Справа № К/9991/22657/12-С
Суддя: Чумаченко Т.А.
Дата ухвалення: 2014-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" лютого 2014 р. м. Київ
К/9991/22657/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:
Чумаченко Т.А., Конюшка К.В.,
Сороки М.О., розглянувши в порядку
попереднього розгляду касаційну
скаргу відкритого акціонерного
товариства «Тернопільське об'єднання
«Текстерно» на постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 31 березня
2010 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 05 березня 2012 року у справі за
позовом відкритого акціонерного
товариства «Тернопільське об'єднання
«Текстерно» до управління Пенсійного
фонду України в м. Тернополі про
визнання недійсним рішень про
застосування фінансових санкцій, -в с т
а н о в и л а:Відкрите акціонерного
товариства «Тернопільське об'єднання
«Текстерно» звернулось до суду з
позовом до управління Пенсійного фонду
України в м. Тернополі про визнання
недійсним рішень про застосування
фінансових санкцій.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду

від 31 березня 2010 року у задоволенні
позову відмовлено.

Ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду

від 05 березня 2012 року постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 31 березня
2010 року залишено без зміни.

Не погоджуючись з постановленими у
справі рішеннями судів, відкрите
акціонерне товариство «Тернопільське
об'єднання «Текстерно» звернулось до
Вищого адміністративного суду України
з касаційною скаргою, в якій
посилається на неправильне
застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
просить рішення судів скасувати та
постановити нове рішення, яким позов
задовольнити.

Заслухавши доповідь судді щодо
обставин, необхідних для ухвалення
рішення судом касаційної інстанції,
перевіривши доводи касаційної скарги,
правильність правової оцінки обставин
у справі та застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню за
таких підстав.

Судами встановлено, що відкрите
акціонерне товариство «Тернопільське
об`єднання «Текстерно» є платником
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування.

Ухвалою господарського суду
Тернопільської області від 11 червня 2003
року щодо позивача порушено
провадження у справі про банкрутство,
введено мораторій на задоволення вимог
кредиторів боржника з моменту
порушення провадження у справі
відповідно до вимог статті 11 Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом».

Управлінням Пенсійного фонду України в
місті Тернополі 16 лютого 2010 року
прийняті рішення № 0327, яким за несплату
або несвоєчасну сплату
страхувальниками страхових внесків, у
тому числі донарахованих
страхувальниками або органами
Пенсійного фонду України до позивача
застосовано штраф на суму 114,89 грн. 08
коп. та пеня у розмірі 3786,48 грн. за
період з 20 березня 2009 року по 26 січня 2010
року та рішення №0328, яким застосовано
штраф на суму 13097, 62 грн. та пеня у
розмірі 96347,04 грн. за період з 21 січня 2008
року по 26 січня 2010 року.

Вважаючи такі рішення відповідача
протиправними, позивач звернувся до
суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди
попередніх інстанцій виходили з того,
що при винесенні оскаржуваних рішень
відповідач діяв на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з таким висновком судів з
огляду на таке.

Відповідно до статті 20 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» страхувальники
зобов'язані сплачувати страхові
внески, нараховані за відповідний
базовий звітний період, не пізніше ніж
через 20 календарних днів із дня
закінчення цього періоду.

Суми страхових внесків, своєчасно не
нараховані та/або не сплачені
страхувальниками у строки, визначені
статтею 20 цього Закону, в тому числі
обчислені територіальними органами
Пенсійного фонду України у випадках,
передбачених частиною 3 вказаної
статті Закону, вважаються простроченою
заборгованістю зі сплати страхових
внесків і стягуються з нарахуванням
пені та застосуванням фінансових
санкцій.

Положеннями статті 106 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» та статей 13, 25
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування»
передбачено нарахування штрафу і пені
за несплату або несвоєчасну сплату
страхувальниками страхових внесків.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
мораторій на задоволення вимог
кредиторів - зупинення виконання
боржником, стосовно якого порушено
справу про банкрутство, грошових
зобов'язань і зобов'язань щодо сплати
податків і зборів (обов'язкових
платежів), термін виконання яких настав
до дня введення мораторію, і припинення
заходів, спрямованих на забезпечення
виконання цих зобов'язань та
зобов'язань щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів),
застосованих до прийняття рішення про
введення мораторію.

Відповідно до частини 4 статті 12 Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» мораторій на
задоволення вимог кредиторів
вводиться одночасно з порушенням
провадження у справі про банкрутство,
про що зазначається в ухвалі
господарського суду. При цьому,
протягом дії мораторію на задоволення
вимог кредиторів не нараховуються
неустойка (штраф, пеня), не
застосовуються інші санкції за
невиконання чи неналежне виконання
грошових зобов'язань і зобов'язань щодо
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, податків і
зборів (обов'язкових платежів).

З огляду на викладене, дія мораторію
поширюється лише на задоволення вимог
конкурсних кредиторів, що ж стосується
зобов'язань поточних кредиторів, то за
цими зобов'язаннями згідно із
загальними правилами нараховується
неустойка (штраф, пеня), застосовуються
інші санкції за невиконання чи
неналежне виконання грошових
зобов'язань і зобов'язань щодо сплати
податків та зборів (обов'язкових
платежів).

Мораторій не зупиняє виконання
боржником грошових зобов'язань і
зобов'язань щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів), які
виникли після дня введення мораторію, а
отже, і не припиняє заходів,
спрямованих на їх забезпечення.

Отже, нарахування штрафних санкцій
відповідачем за несплату
(неперерахування) або несвоєчасну
сплату (несвоєчасне перерахування)
внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування під час
дії мораторію на задоволення вимог
кредиторів боржника є правомірним та
відповідає нормам чинного
законодавства.

З огляду на викладене, суди дійшли
вірного висновку щодо правомірності
дій управління Пенсійного фонду
України в місті Тернополі при
винесенні оскаржуваних рішень.

Відповідно до статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Постановлені у справі рішення судів є
законними та обґрунтованими, і
підстави для їх зміни чи скасування
відсутні.

Керуючись статтями 220, 220-1, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу відкритого
акціонерного товариства
«Тернопільське об'єднання «Текстерно»
залишити без задоволення.

Постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду

від 31 березня 2010 року та ухвалу
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 05 березня
2012 року у справі за позовом відкритого
акціонерного товариства
«Тернопільське об'єднання «Текстерно»
до управління Пенсійного фонду України
в

м. Тернополі про визнання недійсним
рішень про застосування фінансових
санкцій - залишити без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає, але може
бути переглянута Верховним Судом

України з підстав, у строки та в
порядку, передбачених статтями 237 - 239-1
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Судді: