
основним платежем та 741,75 грн. за
штрафними (фінансовими) санкціями.

Підставою для прийняття вказаних
податкових повідомлень-рішень
слугував висновок податкового органу
про те, що правочини укладені між
позивачем та його контрагентами ВКФ
«Техносервіс» та ТОВ «СІНТЕРО» не мали
на меті реальне створення правових
наслідків в силу відсутності у
контрагентів необхідних умов для
досягнення результатів відповідної
підприємницької, економічної
діяльності в силу відсутності
управлінського або технічного
персоналу, основних коштів, виробничих
активів, складських приміщень,
транспортних засобів, що встановлено
актами про неможливість проведення
зустрічних звірок контрагентів
позивача, які були використані
відповідачем під час проведення
камеральних перевірок.

Приймаючи рішення про задоволення
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з того, що матеріалами справи
підтверджується реальне здійснення
господарських операцій з придбання
робіт (послуг) в межах звичайної
господарської діяльності суб'єктів
господарювання, оплата вартості
послуг, правомірність формування даних
податкового обліку позивача на
підставі накладних, актів
прийому-передачі робіт (наданих послуг)
та інших документів бухгалтерського
обліку, які відповідають вимогам
Закону та розкривають зміст і обсяг
господарських операцій.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Відповідно до п.п. 75.1.1 п. 75.1 ст. 75
Податкового кодексу України, органи
державної податкової служби мають
право проводити камеральні,
документальні (планові або
позапланові; виїзні або невиїзні) та
фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки
проводяться органами державної
податкової служби в межах їх
повноважень виключно у випадках та у
порядку, встановлених цим Кодексом, а
фактичні перевірки - цим Кодексом та
іншими законами України, контроль за
дотриманням яких покладено на органи
державної податкової служби.

Камеральною вважається перевірка, яка
проводиться у приміщенні органу
державної податкової служби виключно
на підставі даних, зазначених у
податкових деклараціях (розрахунках)
платника податків.

Виходячи з аналізу вказаної правової
норми вбачається, що характерними
ознаками цього виду перевірок є:
проведення у приміщенні органу
державної податкової служби; перевірка
лише даних, зазначених у податкових
деклараціях (розрахунках); відсутність
спеціального рішення керівника органу
державної податкової служби, а також
направлення на її проведення;
перевірка всієї податкової звітності
суцільним порядком; необов'язковість
згоди платника податків на перевірку
та його присутності під час проведення
камеральної перевірки.

Як вбачається з актів камеральних
перевірок, висновки податкового органу
про заниження позивачем сум податкових
зобов'язань з ПДВ за липень - серпень 2012
року за взаємовідносинами з ВКФ
«Техносервіс» та ТОВ «СІНТЕРО»
ґрунтуються виключно на висновках
актів про неможливість проведення
зустрічних звірок контрагентів
позивача.

При цьому, розбіжностей в даних
задекларованих позивачем за
господарськими операціями з ВКФ
«Техносервіс» та ТОВ «СІНТЕРО» за
період липень - серпень 2012 року
податковим органом не виявлено.

Водночас, надаючи правову оцінку
спірним правовідносинам, колегія
суддів зазначає наступне.

Статтею 1 Закону України від 16.07.99 N 996-XIV
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" ( надалі - Закону N
996-XIV) визначено, що первинний документ -
це документ, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, податкові накладні, рахунки
тощо) мають силу первинних документів
лише в разі фактичного здійснення
господарської операції.

Для підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Згідно зі статтею 1 Закону N 996-XIV
господарською операцією є дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового
стану платника податків як обов'язкова
ознака господарської операції
кореспондує з нормами Податкового
кодексу України.

Так, відповідно до пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з, зокрема,
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції (ч.
2 ст. 9 Закону N 996-XIV).

Отже, наведені правові норми
дозволяють платнику податку формувати
податковий кредит у зв'язку з реальним
придбанням товарів (робіт, послуг) та на
підставі відповідних розрахункових,
платіжних та інших документів,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку.

