Справа № 820/7427/13-а
Суддя: Дюкарєва С.В.
Дата ухвалення: 2014-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2014 р.Справа № 820/7427/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Дюкарєвої С.В.

Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С.

за участю секретаря судового засідання
Мороз Є.В.

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача та третьої
особи - Блудової О.В.

представника відповідача - Соляник І.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 30.10.2013р.
по справі № 820/7427/13-а

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Харківській області ,
Харківського міське управління
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Харківській
області третя особа Начальник
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Харківській
області Генерал-майор міліції Демченко
Олег Михайлович

про поновлення на посаді, визнання
протиправним та скасування наказу та
зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до
Харківського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
відповідачів, Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Харківській області, Харківського
міського управління ГУМВС України в
Харківській області, третя особа
Начальник Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Харківській області генерал - майор
міліції Демченко О.М., в якому, з
урахуванням уточнень, в якому просив
суд:

- зобов'язати Головне управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Харківській області (61002, м. Харків,
вул. Раднаркомівська, 5) поновити
позивача на посаді оперуповноваженого
СБНОН Дзержинського РВ ХМУ ГУ МВС
України в Харківській області;

- визнати протиправним та скасувати
наказ Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Харківській області (61002, м. Харків,
вул. Раднаркомівська, 5) від 01.07.2013 року
за №574 "Про покарання
оперуповноваженого Дзержинського РВ
ХМУ ГУМВС України в Харківській
області старшого лейтенанта міліції
ОСОБА_1";

- визнати протиправним та скасувати
наказ Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Харківській області (61002, м. Харків,
вул. Раднаркомівська, 5) від 23.07.2013 року
за № 271 о/с ;

- зобов'язати Головне управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Харківській області (61002, м. Харків,
вул. Раднаркомівська, 5) виплатити
позивачу грошову надбавку та грошове
забезпечення за час вимушеного прогулу
з 23.07.2013 року до часу постановлення
рішення.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 30.10.2013 року
в задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, позивачем подано апеляційну
скаргу.

В апеляційній скарзі, посилаючись на
порушення судом першої інстанції, при
прийнятті оскаржуваної постанови, норм
матеріального та процесуального права,
позивач просить постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 30.10.2013 року
скасувати та прийняти нове рішення,
яким позов задовольнити у повному
обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги позивач, зокрема, посилається на
порушення судом першої інстанції
приписів ст.ст. 3, 4, ч. ч. 1, 2 ст. 18, ч. 9 ст. 14
Дисциплінарного Статуту органів
внутрішніх справ України, ч. 3 ст. 40 КзПП
України, п. 1 ст. 10, п. 1 ст. 11 Закону
України "Про державну податкову службу
в Україні", ст.ст. 3, 17 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши, в межах
апеляційної скарги, рішення суду
першої інстанції та доводи апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи,
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено в суді апеляційної
інстанції, що ОСОБА_1 з 17.05.2011 року
обіймав посаду оперуповноваженого
сектору БНОН Дзержинського РВ ХМУ
ГУМВС України в Харківській області,
про що свідчить його особистий
послужний список № М-166928.

14.06.2013 р. на ім'я начальника
Дзержинського РВ ХМУ ГУМВС України в
Харківській області, начальником СКЗ
Дзержинського РВ ХМУ ГУМВС України в
Харківській області С.В. Шалатовим
складено рапорт за фактом порушення
службової дисципліни з викладом
інформації про те, що в кафе "Капрі-піца"
по вул. Дружби народів, 238, між
адміністрацією закладу та старшим
лейтенантом міліції ОСОБА_1,
оперуповноваженим СБНОН Дзержинського
РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській
області, виникла сутичка.

На рапорті начальником Дзержинського
РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській
області накладено резолюцію про
необхідність проведення службового
розслідування та цього ж числа
начальником Дзержинського РВ ХМУ ГУМВС
України в Харківській області прийнято
наказ №172 "Про організацію проведення
службового розслідування".

