Справа № 826/717/14
Суддя: Кобилянський К.М.
Дата ухвалення: 2014-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 лютого 2014 року 16:45
№ 826/717/14
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Кобилянського К.М., розглянувши у
порядку письмового провадження
адміністративну справу
за позовом Публічного акціонерного
товариства «Платинум Банк» до
Жовтневого відділу державної
виконавчої служби Запорізького
міського управління юстиціїпро
визнання протиправною та скасування
постанови, зобов'язання вчинити дії,
Публічне акціонерне товариство
«Платинум Банк» звернулось до
Окружного адміністративного суду
міста Києва з позовною заявою до
Жовтневого відділу державної
виконавчої служби Запорізького
міського управління юстиції, в якій
просить суд:
- визнати протиправною та
скасувати постанову відповідача про
повернення виконавчого документа
стягувачеві від 03.12.2013;
- зобов'язати відповідача провести
всі виконавчі дії по примусовому
виконанню виконавчого напису, виданого
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_1
№ 714 від 09.07.2012 про звернення стягнення
на житловий будинок АДРЕСА_1 та
належить на праві власності гр. ОСОБА_2.
В обґрунтування позову позивач
посилається на те, що постанова
відповідача від 03.12.2013 про повернення
виконавчого документа стягувачеві є
протиправною. Посилався на те, що факт
не оформлення боржником права
власності на земельну ділянку, на якій
розташований об'єкт нерухомого майна
(предмет іпотеки) не перешкоджає
зверненню стягнення на таке нерухоме
майно. Просив задовольнити позовні
вимоги у повному обсязі.
29.01.2014 від відповідача надійшли
письмові заперечення та копії
матеріалів виконавчого провадження
№33627400 разом із клопотанням про розгляд
справи без участі його представника.
Відповідач проти задоволення позовних
вимог заперечив. В обґрунтування
правомірності оскаржуваної постанови
зазначив, що боржник не оформив право
власності на земельну ділянку, на якій
знаходиться об'єкт нерухомого майна -
предмет іпотеки. Посилався на те, що
дана обставина унеможливлює
здійснення заходів щодо передачі майна
на реалізацію та організацію конкурсу
і просив відмовити позивачу у
задоволенні позовних вимог.
Згідно з частини 6 статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
Суд, встановивши відсутність потреби
заслухати свідка чи експерта,
керуючись частиною 6 статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, ухвалив розглядати справу у
порядку письмового провадження.
Розглянувши подані сторонами
документи та матеріали, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
та вирішення спору по суті, Окружний
адміністративний суд міста Києва
Позивач 10.07.2012 звернувся до Жовтневого
відділу державної виконавчої служби
Запорізького міського управляння
юстиції із заявою про відкриття
виконавчого провадження по
примусовому виконанню виконавчого
напису, виданого приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_1 за реєстровим №714 від
09.07.2012 про звернення стягнення на
житловий будинок АДРЕСА_1 та належить
на праві власності гр. ОСОБА_2.
Як вбачається з матеріалів справи,
зазначений житловий будинок є
предметом іпотечного договору
№146.980.08.12.1 від 22.04.2008.
На підставі заяви ПАТ «Платинум банк»
від 10.07.2012 відповідач виніс постанову
від 30.07.2012 про відкриття виконавчого
провадження №33627400.
13.09.2012 державним виконавцем складено
акт опису і арешту майна боржника,
згідно якого описано та арештовано
житловий будинок АДРЕСА_1.
Постановою державного виконавця від
04.03.2013 призначено експерта, суб'єкта
оціночної діяльності - суб'єкта
господарювання для участі у
виконавчому провадженні №33627400 та
постановлено експерту надати
письмовий висновок, звіт про оцінку
майна (акт оцінки) щодо визначення
початкової вартості описаного майна
без урахування ПДВ для подальшої
реалізації з прилюдних торгів.
Відповідач не надав суду висновок
експерта щодо оцінки вищезазначеного
нерухомого майна, однак як вбачається з
листа відповідача від 11.04.2013 №6635,
адресованого сторонам виконавчого
провадження, згідно звіту експерта
вартість арештованого майна боржника,
а саме: житловий будинок АДРЕСА_1
визначена в розмірі 288 075,00 грн.
Як вбачається з матеріалів справи,
Головне управління Держземагентства у
Запорізькій області листом від 23.05.2013
№09-02-08/3211 на запит відповідача від
05.04.2013 №6050 щодо надання витягу з
Державного земельного кадастру
повідомило, що станом на 31.12.2012 за
даними Державного земельного кадастру
інформація про зареєстроване право на
земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 за
гр. ОСОБА_2 відсутня. Даним листом
Головне управління Держземагентства у
Запорізькій області повідомило, що гр.
ОСОБА_2 рішенням Запорізької міської
ради двадцять сьомої сесії п'ятого
скликання від 19.11.2008 №61/140 було передано
у власність земельну ділянку по
АДРЕСА_1, але акт не було замовлено та не
Крім того, на вказаний запит
відповідача від 05.04.2013 №6050 Головне
управління Держземагентства у
Запорізькій області надало інформацію
листом №09-02-37/2465 від 24.04.2013 про те, що за
даними Державного реєстру земель на
території міста Запоріжжя, за гр.
ОСОБА_2 (інд.код. НОМЕР_1) право на
земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 не
зареєстровано. Державний акт на право
власності на земельну ділянку Серія ЯЗ
№255345 не пройшов державної реєстрації,
земельна ділянка не зареєстрована, в
зв'язку з чим надати витяг не має
03.12.2013 державним виконавцем Божко К.І.
було винесено постанову про повернення
виконавчого документа стягувачеві на
підставі пункту 6 частини 1 статті 47,
статті 50 Закону України «Про виконавче
Вважаючи постанову відповідача від
03.12.2013 ВП №33627400 про повернення
виконавчого документа стягувачеві
протиправною, позивач звернувся до
суду з вимогами визнати протиправною і
скасувати дану постанову та
зобов'язати відповідача провести всі
виконавчі дії по примусовому виконанню
виконавчого напису, виданого приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_1 № 714 від
09.07.2012 про звернення стягнення на
житловий будинок АДРЕСА_1 та належить
на праві власності гр. ОСОБА_2.
Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу
адміністративного судочинства України
надані сторонами докази та пояснення,
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, та враховуючи всі
наведені обставини, Окружний
адміністративний суд міста Києва
вважає, що позов підлягає задоволенню,
з наступних підстав.
Відповідно до статті 1 Закону України
«Про виконавче провадження» виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

