Справа № 826/64/14
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2014-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 лютого 2014 року № 826/64/14
Окружний адміністративний суд міста
Києва в складі судді Качура І.А.,
розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 до Державної податкової
інспекції у Шевченківському районі м.
Києва ГУ Міндоходів міста Києва про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень - рішень.
До Окружного адміністративного суду м.
Києва звернулась Фізична особа -
підприємець ОСОБА_1 з позовом до
Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Києва ГУ
Міндоходів міста Києва (далі по тексту
також - позивач) з позовом до Державної
податкової інспекції у Печерському
районі м. Києва ГУ Міндоходів міста
Києва (надалі також - відповідач), в
- визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення ДПІ у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві від 23
грудня 2013 року № 26-59/1701/498 та № 26-59/17-01/499.
30.01.2014р. в судовому засіданні за згодою
сторін ухвалено про продовження
вирішення справи у письмовому
провадженні відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС
Розглянувши документи і матеріали,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд дійшов висновку про те, що
позов підлягає задоволенню з огляду
Матеріалами справи встановлено,
що відповідачем з 02.12.2013р. по 13.12.2013р.
проведено документальну планову
виїзну перевірку Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 з питань дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2012 по
За результатами перевірки
складено Акт № 545/17-01/НОМЕР_1 від 13.12.2013р.
На підставі акту перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення рішення № 26-59/1701/498, яким
позивачу збільшено податкові
зобов'язання на податок з доходів
фізичних осіб-підприємців в сумі 3 979
грн. 60 коп. та штрафні санкції 1 989 грн. 80
коп.; та податкове повідомлення рішення
№26-59/17-01/499, яким позивачу збільшено
податкове зобов'язання з ПДВ до сплати
у бюджет у сумі 18 028 грн. 00 коп. та
штрафні санкції 4507, 00 коп., всього: 28 504
Позивач категорично не
погоджується з правомірністю спірних
податкових повідомлень та відповідно
оскаржив їх у судовому порядку до
Окружного адміністративного суду
В обґрунтування позовних вимог
покликався на те, що висновки
відповідача про порушення позивачем
податкового законодавства, викладені в
акту перевірки не відповідають дійсним
обставинам справи, а спірні податкові
повідомлення рішення є безпідставними,
порушують законні права та інтереси
позивача, відтак підлягають
Відповідач проти задоволення
позову заперечував з мотивів
необґрунтованості та безпідставності.
Разом тим в обґрунтування своєї
позиції зазначав, що оскільки під час
перевірки були виявлені порушення пп.
«а» п.176.1. ст. 176, пп. «а» п.176.1. ст. 176, ст.
177.4 ст.177, п.198,3, п. 198.6 ст.198, п. 200.1., п.200.2,
ст. 200 Податкового кодексу України, які
є документально підтвердженими, спірні
податкові повідомлення - рішення
прийняті податковим органом
правомірно, а відтак відсутні правові
підстави для їх скасування.
Вирішуючи спір по суті, суд
виходив із наступного.
Як вбачається з акту перевірки
підставами нарахувань податкових
зобов'язань зі сплати позивачем
податків стало наявність розбіжностей
при взаємовідносинах ФОП ОСОБА_1- з ПП
«Нафта-Лідер» та ТОВ «ВО
Продтранссервіс» при автоматичному
співставленні податкових зобов'язань
та податкового кредиту у розрізі
Згідно ст.134 Податкового кодексу
України об'єктом оподаткування є:
прибуток із джерелом походження з
України та за її межами, який
визначається шляхом зменшення суми
доходів звітного періоду, визначених
згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу,
на собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та суму
інших витрат звітного податкового
періоду, визначених згідно зі статтями
138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням
правил, встановлених статтею 152 цього
Кодексу; дохід (прибуток) нерезидента,
що підлягає оподаткуванню згідно зі
статтею 160 цього Кодексу, з джерелом
походження з України.
Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст.139
Податкового кодексу України не
включаються до складу валових витрат
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.