Начальником СКЗ Дзержинського РВ ХМУ
ГУМВС України в Харківській області
майором міліції Шалатовим С.В. спільно
з начальником СБНОН Дзержинського РВ
ХМУ ГУМВС України в Харківській
області майором міліції Гур’євим І.В.
було проведено службове розслідування
за фактом порушення службової
дисципліни старшим лейтенантом
міліції ОСОБА_1, оперуповноваженим
СБНОН Дзержинського РВ ХМУ ГУМВС
України в Харківській області та 21.06.2013
року складений висновок, який цією ж
датою затверджений начальником
Дзержинського РВ ХМУ ГУМВС України в
Харківській області полковником
міліції В.М.Кішкіним.

З висновку службового розслідування
від 21.06.2013 року в діях ОСОБА_1 вбачається
порушення службової дисципліни, що
виразилось у порушенні вимог п.1.1 та п.
1.2 розділу IV Правил поведінки та
професійної етики осіб рядового та
начальницького складу органів
внутрішніх справ України, затверджених
наказом МВС України від 22.02.2012 р. №155,
ст.7 Закону України "Про дисциплінарний
статут органів внутрішніх справ
України" та поставлено клопотання
перед керівництвом ГУМВС України в
Харківській області щодо звільнення з
органів внутрішніх справ старшого
лейтенанта міліції ОСОБА_1,
оперуповноваженого СБНОН
Дзержинського РВ ХМУ ГУМВС України в
Харківській області.

Порушення службової дисципліни ОСОБА_1,
викладеними у висновку службового
розслідування від 21.06.2013 року, також
підтверджено відеозаписом камер
спостереження у приміщенні кафе,
переглянутим судом першої інстанції в
судовому засіданні.

01.07.2013 року ГУМВС України в Харківській
області прийнято наказ "Про покарання
оперуповноваженого Дзержинського РВ
ХМУ ГУМВС України в Харківській
області старшого лейтенанта міліції
ОСОБА_1" яким, за порушення службової
дисципліни, що виразилось у порушенні
вимог п.1.1 та п. 1.2 розділу IV Правил
поведінки та професійної етики осіб
рядового та начальницького складу
органів внутрішніх справ України,
затверджених наказом МВС України від
22.02.2012 р. №155, ст.7 Закону України "Про
дисциплінарний статут органів
внутрішніх справ України", вирішено
звільнити з органів внутрішніх справи
старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1,
оперуповноваженого СБНОН
Дзержинського РВ ХМУ ГУМВС України в
Харківській області. (а.с. 53)

З вказаним наказом позивач 18.07.2013 року
ознайомився, про що свідчить особистий
підпис ОСОБА_1

Відповідно до ст. 18 Дисциплінарного
статуту, наказ ГУМВС України в
Харківській області від 01.07.2013 року № 574
був виконаний шляхом видання 23.07.2013
року наказу ГУМВС України в
Харківській області № 271 о/с по
особовому складу згідно з "Положенням
про проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ України" за п. "Є" ст. 64
звільнений в запас Збройних Сил (за
порушення дисципліни). (а.с. 54)

Відповідно до розписки позивача,
ОСОБА_1, отримав витяг із наказу від
23.07.2013 року № 271/ос та всі документи,
необхідні до видачі при звільненні, про
що свідчить особистий підпис.

Не погоджуючись із вказаними наказами,
позивач звернувся до суду з вимогою про
їх скасування, а також з вимогами про
поновлення в органах внутрішніх справи
та стягнення заробітку за час
вимушеного прогулу.

Приймаючи рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог, суд першої
інстанції виходив з того, що відповідач
при прийнятті наказів від 01.07.2013 року за
№ 574 "Про покарання оперуповноваженого
Дзержинського РВ ХМУ ГУМВС України в
Харківській області старшого
лейтенанта міліції ОСОБА_1" та від 23.07.2013
року за № 271 о/с, діяв на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України, з використанням повноважень з
метою, з якою ці повноваження надано,
обґрунтовано та розсудливо, та як
наслідок, ОСОБА_1 не підлягає
поновленню на роботі, а відтак немає
підстав для стягнення з відповідачів
грошового забезпечення у розмірі
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції, з
огляду на наступне.

Питання проходження публічної служби
особами рядового і начальницького
складу органів внутрішніх справ, їх
права і обов'язки врегульовані
спеціальними законами, зокрема,
Законом України "Про міліцію" від 20.12.1990,
№ 565-XII, Положенням про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 29.07.1991 № 114. (далі - Положення)

Відповідно до підпункту "є" пункту 63
Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ Української
РСР особи рядового і молодшого
начальницького складу звільняються зі
служби в запас (з постановкою на
військовий облік) за порушення
дисципліни.

Сутність службової дисципліни,
обов'язки осіб рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ України стосовно її
дотримання, види заохочень та
дисциплінарних стягнень, порядок і
права начальників щодо їх
застосування, а також порядок
оскарження дисциплінарних стягнень,
визначено Законом України "Про
Дисциплінарний статут органів
внутрішніх справ України" від 22.02.2006 №
3460-IV ( по тексту - Дисциплінарний
статут).

Відповідно до статті 25 Закону України
"Про міліцію", працівник міліції у межах
повноважень, наданих цим Законом та
іншими законодавчими актами,
самостійно приймає рішення і несе за
свої протиправні дії або бездіяльність
дисциплінарну чи кримінальну
відповідальність.

Відповідно до Присяги працівника
органів внутрішніх справ України, що
затверджена постановою Кабінету
Міністрів України від 28 грудня 1991 року
№ 382, працівник органів внутрішніх
справ України присягає з високою
відповідальністю виконувати свій
службовий обов'язок, вимоги статутів і
наказів, постійно вдосконалювати
професійну майстерність та
підвищувати рівень культури, всіляко
сприяти зміцненню авторитету органів
внутрішніх справ.

Згідно п. 66 Положення передбачено, що
особи рядового і начальницького
складу, які скоїли вчинки, що
дискредитують звання рядового і
начальницького складу, звільняються з
органів внутрішніх справ. При цьому
звільнення проводиться з урахуванням
вимог пункту 62 цього Положення.

Пунктом 62 Положення передбачено, що
звільнення осіб рядового і
начальницького складу зі служби
провадиться: а) у запас Збройних Сил
СРСР (з постановкою на військовий
облік), якщо звільнені особи не досягли
граничного віку, встановленого Законом
СРСР "Про загальну військову
повинність" для перебування в запасі
осіб, які мають військові звання і за
станом здоров'я придатні до військової
служби; б) у відставку, якщо звільнені
особи досягли граничного віку,
встановленого Законом СРСР "Про
загальну військову повинність" для
перебування в запасі осіб, які мають
відповідні військові звання або
визнані військово-лікарськими
комісіями непридатними за станом
здоров'я до військової служби (із
зняттям з військового обліку).

Відповідно до пункту 70 Положення,
звільнення осіб середнього, старшого і
вищого начальницького складу в запас і
відставку провадиться: до
підполковника міліції, підполковника
внутрішньої служби включно -
начальниками управлінь внутрішніх
справ Кримської АРСР, областей, м. Києва
і рівними їм начальниками, яким таке
право надано Міністром внутрішніх
справ.

В силу статті 1 Дисциплінарного
статуту, службова дисципліна -
дотримання особами рядового і
начальницького складу Конституції і
законів України, актів Президента
України і Кабінету Міністрів України,
наказів та інших нормативно-правових
актів Міністерства внутрішніх справ
України, підпорядкованих йому органів
і підрозділів та Присяги працівника
органів внутрішніх справ України.

Дисциплінарний проступок, згідно із
статтею 2 Дисциплінарного статуту
органів внутрішніх справ України - це
невиконання чи неналежне виконання
особою рядового або начальницького
складу службової дисципліни.

Згідно з частиною 1 статті 5
Дисциплінарного статуту за вчинення
дисциплінарних проступків особи
рядового і начальницького складу
несуть дисциплінарну відповідальність
згідно з цим Статутом.

Згідно статті 7 Дисциплінарного
статуту, службова дисципліна базується
на високій свідомості та зобов'язує
кожну особу рядового і начальницького
складу: дотримуватися законодавства,
неухильно виконувати вимоги Присяги
працівника органів внутрішніх справ
України, статутів і наказів
начальників; захищати і охороняти від
протиправних посягань життя, здоров'я,
права та свободи громадян, власність,
довкілля, інтереси суспільства і
держави; поважати людську гідність,
виявляти турботу про громадян і бути
готовим у будь-який час надати їм
допомогу; дотримуватися норм
професійної та службової етики;
берегти державну таємницю; у службовій
діяльності бути чесною, об'єктивною і
незалежною від будь-якого впливу
громадян, їх об'єднань та інших
юридичних осіб; стійко переносити всі
труднощі та обмеження, пов'язані зі
службою; постійно підвищувати свій
професійний та культурний рівень;
сприяти начальникам у зміцненні
службової дисципліни, забезпеченні
законності та статутного порядку;
виявляти повагу до колег по службі та
інших громадян, бути ввічливим,
дотримуватися правил внутрішнього
розпорядку, носіння встановленої форми
одягу, вітання та етикету; з гідністю і
честю поводитися в позаслужбовий час,
бути прикладом у дотриманні
громадського порядку, припиняти
протиправні дії осіб, які їх учиняють;
берегти та підтримувати в належному
стані передані їй в користування
вогнепальну зброю, спеціальні засоби,
майно і техніку.

Відповідно до ст. 12 Дисциплінарного
статуту ОВС України, затвердженого
Законом України від 22 лютого 2006 року N
3460-IV, на осіб рядового і начальницького
складу органів внутрішніх справ за
порушення службової дисципліни можуть
накладатися такий вид дисциплінарних
стягнень: звільнення з органів
внутрішніх справ.

Право начальників щодо накладення
дисциплінарних стягнень визначено
статтею 13 Дисциплінарного статуту.

Порядок накладення дисциплінарних
стягнень передбачений статтею 14
Дисциплінарного статуту, зокрема, у
частині першій зазначено, що з метою
з'ясування всіх обставин
дисциплінарного проступку, учиненого
особою рядового або начальницького
складу, начальник призначає службове
розслідування.

Службове розслідування має бути
завершене протягом одного місяця з дня
його призначення начальником. У разі
необхідності цей термін може бути
продовжено начальником, який призначив
службове розслідування, або старшим
прямим начальником, але не більш як на
один місяць.

Забороняється проводити службове
розслідування особам, які є підлеглими
порушника, а також особам -
співучасникам проступку або
зацікавленим у наслідках
розслідування. Розслідування
проводиться за участю безпосереднього
начальника порушника.

Перед накладенням дисциплінарного
стягнення начальник або особа, яка
проводить службове розслідування,
повинні зажадати від порушника надання
письмового пояснення. Небажання
порушника надавати пояснення не
перешкоджає накладенню
дисциплінарного стягнення.

Про накладення дисциплінарного
стягнення видається наказ, зміст якого
оголошується особовому складу органу
внутрішніх справ.

Зміст наказу доводиться до відома
особи рядового або начальницького
складу, яку притягнуто до
дисциплінарної відповідальності, під
підпис. У разі звільнення з посади або
звільнення з органів внутрішніх справ
особі рядового або начальницького
складу видається витяг з наказу.

За кожне порушення службової
дисципліни накладається лише одне
дисциплінарне стягнення. У разі
порушення службової дисципліни
кількома особами дисциплінарне
стягнення накладається на кожного
окремо.

