Справа № 2а/1270/10004/12
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2014-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2014 року м.
Київ К/800/23857/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Калашнікової О.В., Голяшкіна О.В.
Леонтович К.Г., розглянувши в порядку
попереднього розгляду адміністративну
справу за касаційною скаргою ФО-П
ОСОБА_4 на постанову Луганського
окружного адміністративного суду від 09
січня 2013 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 26 березня 2013 року у справі за
позовом ФО-П ОСОБА_4 до Управління
Пенсійного фонду України в м.
Сєвєродонецьку Луганської області про
зобов'язання вчинити певні дії,-

у с т а н о в и л а :

У грудні 2012 року ФО-П ОСОБА_4 звернулася
до суду з позовом до Управління
Пенсійного фонду України в м.
Сєвєродонецьку Луганської області, в
якому просила визнати незаконним
рішення відповідача від 3 серпня 2012
року №1066, зобов'язати відповідача
видати йому документ про реєстрацію в
якості платника збору на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування та утримання від вчинення
дій щодо взяття позивача на облік, як
платника внесків на пенсійне
страхування.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
йому, як платнику збору на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування у складі фіксованого
податку, на час звернення з
адміністративним позовом до суду не
надано документа про реєстрацію
позивача як платника збору на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування. Враховуючи, що
відповідачем позивача не було взято на
облік як платника збору на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування та набуто статусу платника
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування відповідно до ч.3 ст. 15
Закону України «Про
загальнообов'язкове пенсійне
страхування», він не може вважатися
платником єдиного внеску, відповідно
до п.3 Розділу VІІ Прикінцевих та
перехідних положень Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування».

Таким чином, оскільки позивач не був
зареєстрований платником страхових
внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування,
відповідно до вимог Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», які не
віднесено до спрощеної системи
оподаткування, він не може бути
платником єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, відповідно до
п.3 Розділу VІІ Прикінцевих та
перехідних положень Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування».

Постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 09 січня 2013
року, залишеною без змін ухвалою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 26 березня
2013 року, в задоволені позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій ФО-П
ОСОБА_4 звернулася до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій та ухвалити нове
судове рішення яким задовольнити
позовні вимоги, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

Перевіривши правову оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
проаналізувавши правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права
колегія суддів вважає, що відсутні
підстави для скасування судових
рішень, а касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивач зареєстрована
як суб'єкт підприємницької діяльності,
є платником фіксованого податку та
взята на облік в управління Пенсійного
фонду України в м. Сєвєродонецьку
Луганської області 27.04.1999 р., що
засвідчується відповідним
повідомленням. Згідно матеріалів
справи, позивачем не був поданий звіт
про суми нарахованого доходу
застрахованих осіб та сум нарахованого
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування до
органів Пенсійного фонду України за 2011
рік, про що відповідачем був складений
акт від 7 червня 2012 року № 390. Рішенням
управління Пенсійного фонду України в
м. Сєвєродонецьку Луганської області
від 3 серпня 2012 року № 1066 до позивача
були застосовані фінансові санкції
відповідно до ч.4 ст. 25 «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» в розмірі
десяти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян в сумі 170 грн. за
неподання звіту про суми нарахованого
доходу застрахованих осіб та суми
нарахованого єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування до органів
Пенсійного фонду України за 2011 рік.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог суди першої та апеляційної
інстанцій виходили з того, що згідно п.4
ч.11 Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» від
08.07.2010р., № 2464-VI за несплату, неповну
сплату або несвоєчасну сплату суми
єдиного внеску одночасно з видачею сум
виплат, на які нараховується єдиний
внесок (авансових платежів),
накладається штраф у розмірі 10
відсотків таких несплачених або
несвоєчасно сплачених сум, таким чином
відповідач діяв на підставі та в межах
повноважень у спосіб передбачений
законом.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновками суду
апеляційної інстанції виходячи з
наступного.