Основною функцією державної
виконавчої служби є задоволення вимог
виконавчого документа, забезпечення
дотримання при цьому прав та законних
інтересів громадян та юридичних осіб,
сприяння їм у реалізації своїх
процесуальних прав.

Пунктом 4.1 Інструкції з організації
примусового виконання рішень,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 02.04.2012 №512/5 (далі -
Інструкція №512/5), встановлено, що
виявлення майна та звернення стягнення
на майно боржника здійснюються у
порядку, встановленому главою 4 Закону
України «Про виконавче провадження».

Положеннями статті 52 Закону України
«Про виконавче провадження»
встановлено, що звернення стягнення на
майно боржника полягає в його арешті,
вилученні та примусовій реалізації.
Стягнення на майно боржника
звертається в розмірі і обсязі,
необхідних для виконання за виконавчим
документом, з урахуванням стягнення
виконавчого збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, штрафів, накладених на
боржника під час виконавчого
провадження. У разі якщо боржник
володіє майном спільно з іншими
особами, стягнення звертається на його
частку, що визначається судом за
поданням державного виконавця.

Відповідач в обґрунтування
правомірності оскаржуваної посилався
на те, що відповідно до встановленого
переліку обов'язкових документів, що
повинні додаватися державними
виконавцями до пакету документів, які
передаються до Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Запорізькій
області для здійснення заходів щодо
передачі майна на реалізацію та
організацію конкурсу входить копія
витягу з державного земельного
кадастру щодо реєстрації права
власності на землю, права користування
землею та договір оренди землі, у
зв'язку з чим реалізація майна
реалізація арештованого нерухомого
майна не можлива.

