Справа № 2а-2861/09/0970
Суддя: Рибачук А.І.
Дата ухвалення: 2014-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2014 року
м. Львів Справа
№ 9104/25669/10

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді - Рибачука А.І.,

суддів - Клюби В.В., Яворського І.О.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1
на постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
19 березня 2010 року по справі №
2а-2861/09/0970 за позовом територіального
управління Головної державної
інспекції на автомобільному
транспорті в Івано-Франківській
області до фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 про стягнення фінансових
санкцій,

ВСТАНОВИВ:

Територіальне управління Головної
державної інспекції на автомобільному
транспорті в Івано-Франківській
області звернулося до суду з
адміністративним позовом до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, в якому
просило стягнути з відповідача на
користь держави суму фінансових
санкцій за допущені ним порушення
законодавства про автомобільний
транспорт, згідно постанови начальника
територіального управління Головної
державної інспекції на автомобільному
транспорті в Івано-Франківській
області від 17 жовтня 2008 року № 059981, що
становить 1700.00 грн.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 19
березня 2010 року вказаний позов
задоволено повністю, стягнуто з
відповідача на користь держави
фінансові санкції у розмірі 1700.00 грн.

Не погоджуючись із зазначеною
постановою суду, відповідач подав
апеляційну скаргу, у якій, з посиланням
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, просить її скасувати та прийняти
нову, якою в задоволенні позову
відмовити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує
посиланням на те, що судом першої
інстанції не враховано, що постанова
про застосування фінансових санкцій
щодо нього є протиправною, оскільки він
хоч і мав статус фізичної
особи-підприємця, однак, послуги з
перевезення вантажу не надавав, а
відповідно не є автомобільним
перевізником, до якого можуть
застосовуватись санкції за порушення
законодавства про автомобільний
транспорт.

Будучи належним чином повідомленими
про дату, час та місце апеляційного
розгляду справи, особи, які беруть
участь у справі, в судове засідання не
з'явились, а тому відповідно до пункту 2
частини 1 статті 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд розглядає справу в порядку
письмового провадження за наявними в
справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
02 жовтня 2008 року працівниками
територіального управління Головної
державної інспекції на автомобільному
транспорті в Івано-Франківській
області було проведено перевірку
додержання вимог законодавства про
автомобільний транспорт під час
виконання перевезень пасажирів і
вантажів автомобільним транспортом.

За результатом вказаної перевірки
складено акт від 02 жовтня 2008 року № 091799,
згідно з яким ОСОБА_1 надавав послуги з
перевезення вантажу без ліцензійної
картки, обов'язкова наявність якої
передбачена статтею 48 Закону України
«Про автомобільний транспорт».

На підставі зазначеного акту, за
наслідками розгляду справи про
порушення відповідачем законодавства
про автомобільний транспорт, позивачем
прийнято постанову від 17 жовтня 2008 року
№ 059981 про застосування до ОСОБА_1
фінансових санкцій в розмірі 1700.00 грн.

Зазначена постанова прийнята з
урахуванням вимог Порядку здійснення
державного контролю на автомобільному
транспорті, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 8
листопада 2006 р. N 1567 (далі - Порядок), за
наявності виявленого факту порушення
вимог законодавства про транспорт, та
надіслана відповідачу належним чином.

У передбачений законом строк сума
застосованих фінансових санкцій
відповідачем добровільно сплачена не
була, постанова до вищого за
підпорядкуванням органу державного
контролю та до суду не оскаржувались.

Задовольняючи адміністративний позов,
суд першої інстанції виходив з того, що
оскільки постанова про застосування
фінансових санкцій відповідачем не
була оскаржена в адміністративному та
судовому порядках, а відтак, є чинною,
застосовані фінансові санкції
підлягають стягненню із ОСОБА_1 в дохід
Державного бюджету України.

Суд апеляційної інстанції з таким
висновком суду першої інстанції
погоджується з огляду на наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Як встановлено статтею 238
Господарського кодексу України, за
порушення встановлених законодавчими
актами правил здійснення
господарської діяльності до суб'єктів
господарювання можуть бути
застосовані уповноваженими органами
державної влади або органами місцевого
самоврядування
адміністративно-господарські санкції,
тобто заходи організаційно-правового
або майнового характеру, спрямовані на
припинення правопорушення суб'єкта
господарювання та ліквідацію його
наслідків.