При визначенні виду дисциплінарного
стягнення мають враховуватися
тяжкість проступку, обставини, за яких
його скоєно, заподіяна шкода, попередня
поведінка особи та визнання нею своєї
вини, її ставлення до виконання
службових обов'язків, рівень
кваліфікації тощо.

Відповідно до абз. 15 ст. 14
Дисциплінарного статуту органів
внутрішніх справ України, звільнення
осіб рядового і начальницького складу
з органів внутрішніх справ як вид
стягнення є крайнім заходом
дисциплінарного впливу.

Тобто, законодавець вказує, що в
залежності від обставин справи:
характеру вчиненого порушення, особи,
відносно якої проводилось службове
розслідування застосовуються заходи
дисциплінарного впливу, звільнення
серед яких - є крайнім заходом.

Колегія суддів звертає увагу, що п. 86
Статуту встановлено, що під час
накладення дисциплінарного стягнення
та обрання його виду враховується:
характер та обставини вчинення
правопорушення, його наслідки,
попередня поведінка
військовослужбовця, а також тривалість
військової служби та рівень знань про
порядок служби.

Як вбачається з особистого послужного
списку № М-166928 ОСОБА_1, на момент
видання наказу від 01.07.2013 року № 574,
позивач мав діючих чотири
дисциплінарних стягнення, а саме:
догану, оголошену наказом Харківського
міського управління ГУМВС від 20.07.2012
року №317, догану, оголошену наказом
Дзержинського РВ від 13.11.2012 року №371,
сувору догану, оголошену наказом
Харківського міського управління від
29.12.2012 року №533 та попередження про
неповну посадову відповідність,
оголошену наказом Дзержинського РВ від
12.03.2013 року №91.

Відповідно до п.1.1 розділу IV Правил
поведінки та професійної етики осіб
рядового та начальницького складу
органів внутрішніх справ України,
затверджених наказом МВС України від
22.02.2012 р. №155, поведінка працівника
органів внутрішніх справ завжди і за
будь-яких обставин має бути
бездоганною, відповідати високим
стандартам професіоналізму і
морально-етичним принципам стража
правопорядку. Ніщо не повинно
паплюжити ділову репутацію та
авторитет працівника.

Пунктом 1.2 розділу IV вказаних Правил
встановлено, що норми професійної
етики вимагають від працівника:
поводитися з почуттям власної
гідності, доброзичливо і відкрито,
уважно і ввічливо, викликаючи у
громадян повагу до органів внутрішніх
справ і готовність співпрацювати з
ними; постійно контролювати свою
поведінку, почуття і емоції, не
дозволяючи особистим симпатіям або
антипатіям, неприязні, недоброму
настрою або дружнім почуттям впливати
на службові рішення, уміти передбачати
наслідки своїх вчинків і дій;
поводитись з усіма категоріями
громадян однаково коректно незалежно
від їх службового чи соціального
становища; виявляти повагу та увагу до
старших за званням чи віком, завжди
першим вітати: молодшому - старшого,
підлеглому - начальника, чоловікові -
жінку; у спілкуванні з колегами
виявляти простоту і скромність, уміння
щиро радіти успіхам товаришів по
службі, сприяти успішному виконанню
ними службових доручень.

У п.1.3. розділу IV Правил зазначено, що
працівник повинен пам'ятати, що
аморальна поведінка, нерозбірливість і
неохайність в особистих стосунках,
відсутність навичок самодисципліни і
розбещеність, балакучість і
незібраність завдають непоправної
шкоди його власній репутації і
авторитету органів внутрішніх справ у
цілому.

З огляду на вищевикладене та
враховуючи послужний список позивача,
колегія суддів вважає, що накладене
покарання відповідає та є співмірним
вчиненому позивачем дисциплінарному
проступку, факти порушення службової
дисципліни позивачем, викладені у
висновку службового розслідування,
затвердженого 21.06.2013 року начальником
ГУМВСУ в Харківській області знайшли
своє об'єктивне підтвердження під час
судового розгляду справи.

