Справа № 872/5988/13
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2013-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"19" грудня 2013 р.справа №
2а/331/11/13(2а/0808/206/12)

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Бишевської Н.А.

суддів: Добродняк
І.Ю Семененка Я.В.

за участю секретаря судового
засідання: Новошицької О.О.,

без представників сторін

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на постанову Жовтневого районного суду
м.Запоріжжя від 28 лютого 2013 р. у справі
№ 2а/331/11/13

за позовом ОСОБА_2

до Управління Пенсійного Фонду
України у Жовтневому районі
м.Запоріжжя

про визнання протиправними дій, -

ВСТАНОВИВ:

27.09.2012 р. ОСОБА_2 звернувся до Жовтневого
районного суду м.Запоріжжя з позовом, в
якому (з урахуванням уточнень від 26.01.2013
р., т.2, а. с.43) просив:

- визнати дії Управління Пенсійного
Фонду України в Жовтневому районі
м.Запоріжжя (далі - УПФУ в Жовтневому
районі м.Запоріжжя) неправомірними,
нікчемними та недійсними з листопада
2001 року по 2013 рік по пенсійній справі №
144166 по відношенню до ОСОБА_2 в частині
заниження пенсійно-соціальних виплат,
тому що виникла заборгованість,
пов'язана із введенням його в оману;

- визнати УПФУ в Жовтневому районі
м.Запоріжжя боржником ОСОБА_2 на суму
203 063,94 грн. по пенсійно-соціальним
недоплатам;

- стягнути суму боргу зі спричиненими
збитками в подвійному розмірі, в сумі
406127,88 грн.;

- зобов'язати УПФУ в Жовтневому районі
м.Запоріжжя внести необхідні зміни,
згідно законодавства та судового
рішення в пенсійну справу позивача;

- визнати неправомірні дії УПФУ в
Жовтневому районі м.Запоріжжя по
відношенню до ОСОБА_2 по наказу № 103 від
24.09.2003 р. про розрахунок при звільненні
з посади державного службовця, який
необхідно доповнити відповідними
відомостями по усуненню порушень
законодавства;

- стягнути з УПФУ в Жовтневому районі
м.Запоріжжя в цій частині за
відпрацьований час 24 дня недоплачену
суму 129,37 грн. в подвійному розмірі - 258,74
грн.;

- стягнути за невиплату допомоги в 3-х
кратному середньомісячному уточненому
заробітку в подвійному розмірі в сумі 3
830,22 грн.;

- визнати неправомірними дії УПФУ
в Жовтневому районі м.Запоріжжя по
відмові в забезпеченні
санаторно-курортної путівки для
лікування як чорнобильця, робітнику
управління за кошти профспілки;

- визнати дії УПФУ в Жовтневому районі
м.Запоріжжя по відношенню до ОСОБА_2 в
цілому принижуючими його та членів
сім'ї, спричиняючи йому 10 років
моральну шкоду в розмірі 10 мінімальних
заробітних плат.

Позовні вимоги обґрунтовані обов'язком
відповідача перерахувати та виплатити
соціально-пенсійні виплати в належному
розмірі.

Постановою Жовтневого районного суду
м.Запоріжжя від 28 лютого 2013 р. у справі
№ 2а/331/11/13 (суддя Федченко І. М.) у
задоволенні вищевказаного
адміністративного позову відмовлено.

Постанову суду мотивовано
правомірністю та законністю дій
відповідача щодо перерахунку,
нарахуванню та виплаті пенсійних
виплат та соціальної допомоги. Щодо
кожної з виплат щодо яких позивачем
заявлено позовні вимоги та
забезпечення санаторною путівкою як
учасника ліквідації аварії на ЧАЕС,
суд першої інстанції надав оцінку,
встановив період з якого здійснюється
нарахування відповідних виплат та
зазначив, що заявлені позовні вимоги є
надуманими.

Не погодившись з постановою суду,
ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу,
згідно якої скаржник просить скасувати
постанову Жовтневого районного суду
м.Запоріжжя від 28 лютого 2013 р. у справі
№ 2а/331/11/13, як таку що винесена з
порушенням норм матеріального та
процесуального права. Доводи
апеляційної скарги повністю
повторюють, обґрунтування
адміністративного позову. Скаржник
вважає, що суд першої інстанції
безпідставно та протиправно відмовив у
задоволенні позовних вимог, не
дослідивши доводи позивача та
безпідставно надавши перевагу доказам
відповідача. В судовому засіданні
апеляційної інстанції позивач долучив
до матеріалів справи додаткові
письмові пояснення на обґрунтування
апеляційної скарги, відповіді на
звернення позивача від Міністерства
соціальної політики України, виклав
правову позицію щодо безпідставності
висновків суду першої інстанції.

За результатами розгляду справи в
судовому засіданні 14.11.13 р., суд
апеляційної інстанції звернувся з
запитом до Управління Пенсійного фонду
України в Жовтневому районі м.
Запоріжжя щодо надання відповідної
інформації, що стало підставою для
оголошення перерви в судовому
засіданні.

До судового засідання призначеного на
19.12.13 р. позивач та представник
відповідача не з'явились,в справу
надійшли клопотання про розгляд
справи без участі сторін.

Як встановлено судом та вбачається з
матеріалів справи, ОСОБА_2 перебуває на
обліку в УПФУ в Жовтневому районі
м.Запоріжжя та отримував пенсію,
обчислену відповідно до ст.50-1 Закону
України "Про прокуратуру" з 01.11.2001 р., що
не заперечується сторонами у справі.

За приписами ч.17 ст.50-1 Закону
України «Про прокуратуру» від 05.11.91 р. №
1789-XII (в редакції станом на 2001 р.)
призначені працівникам прокуратури
пенсії перераховуються у зв'язку з
підвищенням заробітної плати
відповідних категорій
прокурорсько-слідчих працівників.
Перерахунок призначених пенсій
провадиться з першого числа місяця, що
йде за місяцем, в якому настали
обставини, що тягнуть за собою зміну
розміру пенсії. Якщо при цьому
пенсіонер набув права на підвищення
пенсії, різницю в пенсії за минулий час
може бути виплачено йому не більш як
за 12 місяців. Перерахунок пенсій
провадиться з урахуванням фактично
отримуваних працівником виплат і умов
оплати праці, що існували на день його
звільнення з роботи.

Так, на підставі частини 17 статті 50-1
Закону України "Про прокуратуру"
позивачу проводились перерахунки
пенсії у зв'язку з підвищенням
заробітної плати працюючим
працівникам органів прокуратури.

Останній перерахунок пенсії
відповідачем проведений з 01.03.2008 р. на
підставі довідки від 26.05.2008 р. № 1924/9/8,
виданої військовою прокуратурою
Південного регіону України про
заробітну плату працюючого заступника
військового прокурора гарнізону,
згідно якої сума грошового
забезпечення для нарахування пенсії в
межах максимальної величини становить
9675,12 грн.

Пенсія розрахована в розмірі 90 % (стаж
роботи позивача в органах прокуратури
26 років) від суми грошового
забезпечення і становить на 01.11.2009 р. 8
835,60 грн.

При цьому, у відповідь на чергове
звернення ОСОБА_2 відповідачем
здійснено перерахунок пенсії
відповідно до довідки про розмір
грошового забезпечення від 18.07.2012 р.,
проте, враховуючи обмеження
максимального розміру пенсії, при
новому перерахунку розмір пенсійної
виплати становився менше від того, що
був до перерахунку, тому пенсія
виплачується позивачу в раніше
встановленому розмірі (довідка про
розмір грошового забезпечення - т.1, а.
с.34; пояснення відповідача щодо
перерахунку - т.2, а. с.40).

Згідно відповіді відповідача на запит
апеляційного суду від 05.12.2013 р. станом
на 01.01.2013 р. розмір основної пенсії
ОСОБА_2 складає 8 783,89 грн. і є незмінним
до сьогоднішнього часу.

Крім того, правильність призначення та
нарахування пенсії відповідно до
Закону України «Про прокуратуру» вже
була предметом розгляду судів.

Так, рішенням Жовтневого районного
суду м.Запоріжжя від 16.09.2003 р. у
задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено,
визнано правомірними дії органу ПФУ
під час призначення та нарахування
пенсії позивачу відповідно до Закону
України «Про прокуратуру» (т.1, а. с.81, 82),
ухвалою суду апеляційної інстанції від
24.11.2003 р. рішення суду 1 інстанції без
змін (т.1, а. с.84, 85), касаційна скарга
повернута скаржнику (т.1, а. с.99).

У перегляді даних рішень за
нововиявленими обставинами відмовлено
судами першої (10.12.2009 р.), апеляційної
(22.07.2010 р.) та касаційної інстанцій
(30.11.2011 р.) (нововиявленими обставинами
заявник вважав новий розмір грошового
забезпечення працівників прокуратури)
(т.1, а. с.110, 111; 123; 141 відповідно).

Стаття 72 КАС України визначає підстави
для звільнення від доказування.

Так, згідно ч.1 даної статті обставини,
встановлені судовим рішенням в
адміністративній, цивільній або
господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Згідно положень ч.1 ст.231 ЦПК
України (1963 р., чинного на момент
винесення вищевказаних судових рішень)
у разі подання апеляційної скарги
рішення суду набирає чинності після
розгляду справи судом апеляційної
інстанції.

У ч.5 ст.254 КАС України (в редакції,
чинній на момент винесення судових
рішень за розглядом заяв ОСОБА_2 за
нововиявленими обставинами) визначено,
що постанова або ухвала суду
апеляційної чи касаційної інстанції
за наслідками перегляду, постанова
Верховного Суду України набирають
законної сили з моменту проголошення.

У відповідності до ч.1 ст.255 КАС України
постанова або ухвала суду, яка набрала
законної сили, є обов'язковою для осіб,
які беруть участь у справі, для їхніх
правонаступників, а також для всіх
органів, підприємств, установ та
організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України.

З огляду на приписи ч.1 ст.72 КАС України
та на те, що вказані судові рішення
набрали законної сили, правильність
призначення та нарахування
відповідачем пенсії позивачу
відповідно до Закону України «Про
прокуратуру» є доведеним і таким, що не
підлягає повторному доказуванню.

Стосовно інших виплат колегія
суддів зазначає наступне:

Одноразова грошова допомога у зв'язку з
виходом на пенсію в розмірі 10 посадових
окладів була виплачена позивачу під
час виходу на пенсію відповідно до
Закону України «Про прокуратуру» в 2001
році (т.2, а. с.4).

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2 з 24.07.2001 р. по 24.09.2003 р. працював на
посаді головного спеціаліста-юриста
УПФУ в Жовтневому районі м.Запоріжжя, з
якої звільнився у зв'язку з досягненням
граничного віку проходження державної
служби.

За період роботи в УПФУ в Жовтневому
районі м.Запоріжжя позивачу
виплачувалась матеріальна допомога на
оздоровлення: в лютому 2003 року - 407,42
грн., в травні 2003 року - 407,42 грн.

При звільненні ОСОБА_2 обрано пенсію
державного службовця, відповідно до
Закону України «Про державну службу».
Проте, при обчисленні розміру
пенсійних виплат встановлено, що
розмір пенсії державного службовця
станом на 24.09.2003 р. (442,48 грн.) майже
вдвічі менше від розміру прокурорської
пенсії (771,29 грн.), тому позивачем було
обрано пенсію призначену відповідно до
Закону України "Про прокуратуру".

При цьому, грошова допомога при
звільненні з державної служби та в
зв'язку з досягненням граничного віку
перебування на державній службі в
розмірі десяти окладів ОСОБА_2 не
виплачувалась, оскільки, як зазначено
вище, така грошова допомога заявнику
виплачена при призначенні по вислузі
років відповідно до Закону України "Про
прокуратуру".

Додаткова пенсія постраждалим
внаслідок аварії на ЧАЕС виплачується
позивачу з дати призначення пенсії (з
01.11.2001 р), надбавка дітям війни
виплачується з 01.01.2008 р.

Згідно відповіді відповідача на запит
апеляційного суду від 05.12.2013 р. у
відповідності до Постанови КМУ від
28.12.2011 р. № 1381 "Про підвищення рівня
соціального захисту найбільш
вразливих верст населення" ОСОБА_2
виплачується підвищення до пенсії у
розмірі 7 % прожиткового мінімуму
встановленого законом для осіб які
втратили працездатність, у сумі 62,58 грн.
(з 01.01.2013 р.) та 66,43 грн. (з 01.12.2013 р.), як
«дитині війни».