Згідно з п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 вказаного
Кодексу об'єктом оподаткування є
прибуток із джерелом походження з
України та за її межами, який
визначається шляхом зменшення суми
доходів звітного періоду, визначених
згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу,
на собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та суму
інших витрат звітного податкового
періоду, визначених згідно зі статтями
138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням
правил, встановлених статтею 152 цього
Згідно підпункту 138.1.1 п. 138.1 ст. 138
Податкового кодексу України витраті
операційної діяльності включають
собівартість реалізованих товарів,
виконаний робіт, наданих послуг та інші
витрати беруться для визначення
об'єкта оподаткування з урахуванням
пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2
- 140.5 статті 140, статей 142 143 та інших
статей цього Кодексу, які прямо
визначають особливості формування
витрат платника податку.
Відповідно до п. 138.2 ст. 138 ПК
України витрати, які враховуються для
визначенім об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
Згідно з пунктом 44.1 статті 44
Податкового кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.
Матеріалами справи підтверджено,
що позивачем під час перевірки подану
відповідачу первинні фінансові
господарські документи, зокрема
видаткові накладні: №1 від 04.01.2012р., №2
від 06.01.2012р., №3 від 06.01.2012р., №4 від
10.01.2012р., №5 від 11.01.2012р., №6 від 12.01.2012р.,
№7 від 12.01.2012р., №8 від 13.01.2012р., №9 від
13.01.2012р., №11 від 17.01.2012р., №12 від 18.01.2012р. ,
№13 від 18.01.2012р., №14 від 18.01.2012р. №15 від
19.01.2012р., №16 від 20.01.2012р., №18 від 24.01.2012р.,
№19 від 25.01.2012р., №20 від 25.01.2012р., №20 від
25.01.2012р., №22 від 27.01.2012р., №21 від 26.01.2012р.,
№23 від 27.01.2012р., №25 від 30.01.2012, №26 від
31.01.2012р., №21 від 26.01.2012р., №22 від 27.01.2012р.,
№23 від 27.01.2012р., №24 від 30.01.2012р., №25 від
30.01.2012р., №112 від 20.09.2012р., №111 від 10.09.2012р.,
№113 від 20.09.2012р., №114 від 03.10.2012р., №115 від
03.10.2012р.; податкові накладні №19 від
25.01.2012р., №18 від 24.01.2012р., №16 від 20.01.2012р.,
№15 від 19.01.2012р., №14 від 18.01.2012р., №13 від
18.01.2012р., №12 від 18.01.2012р, №11 від 17.01.2012р.,
№10 від 16.01.2012р., №9 від 13.01.2012р., №8 від
13.01.2012р., №7 від 11.01.2012р., №6 від 12.01.2012р.,
№5 від 11.01.2012р., №4 від 10.01.2012р., №3 від
06.01.2012р., №2 від 06.01.2012р., №1 від 04.01.2012р.,
№17 від 23.01.2012р., №4 від 10.09.2012р., №3 від
20.09.2012р., №2 від 20.09.2012р., №1 від 10.09.2012р.,
№1 від 03.10.2012р., №8 від 31.10.2012р., №7 від
29.10.2012р., №6 від 29.10.2012р., №5 від 26.10.2012р.,
№4 від 23.10.2012р., №3 від 18.10.2012р., №2 від
03.10.2012р., які в силу чинного
законодавства підтверджують факт
придбання ним товарів та докази їх
відчуження (продажу) та правомірність
визначення валових витрат, і свідчать
про невідповідність прийнятого
відповідачем повідомлення рішення №
26-59/1701/498 від 23.12.13 року.
Статтею 2 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.99 р. №
996-ХІV, із змінами та доповненнями,
зазначено, що сфера дії Закону, що
поширюється на всіх юридичних осіб
створених відповідно до законодавства
України, незалежно, від їх
організаційно - правових форм і форм
власності, які зобов'язані вести
бухгалтерський облік і подавати
фінансову звітність згідно з
Виходячи зі змісту пункту 2
статті 3 цього ж Закону бухгалтерський
облік є обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерської обліку.
Правила податкового обліку
визначаються відповідними
нормативними документами, і
регламентують порядок оподаткування в
Статтею 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від і 16.07.99 р. №
996-ХІV, із змінами та доповненнями,
встановлені вимоги до первинних
документів, які є підставою для
бухгалтерського та податкового обліку.
Згідно з даною нормою, підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Дія контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Такі первинні документи повинні мати
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання: назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, які дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.