Як вбачається з матеріалів справи,
листами від 25.06.2013 №13551 та 22.07.2013 №15064
державний виконавець звернувся до ПАТ
«Платинум банк» з пропозицією
здійснити дії направлені на здійснення
форм права власності на земельну
ділянку та присвоєння кадастрового
номеру, для подальшого примусового
виконання вищевказаного документа.

Відповідач зазначив, що оскільки
стягувач - ПАТ «Платинум банк» не
здійснив дії направлені на присвоєння
кадастрового номеру земельній ділянці,
на якій розташоване нерухоме майно, що
підлягає примусовій реалізації було
винесено постанову від 03.12.2013 ВП № 33627400
про повернення виконавчого документа
стягувачеві на підставі пункту 6
частини 1 статті 47 Закону України «Про
виконавче провадження».

Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 47
Закону України «Про виконавче
провадження» виконавчий документ, на
підставі якого відкрито виконавче
провадження, за яким виконання не
здійснювалося або здійснено частково,
повертається стягувачу у разі, якщо у
боржника відсутнє визначене
виконавчим документом майно, яке він за
виконавчим документом має передати
стягувачу, або майно, на яке необхідно
звернути стягнення з метою погашення
заборгованості (крім коштів), а
здійснені державним виконавцем
відповідно до цього Закону заходи щодо
розшуку такого майна виявилися
безрезультатними.

Суд дійшов висновку, що в даному
випадку зазначена норма не може
застосовуватись до спірних
правовідносин, оскільки, майно на яке
може бути звернуто стягнення, а саме;
житловий будинок АДРЕСА_1, знаходиться
у власності боржника, що не заперечував
відповідач та підтверджується
матеріалами справи, зокрема, копіями
технічного паспорту від 19.04.2007,
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно від 18.01.2008, витягу з
реєстру прав власності на нерухоме
майно № 17459195 від 22.01.2008.

Таким чином, обставини, передбачені
пунктом 6 частини 1 статті 47 Закону
України «Про виконавче провадження» в
ході примусового виконання
виконавчого напису №714 від 09.07.2012 не
настали.

Крім того, суд зазначає, що згідно з
частинами 1, 2 статті 116 Земельного
кодексу України від 25.10.2001 №2768-ІІІ,
громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом або за результатами аукціону;
набуття права на землю громадянами та
юридичними особами здійснюється
шляхом передачі земельних ділянок у
власність або надання їх у
користування.

Положеннями статті 120 Земельного
кодексу України встановлено, що до
особи, яка придбала житловий будинок,
будівлю або споруду, переходить право
власності на земельну ділянку, на якій
вони розміщені, без зміни її цільового
призначення, у розмірах, установлених
договором. У випадку, якщо договором
про відчуження житлового будинку,
будівлі або споруди розмір земельної
ділянки не визначено, до набувача
переходить право власності на ту
частину земельної ділянки, яка зайнята
житловим будинком, будівлею або
спорудою, та на частину земельної
ділянки, яка необхідна для їх
обслуговування.

Відповідно до статті 377 Цивільного
кодексу України, до особи, яка придбала
житловий будинок, будівлю або споруду,
переходить право власності на земельну
ділянку, на якій вони розміщені, без
зміни її цільового призначення, у
розмірах, установлених договором. Якщо
договором про відчуження житлового
будинку, будівлі або споруди розмір
земельної ділянки не визначений, до
набувача споруди переходить право
власності на ту частину земельної
ділянки, яка зайнята житловим будинком,
будівлею або спорудою, та на частину
земельної ділянки, яка є необхідною для
їх обслуговування.

Таким чином, законодавством визначено,
що з виникненням права власності на
об'єкт нерухомого майна до власника
переходить право власності на частину
земельної ділянки, на якій
розташований належний йому на праві
власності об'єкт нерухомого майна.

Згідно з частинами 1, 2 статті 125
Земельного кодексу України, право
власності та право постійного
користування земельною ділянкою
виникає після одержання її власником
або користувачем документа, що
посвідчує право власності та право
постійного користування земельною
ділянкою, та його державної реєстрації.
Право на оренду земельної ділянки
виникає після укладення договору
оренди і його державної реєстрації.