Посилання позивача на ст.20, п.7 ч.2
ст.22 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 28.02.91 р. №796-XII суд
першої інстанції обґрунтовано не взяв
до уваги з огляду на те, що вказані
статті даного Закону відносяться до
працівників, які звільнені у зв'язку з
ліквідацією, реорганізацією або
перепрофилюванням підприємства,
установи, організації скорочення
чисельності або штату працівників, але
ні в якому разі не з досягненням
граничного строку перебування на
державній службі та виходу на пенсію.

Тобто, правове обґрунтування позивача
щодо необхідності перерахунку та
виплати додаткової пенсії за шкоду
заподіяну здоров'ю, як особі яки
постраждала внаслідок Чорнобильської
катастрофи 3 категорії, з врахуванням
дати звернення позивача до суду (27.09.2012
р.) в розмірі, визначеному Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
задоволенню не підлягають, оскільки на
цей час виплати додаткової пенсії
здійснюються відповідно до
вищевказаної Постанови КМУ.

Також підтверджуються матеріалам
справи проведення відповідачем
індексації пенсійних виплат протягом
отримання пенсії ОСОБА_2 у
відповідності до України "Про
індексацію грошових доходів населення"
та Постанови КМУ від 17.07.2003 р. № 1078.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
станції щодо відсутності підстав для
задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Щодо позовних вимог про визнання
неправомірними дій відповідача по
відмові в забезпеченні
санаторно-курортної путівки для
лікування як чорнобильця, робітнику
управління за кошти профспілки, то
згідно частини 1 статті 47 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими похованням» від 18.01.2001 №
2240-III для забезпечення відновлення
здоров'я застрахована особа та члени
її сім'ї (а також особа, яка
навчається у вищому навчальному
закладі) мають право на отримання
санаторно-курортного лікування,
оздоровлення в спеціалізованих
оздоровчих закладах (у тому числі
дитячих) у межах асигнувань,
установлених бюджетом Фонду на
зазначені цілі, та в порядку і на
умовах, визначених правлінням Фонду.

Фондом у розумінні статті 47 вказаного
Закону є Фонд соціального страхування
з тимчасової втрати працездатності,
який у відповідності до ч.1 ст.9 є
органом, який здійснює керівництво та
управління загальнообов'язковим
державним соціальним страхуванням у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими похованням, провадить
акумуляцію страхових внесків та інших
коштів, призначених для фінансування
матеріального забезпечення та
соціальних послуг, види яких
передбачені статтею 34 цього Закону, та
забезпечує їх надання, а також здійснює
контроль за використанням цих коштів.
Фонд належить до цільових
позабюджетних страхових фондів.

Отже, вірним є висновок суду
першої інстанції про те, що питання
надання санаторно-курортних путівок на
лікування, як учасника ліквідації
аварії на ЧАЕС, за час роботи в УПФУ в
Жовтневому районі м.Запоріжжя
знаходиться в компетенції Управління
праці та соціального захисту
населення, а не відповідача, тому
зазначені позовні вимоги також не
підлягають задоволенню.

В зв'язку з тим, що позовна вимога про
визнання дій відповідача по відношенню
до ОСОБА_2 такими, що принижують
позивача та протягом 10 років
спричиняють моральну шкоду у розхмірі
10 мінімальних заробітних плат, є
похідною від основних вимог, які не
підлягають задоволенню, колегія суддів
зазначає, що відповідно не підлягає
задоволенню і зазначена вимога про
відшкодування моральної шкоди.

Отже, доводи апеляційної скарги
не спростовують правового
обґрунтування, покладеного в основу
судового рішення, тому не можуть бути
підставою для скасування постанови
Жовтневого районного суду м.Запоріжжя
від 28 лютого 2013 р. у даній справі.

Керуючись ст.ст.196, 198, 200, 205, 206 КАС
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову
Жовтневого районного суду м.Запоріжжя
від 28 лютого 2013 р. у справі № 2а/331/11/13
залишити без задоволення.

Постанову Жовтневого районного суду
м.Запоріжжя від 28 лютого 2013 р. у справі
№2а/331/11/13 залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили
відповідно до ст. 254 КАС України та може
бути оскаржена відповідно до ст. 212 КАС
України.

Головуючий:
Н.А. Бишевська

Суддя:
І.Ю. Добродняк

Суддя:
Я.В. Семененко