Згідно п. 198.6 ст. 198
Податкового кодексу України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
При веденні податкового обліку
формування показників податкового
кредиту та зобов'язань здійснювалося
виключно на підставі даних первинних
Враховуючи вищевикладене, суд прийшов
до висновку про те, що позивачем в
порядку чинного законодавства
правомірно на підставі виданих ПП
«Нафта-Лідер» та ТОВ «Виробниче
об'єднання «Продтранссервіс»
податкових накладних ФОП ОСОБА_1 було
сформовано податковий кредит на
загальну суму 18 028 грн.
Таким чином твердження
відповідача про порушення позивачем п.
198.3, п.198.6 ст.198, п. 201.1, п. 201.2 ст. 201
Податкового Кодексу України від 02
доповненнями) є безпідставними і не
доведені документально.
Статтею 203 ПКУ податкові накладні
визначено як звітний податковий і
одночасно розрахунковий документ
Таким чином, йдеться про документ, що
фіксує відповідно до податкового
законодавства наявність певних
юридичних фактів і надає платнику
податку повноваження на вчинення
певних дій (для нарахування
податкового кредиту).
Згідно п. 201.6 ст. 201 Податкового кодексу
податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
В ході судового розгляду справи
підтверджено, що для формування
податкового кредиту позивач мав для
цього належним чином оформлені
податкові накладні, видані ПП
«Нафта-Лідер» та ТОВ «Виробниче
об'єднання «Продтранссервіс», які
відповідали вимогам ст. 201 ПК України, і
які були пред'явлені податковому
органу до перевірки, проте з
незрозумілих для суду причин не були
взяті відповідачем до уваги.
Статтею 203 ПКУ податкові накладні
визначено як звітний податковий і
одночасно розрахунковий документ.
Таким чином, йдеться про документ, що
фіксує відповідно до податкового
законодавства наявність певних
юридичних фактів і надає платнику
податку повноваження на вчинення
певних дій (для нарахування
податкового кредиту) (ст. 198 ПКУ).
За таких обставин у позивача не було
підстав не включати до податкового
кредиту сум податку на додану вартість,
нарахованих, сплачених та
підтверджених податковими накладними,
виписаними у встановленому
законодавством порядку.
Отже, сума податку на додану вартість
правомірно віднесена до податкового
кредиту і підтверджується належним
чином оформленими податковими
накладними у відповідності з вимогами
п. 198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п. 201.1, п. 201.6 ст. 201
Податкового кодексу України.
Виходячи із системного аналізу
вищевказаних норм суд прийшов до
висновку про те, що податкове
повідомлення-рішення № 26-59/17-01/499 від
23.12.2013 року є таким, що не відповідає
вимогам законодавства.
Суд звертає увагу на те, наявність
розбіжностей при автоматичному
співставленні податкових зобов'язань
та податкового кредиту в розрізі
контрагентів згідно ІС «Податковий
блок» не є правовою підставою для
збільшення відповідачем податкових
зобов'язань зі сплати податку на додану
вартість при здійсненні позивачем
реальної господарської діяльності та
наявності належних чином оформлених
податкових накладних, що дають право на
формування податкового кредиту зі
Відповідно до ч. 1 статті 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 71 КАС України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.
Оцінивши докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні, та
враховуючи всі наведені обставини, суд
прийшов до висновку про те, що позовні
вимоги підлягають задоволенню.
Відповідачем як суб'єктом владних
повноважень не доведено правомірність
Враховуючи викладене, керуючись
статями 9, 11, 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Позов задовольнити повністю.
Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення ДПІ у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві від 23
грудня 2013 року № 26-59/1701/498 та № 26-59/17-01/499.
Зобов'язати Управління Державної
казначейської служби України у
Печерському районі м. Києва стягнути
судові витрати в сумі 172, 06 грн. на
користь Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 за рахунок Державного бюджету
України шляхом їх безспірного списання
із рахунків Державної податкової
інспекції у Шевченківському районі м.
Києва ГУ Міндоходів міста Києва.
Постанова набирає законної сили
згідно ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України та може бути
оскаржена до суду апеляційної
інстанції за правилами, встановленими
ст. ст. 185 -187 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя
І.А. Качур