Відносно посилань позивача на те, що
оскаржувані накази є незаконними,
оскільки останні були видані під час
знаходження його у період з 14.06.2013 року
по 09.07.2013 року та з 10.07.2013 року по 18.07.2013
року на лікарняному, колегія суддів
зазначає наступне.

Як було встановлено під час розгляду
справи, відповідно листків
непрацездатності, у період з 14.06.2013 року
по 09.07.2013 року та з 10.07.2013 року по 18.07.2013
року позивач знаходився на
стаціонарному лікуванні.

У відповідності до ст.15
Дисциплінарного статуту органів
внутрішніх справ України, у разі
порушення дисципліни особами рядового
і начальницького складу в період
перебування у відрядженні, відпустці,
на відпочинку або в період тимчасової
непрацездатності начальник органу чи
підрозділу, у межах відповідної
території, де вчинено дисциплінарний
проступок, уживає заходів щодо його
припинення, збирає первинні матеріали
та надсилає їх для розгляду за місцем
проходження служби порушника.

Тобто, факт перебування позивача на
лікарняному не перешкоджає у разі
виявлення проступку проводити
службове розслідування та приймати за
наслідками відповідні рішення.

Відповідно до положень статті 16
Дисциплінарного статуту органів
внутрішніх справ України
дисциплінарне стягнення накладається
у строк до одного місяця з дня, коли про
проступок стало відомо начальнику.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про
Дисциплінарний статут органів
внутрішніх справ України", начальник
несе персональну відповідальність за
стан службової дисципліни і повинен
постійно його контролювати. Начальник
зобов'язаний бути прикладом у
дотриманні законності, службової
дисципліни, бездоганному виконанні
вимог Присяги працівника органів
внутрішніх справ України, статутів,
наказів, норм моралі, професійної та
службової етики, розвивати і
підтримувати в підлеглих свідоме
ставлення до виконання службових
обов'язків, честь і гідність,
заохочувати розумну ініціативу,
самостійність, старанність у службі,
уміло застосовувати заходи
дисциплінарного впливу. Особливу увагу
начальник повинен приділяти вивченню
індивідуальних якостей підлеглих,
дотриманню статутних відносин між
ними, створенню здорового
морально-психологічного клімату в
колективі, його згуртуванню,
своєчасному запобіганню порушенням
службової дисципліни та виявленню
причин їх учинення, формуванню
нетерпимого ставлення до порушників,
враховуючи при цьому думку колективу
та громадськості. Начальник
зобов'язаний попередити про
неприпустимість порушення службової
дисципліни, а в разі вчинення підлеглим
таких діянь за необхідності накласти
на винного дисциплінарне стягнення або
порушити клопотання про накладення
стягнення старшим прямим начальником.
Старші за званням та посадою в усіх
випадках зобов'язані вимагати від
молодших дотримання службової
дисципліни, зокрема, правил
внутрішнього розпорядку, носіння
встановленої форми одягу, вітання та
етикету.

Статтею 18 Закону України "Про
Дисциплінарний статут органів
внутрішніх справ України",
дисциплінарне стягнення виконується
негайно, але не пізніше місяця з дня
його накладення, не враховуючи періоду
перебування особи рядового або
начальницького складу у відпустці,
відрядженні або її тимчасової
непрацездатності. Після закінчення
цього строку дисциплінарне стягнення
не виконується. Такі дисциплінарні
стягнення, як звільнення з посади та
звільнення з органів внутрішніх справ,
накладені на осіб рядового і
начальницького складу, які тимчасово
непрацездатні або перебувають у
відпустці, відрядженні, виконуються
після їх прибуття до місця проходження
служби. Особи, з вини яких накладені
дисциплінарні стягнення не виконані
без поважних причин, несуть
відповідальність за цим Статутом. У
разі подання скарги виконання
накладеного дисциплінарного стягнення
не припиняється. Такі дисциплінарні
стягнення, як звільнення з посади,
пониження в спеціальному званні та
звільнення з органів внутрішніх справ,
вважаються виконаними після видання
наказу по особовому складу. Особа
рядового або начальницького складу
вважається такою, яка не має
дисциплінарного стягнення, якщо її
заохочено шляхом дострокового зняття
дисциплінарного стягнення,
нагороджено державною нагородою чи
відзнакою Президента України або минув
рік з дня накладення дисциплінарного
стягнення.

