Справа № 0670/9054/11
Суддя: Мироненко О.В.
Дата ухвалення: 2014-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" січня 2014 р. м. Київ
К/9991/34911/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

судді - доповідача Мироненка О.В.

суддів - Сороки М.О.

Чумаченко Т.А.

провівши попередній розгляд справи за
позовом Управління Пенсійного фонду в
м. Радомишль Житомирської області до
ФО-П ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за касаційною скаргою
ФО-П ОСОБА_2 на постанову Житомирського
окружного адміністративного суду від 10
жовтня 2011 року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 03 травня 2012 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2011 року позивач звернувся в
суд із позовом до ФО-П ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості по страхових
внесках на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування за
період з липня по грудень місяць 2010
року в сумі 1288,80 грн.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 10 жовтня 2011
року позов задоволено.

Не погоджуючись із постановою суду
першої інстанції, відповідач звернувся
зі скаргою до суду апеляційної
інстанції щодо скасування зазначеного
вище рішення.

Ухвалою Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 03 травня 2012
року апеляційну скаргу відповідача
залишено без задоволення, постанову
суду першої інстанції залишено без
змін.

Не погоджуючись із постановою суду
першої та ухвалою суду апеляційної
інстанцій, відповідач звернувся із
касаційною скаргою до Вищого
адміністративного суду України, в якій
просить скасувати судові рішення,
ухвалити нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позову, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши
матеріали справи та перевіривши
наведені в скарзі доводи, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що відповідач
зареєстрований в Управлінні
Пенсійного фонду України в м. Радомишль
як платник страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, ідентифікаційний номер
НОМЕР_1 (а.с.4).

Відповідно до ст. 15 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" (в редакції, яка діяла на
момент виникнення спірних
правовідносин, далі - Закон) відповідач
є платником страхових внесків до
Пенсійного фонду України.

Згідно ст.. 20 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", страхувальник
зобов'язаний сплачувати страхові
внески, нараховані за відповідний
базовий звітний період, не пізніше ніж
через 20 календарних днів із дня
закінчення цього періоду. Базовим
звітним періодом для відповідача є
квартал.

Законами України "Про внесення змін до
Законів України "Про Державний бюджет
України на 2010 рік" та "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" від 08 липня 2010 року
підпункт 4 пункту 8 розділу XV
"Прикінцеві положення " Закону
викладено в новій редакції: "Фізичні
особи - суб'єкти підприємницької
діяльності, які обрали особливий
спосіб оподаткування (фіксований
податок, єдиний податок), та члени сімей
зазначених осіб, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності, на період дії законодавчих
актів з питань особливого способу
оподаткування сплачують страхові
внески в порядку, визначеному цим
Законом.

Сума страхового внеску встановлюється
зазначеними особами самостійно для
себе та членів їх сімей, які беруть
участь у провадженні такими особами
підприємницької діяльності та не
перебувають з ними у трудових
відносинах. При цьому сума страхового
внеску з урахуванням частини
фіксованого або єдиного податку, що
перерахована до Пенсійного фонду
України, повинна становити не менше
мінімального розміру страхового
внеску за кожну особу та не більше
розміру страхового внеску, обчисленого
від максимальної величини фактичних
витрат на оплату праці найманих
працівників, грошового забезпечення
військовослужбовців, осіб рядового і
начальницького складу,
оподатковуваного доходу (прибутку),
загального оподатковуваного доходу, з
якої сплачуються страхові внески".
Вказаний Закон набрав чинності 17 липня
2010 року.

Згідно ст.. 2 Закону України "Про
встановлення прожиткового мінімуму та
мінімальної заробітної плати" та ст.. 53
Закону України "Про Державний бюджет
України а 2010 рік", розмір мінімальної
заробітної плати в Україні становив з 01
липня 2010 року - 888 грн., з 01 жовтня 2010 року
- 907 грн., з 01 грудня 2010 року - 922 грн.

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції про
порядок обчислення і сплати
страхувальниками та застрахованими
особами внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування до
Пенсійного фонду України, затвердженої
постановою правління Пенсійного фонду
України від 9 грудня 2003 року № 21-1 і
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 16 січня 2004 року за № 64/8663 із
змінами і доповненнями, розмір
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування для платників
встановлюється за ставкою 33,2 % суми
фактичних витрат на оплату праці
працівників, що включають витрати на
виплату основної і додаткової
заробітної плати.

Таким чином, враховуючи зазначене вище,
мінімальний розмір страхового внеску
на одну особу у липні-вересні 2010 року
становив по 294,82 грн. на місяць, у
жовтні-листопаді 2010 року - по 301,12 грн. на
місяць, у грудні 2010 року - 306,10 грн.

Зі змісту розрахунків, наданих
позивачем, за відповідачем рахується
заборгованість по страхових внесках за
період з липня по грудень місяць 2010
року у сумі 1288,80 грн. Саме на вказану
суму, відповідачу була надіслана
вимога про сплату боргу від 24.03.2011 року,
яка отримана адресатом 28.07.2011 року.

Таким чином, суд, ухвалюючи рішення,
дійшов обґрунтованого висновку про те,
що за відповідачем рахується
заборгованість по страхових внесках за
період з липня по грудень місяць 2010
року у сумі 1288,80 грн.

З огляду на викладене, постанова суду
першої та ухвала суду апеляційної
інстанцій відповідають обставинам
справи наданим доказам та нормам
процесуального права.

Доводи касаційної скарги висновки суду
не спростовують.

Підстав для скасування судового
рішення з мотивів, викладених в
касаційні скарзі, не вбачається.

За правилами частини 1 статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо суди не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
оскаржуваних судових рішень, то суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення-без змін.

Керуючись статтями 220-1, 224, 230, 231 КАС
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ФО-П ОСОБА_2 залишити
без задоволення, постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду від 10 жовтня 2011
року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 03 травня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Судді