У даному випадку, обставини справи та
зібрані у ній докази у їх сукупності
свідчать про те, що господарські
операції позивача з його контрагентом
мали товарний (реальний) характер,
вчинені в межах та з метою
господарської діяльності суб'єктів
господарювання.

Як вбачається з матеріалів справи,
основним видом діяльності позивача за
КВЕД є: консультування з питань
інформатизації (основний); ремонт і
технічне обслуговування машин і
устаткування промислового
призначення; оптова торгівля
комп'ютерами, периферійним
устаткуванням і програмним
забезпеченням; комп'ютерне
програмування; оброблення даних,
розміщення інформації на веб-вузлах і
пов'язана з ними діяльність; ремонт
комп'ютерів і периферійного
устаткування.

Судом першої інстанції встановлено, що
між позивачем та його контрагентами
ТОВ «СІНТЕРО» та ВКФ «Техносервіс»
були укладені договори №01062012/01 та №ТС
01/06-2011 від 01.06.2012р. про надання послуг,
згідно умов якого виконавці надають
замовнику послуги науково -
консультаційного характеру.

В підтвердження придбаних робіт
матеріали справи містять податкові
накладні та акти здачі прийняття -
робіт (надання послуг), зі змісту яких
вбачається придбання позивачем робіт
(послуг) з обслуговування робочих
станцій позивача в кількості 40 одиниць,
обслуговування серверної ОС Win 2008,
послуг по налаштуванню обладнання Cisco,
обслуговування комп'ютерів (робочих
станцій) тощо.

Оплата вартості придбаний робіт
(послуг) здійснювалась у безготівковій
формі шляхом перерахування грошових
коштів на розрахункові рахунки ТОВ
«СІНТЕРО» та ВКФ «Техносервіс».

На момент здійснення позивачем
господарських операцій з ТОВ
«СІНТЕРО» та ВКФ «Техносервіс»
останні були належним чином
зареєстровані як суб'єкти
господарювання у Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, та як платники ПДВ, що
не заперечується податковим органом.

Податковим органом не надано належних
та допустимих доказів на підтвердження
того, що контрагенти позивача не мали
адміністративно-господарських
можливостей на виконання
господарських зобов'язань по вказаних
операціях, відсутності фактичних дій,
спрямованих на виконання взятих
зобов'язань. Покликання апелянта на
акти про неможливість проведення
зустрічних звірок контрагентів
позивача не можуть слугувати
достатнім та допустимим доказом
безтоварності господарських операцій,
оскільки звірка фактично не
проводилась.

Також податковим органом також не
доведено, що позивач та його
контрагенти при укладанні вказаних
угод мали умисел на їх укладання з
метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави та суспільства;
намірів їх на ухилення від
оподаткування, безтоварність операції,
неможливість її вчинення в силу
відсутності основних засобів,
персоналу, тощо. Матеріали справи не
містять обвинувального вироку і іншого
судового рішення, за результатами
розгляду кримінальної справи, як і не
містять будь-яких інших доказів на
підтвердження неможливості вчинення
вказаних господарських операцій.

Приймаючи до уваги те, що судом першої
інстанції правильно встановлені
обставини справи, судове рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
висновки суду доводами апелянта не
спростовані, підстави для задоволення
апеляційної скарги - відсутні.

Керуючись ст.ст.195, 196, 200, 205, 206 КАС
України, Київський апеляційний
адміністративний суд

У
Х В А Л И В:

апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Голосіївському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 20.08.13р. у справі №826/10404/13-а -
залишити без задоволення, а постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 20.08.13р. у справі №826/10404/13-а -
без змін.

Дана ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів після
набрання нею законної сили шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуюча суддя
Шелест С.Б.

Судді :
Романчук О.М.

Пилипенко О.Є.

Повний текст ухвали складений: 30.01.14р.

.

Головуючий суддя
Шелест С.Б.

Судді:
Романчук О.М

Пилипенко О.Є.