Колегія суддів зазначає, що
дисциплінарне стягнення у вигляді
звільнення з органів внутрішніх справ
за порушення службової дисципліни
13.06.2013 року на позивача накладено 01.07.2013
року наказом № 574, тобто в строк,
встановлений статтею 16
Дисциплінарного статуту органів
внутрішніх справ України, а 23.07.2013 року
ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх
справ наказом № 271, тобто після
закінчення строку тимчасової
непрацездатності.

Таким чином, відповідачем, при
прийнятті оскаржуваних рішень щодо
звільнення позивача, враховувалися
тяжкість проступку, обставини, за яких
його скоєно, заподіяна шкода та
наслідки, попередня поведінка особи та
визнання нею своєї вини, її ставлення
до виконання службових обов'язків.

Відповідно до ч.1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Позивач, в порушення вимог ч.1 ст. 71 КАС
України, не довів законність та
обґрунтованість заявлених позовних
вимог.

Натомість відповідачі, заперечуючи
проти позову, відповідно до приписів ч.2
ст. 71 КАС України, надали беззаперечні
докази на підтвердження правомірності
прийнятих рішень, що є предметом
оскарження позивачем, що
кореспондується з приписами ч. 2 ст. 19
Конституції України.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

У відповідності до вимог частини 2
статті 19 Конституції України, органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України. Згідно з вимогами статті 6
Конституції України органи
законодавчої, виконавчої та судової
влади здійснюють свої повноваження у
встановлених цією Конституцією межах
та відповідно до законів України.

Колегія суддів зазначає, що усі рішення
та дії суб'єкта владних повноважень
мають підзаконний характер, тобто
повинні бути прийняті (вчинені) на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що визначені законом.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що, приймаючи накази
від 01.07.2013 року за № 574 та від 23.07.2013 року
за № 271 о/с ГУМВС України в Харківській
області, відповідач діяв на підставі, в
межах наданих йому законом повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією України та законами
України, а тому колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції про те, що позовні вимоги про
скасування таких наказів, поновлення
позивача на посаді оперуповноваженого
СБНОН Дзержинського РВ ХМУ ГУ МВС
України в Харківській області та
зобов'язання Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Харківській області виплатити
позивачу грошову надбавку та грошове
забезпечення за час вимушеного прогулу
з 23.07.2013 року до часу постановлення
рішення є необґрунтованими і такими, що
не підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. 159 КАС України
судове рішення повинне бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що постанова Харківського
окружного адміністративного суду від
30.10.2013 року відповідає вимогам ст. 159
Кодексу адміністративного судочинства
України, підстав для задоволення вимог
апеляційної скарги ОСОБА_1 не
встановлено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України,
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін.

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову чи ухвалу суду
- без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції вірно
встановив фактичні обставини справи,
дослідив наявні докази, надав їм
належну оцінку та прийняв законне і
обґрунтоване рішення, з дотриманням
норм матеріального і процесуального
права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду першої
інстанції не спростовують, а тому
підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 30.10.2013р. по
справі № 820/7427/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Дюкарєва
С.В.Судді(підпис) (підпис) Жигилій С.П.
Перцова Т.С. Повний текст ухвали
виготовлений 03.02.2014 р.