Згідно п. 5 ст. 14 Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування»
страхувальниками відповідно до цього
Закону є, зокрема, застраховані особи,
зазначені в пунктах 3 і 4 ст.11 та частині
першій ст. 12 цього Закону. Згідно ч.3
ст.15 наведеного Закону страхувальники
набувають статусу платників страхових
внесків до Пенсійного фонду з дня
взяття їх на облік територіальним
органом Пенсійного фонду.

З 1 січня 2011 року набрав чинності Закон
України від 8 липня 2010 року № № 2464-VI
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», згідно до п.1 ч.1
ст.4 якого, платниками єдиного внеску
серед іншого визначені фізичні особи -
підприємці, зокрема ті, які
використовують працю інших осіб на
умовах трудового договору (контракту)
або на інших умовах, передбачених
законодавством про працю, чи за
цивільно-правовим договором (крім
цивільно-правового договору,
укладеного з фізичною особою -
підприємцем, якщо виконувані роботи
(надавані послуги) відповідають видам
діяльності, зазначеним у витягу з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців).

Згідно п.2 розділу VІІI Прикінцевих та
перехідних положень Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» встановлено, що
з дня набрання чинності цим Законом
суб'єкти підприємницької діяльності,
які обрали спрощену систему
оподаткування відповідно до Указу
Президента України від 3 липня 1998 року
727/98 "Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва",
розділу IV Декрету Кабінету Міністрів
України від 26 грудня 1992 року № 13-92 «Про
прибутковий податок з громадян»,
нараховують, обчислюють та сплачують
єдиний внесок відповідно до цього
Закону. Відповідно п.3 наведеної норми
перереєстрація платників страхових
внесків та застрахованих осіб не
здійснюється. Пенсійний фонд спільно з
фондами загальнообов'язкового
державного соціального страхування та
Державною податковою адміністрацією
України проводить звірення платників
страхових внесків у порядку,
встановленому Пенсійним фондом
спільно з Державною податковою
адміністрацією України за погодженням
з фондами загальнообов'язкового
державного соціального страхування.

Таким чином, суб'єкти підприємницької
діяльності, які обрали спрощену
систему оподаткування відповідно до
Указу Президента України від 3 липня 1998
року 727/98 "Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва", є
платниками єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в відповідно до
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування», який
не передбачає здійснення жодних
реєстраційних чи перереєстраційних
процедур таких платників з подальшою
видачею відповідних документів.

Згідно п.4 ч.2 ст. 6 Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування»,платник
єдиного внеску зобов'язаний подавати
звітність до територіального органу
Пенсійного фонду у строки, в порядку та
за формою, встановленими Пенсійним
фондом за погодженням з відповідними
фондами загальнообов'язкового
державного соціального страхування та
центральним органом виконавчої влади у
галузі статистики.

Порядок формування та подання
страхувальниками звіту щодо сум
нарахованого єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування затверджений
постановою правління Пенсійного фонду
України від 8 жовтня 2010 року №
22-2,зареєстрований в Міністерстві
юстиції України 01.11.2010 р. за № 1014/18309,
згідно до п.2.1 якого звіт до органів
Пенсійного фонду подається
особисто фізичною особою,
страхувальником або відповідальною
особою фізичної особи або
страхувальника за місцем взяття
на облік в органах Пенсійного фонду.

Згідно матеріалів справи, позивачем не
був поданий звіт про суми нарахованого
доходу застрахованих осіб та сум
нарахованого єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування до органів
Пенсійного фонду України за 2011 рік.

Згідно п.4 ч.11 ст. 25 «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» за
неподання, несвоєчасне подання,
подання не за встановленою формою
звітності, передбаченої цим Законом,
територіальним органом Пенсійного
фонду накладається штраф у розмірі
десяти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян.

Враховуючи викладене суди першої та
апеляційної інстанцій дійшли до
вірного висновку про відмову у
задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що доводи
касаційної скарги не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судами норм матеріального чи
процесуального права, яке призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст.220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ФО-П ОСОБА_4 відхилити.

Постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 09 січня 2013
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 26 березня
2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
ухвалення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав
передбачених ст.ст. 237-239 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді:
(підписи)