Засади організації та діяльності
автомобільного транспорту визначені
Законом України «Про автомобільний
транспорт», статтею 6 якого
передбачено, що у складі центрального
органу виконавчої влади з питань
автомобільного транспорту функціонує
урядовий орган державного управління з
питань контролю на автомобільному
транспорті, який здійснює державний
контроль за додержанням суб'єктами
господарювання, що проводять
діяльність у сфері автомобільного
транспорту, вимог законодавства про
автомобільний транспорт.

Пунктом 4 Положення про Головну
державну інспекцію на автомобільному
транспорті, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 08
вересня 2004 року № 1190, передбачено, що
Головавтотрансінспекція як урядовий
орган державного управління
відповідно до покладених на неї
завдань здійснює державний контроль за
додержанням суб'єктами господарювання,
які проводять діяльність у сфері
автомобільного транспорту загального
користування, вимог законодавства про
автомобільний транспорт, норм та
стандартів, що регулюють організацію
перевезення пасажирів та вантажів.

Стаття 48 Закону України «Про
автомобільний транспорт» містить
перелік документів, на підставі яких
виконуються вантажні перевезення, у
випадку відсутності яких абзацом 3
частини 1 статті 60 вказаного Закону
передбачена відповідальність у
вигляді штрафу у розмірі ста
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян.

Відповідно до частин 4, 5 статті 60 Закону
України «Про автомобільний транспорт»
від імені центрального органу
виконавчої влади з питань
автомобільного транспорту розглядати
справи про стягнення у вигляді штрафів
за порушення, викладені у цій статті,
мають право посадові особи урядового
органу державного управління з питань
контролю на автомобільному транспорті.
Порядок стягнення у вигляді штрафу за
порушення, викладені у цій статті, та
порядок оскарження і опротестування
постанови по справі про правопорушення
визначає Кабінет Міністрів України.

Пунктом 21 Порядку встановлено, що у
разі виявлення в ході перевірки
транспортного засобу порушення
законодавства про автомобільний
транспорт посадовими особами, що
провели перевірку, складається акт за
формою згідно з додатком 3.

Відповідно до пунктів 27, 28 Порядку за
наявності підстав керівник органу
державного контролю або його заступник
виносить постанову про застосування
фінансових санкцій, яка оформляється
згідно з додатком 5. Фінансова санкція
повинна бути перерахована суб'єктом
господарювання на зазначений у
постанові рахунок не пізніше ніж
протягом п'ятнадцяти днів після
отримання ним копії постанови про
застосування фінансових санкцій, про
що повідомляється орган державного
контролю, посадовою особою якого
винесено відповідну постанову.

Як видно з матеріалів справи, на момент
проведення перевірки та винесення
постанови про застосування фінансових
санкцій ОСОБА_1 був зареєстрований у
встановлено законом порядку як фізична
особа-підприємець, а відтак, твердження
відповідача про те, що він не являється
суб'єктом підприємницької діяльності
та не надає послуг з перевезення
вантажів є безпідставними.

Натомість, факт здійснення ним
перевезення вантажу без ліцензійної
картки підтверджується згаданим вище
актом перевірки, за результатами
розгляду якого винесена постанова про
застосування фінансових санкцій, яка
відповідачем не оскаржувалась.

З огляду на вищевикладене, фінансові
санкції у вигляді штрафу, застосовані
територіальним управлінням Головної
державної інспекції на автомобільному
транспорті в Івано-Франківській
області до фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 на підставі постанови про
застосування фінансових санкцій за
порушення Закону України «Про
автомобільний транспорт», підлягають
стягненню на користь держави.

Враховуючи викладене, суд апеляційної
інстанції вважає, що доводи
апеляційної скарги висновків суду
першої інстанції не спростовують і не
дають підстав для висновку про
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
що відповідно до частини 1 статті 200
Кодексу адміністративного судочинства
України є підставою для залишення
апеляційної скарги без задоволення, а
постанови суду - без змін.

Керуючись статтями 160, 195, 197, 200, 205, 206, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 19 березня
2010 року по справі № 2а-2861/09/0970 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів після набрання нею законної сили,
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:
А.І. Рибачук

Судді
В.В. Клюба

І.О. Яворський