Право власності на земельну ділянку і
право постійного користування
земельною ділянкою посвідчується
державними актами. Форми державних
актів затверджуються Кабінетом
Міністрів України. Право оренди землі
оформляється договором, який
реєструється відповідно до закону
(стаття 126 Земельного кодексу України).

Верховний Суд України у постанові від
06.11.2012 в адміністративній справі
21-335а12 зазначив, що
порівняльно-правовий аналіз положень
статей 116, 120, 125, 126 Земельного кодексу
України дає підстави вважати, що
законодавець розмежовує поняття
«надання» та «придбання» земельної
ділянки в користування або у власність.

Під наданням земельної ділянки в
користування або у власність
законодавець розуміє як прийняття
органом відповідного рішення про
надання землі у власність або в
користування, так і подальше
оформлення документа, який згідно зі
статтею 126 Земельного кодексу України
посвідчує право на землю.

Придбання земельної ділянки у
власність - це виникнення права на
земельну ділянку, яка раніше
надавалася і на яку є
правовстановлюючі документи,
визначені статтею 126 Земельного
кодексу України, на підставі
цивільно-правовової угоди.

Таким чином, до особи, яка придбала
житловий будинок, будівлю або споруду,
переходить право власності на земельну
ділянку, на якій вони розміщені, без
зміни її цільового призначення, у
розмірах, установлених договором. У
випадку, якщо договором про відчуження
житлового будинку, будівлі або споруди
розмір земельної ділянки не визначено,
до набувача переходить право власності
на ту частину земельної ділянки, яка
зайнята житловим будинком, будівлею
або спорудою, та на частину земельної
ділянки, яка необхідна для їх
обслуговування, при цьому документом,
який посвідчує право на землю є
відповідні документи, які видавалися
при її наданні.

Частиною 4 статті 6 Закону України «Про
іпотеку» передбачено, якщо будівля
(споруда), що передається в іпотеку,
розташована на земельній ділянці, яка
належить іпотекодавцю на праві
власності, така будівля (споруда)
підлягає передачі в іпотеку разом із
земельною ділянкою, на якій вона
розташована. Якщо ця земельна ділянка
належить іншій особі та була передана
іпотекодавцю в оренду (користування),
після звернення стягнення на будівлі
(споруди) їх новий власник набуває
права і обов'язки, які мав
іпотекодавець за правочином, яким
встановлено умови оренди цієї
земельної ділянки (користування нею).

Враховуючи усе вищевикладене, суд
дійшов висновку, що факт не оформлення
гр. ОСОБА_2 права власності на земельну
ділянку, на якій розташований житловий
будинок, згідно положень законодавства
не може бути перешкодою для звернення
стягнення на житловий будинок, що
знаходиться на цій земельній ділянці.

Таким чином, постанова про повернення
виконавчого документа стягувачеві від
03.12.2013 ВП №33627400 була винесена
безпідставно, з порушенням норм
законодавства України, з огляду на що
підлягає скасуванню.

Згідно з частиною 1 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, повно та
всебічно дослідивши наявні матеріали
справи, а також норми чинного
законодавства України, суд дійшов до
висновку про обґрунтованість позовних
вимог позивача та наявність підстав
для задоволення позову.

Керуючись положеннями статей 2, 7, 69-71,
160-163, 181, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, Окружний
адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов Публічного акціонерного
товариства «Платинум Банк»
задовольнити.

2. Визнати протиправною та
скасувати постанову Жовтневого
відділу державної виконавчої служби
Запорізького міського управління
юстиції про повернення виконавчого
документа стягувачеві від 03.12.2013 ВП
№33627400.

3. Зобов'язати Жовтневий відділ
державної виконавчої служби
Запорізького міського управління
юстиції провести всі виконавчі дії по
примусовому виконанню виконавчого
напису, виданого приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_1 № 714 від 09.07.2012 про
звернення стягнення на житловий
будинок АДРЕСА_1 та належить на праві
власності гр. ОСОБА_2.

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому статтею 254
Кодексу адміністративного судочинства
України. Постанова може бути оскаржена
до суду апеляційної інстанції протягом
десяти днів за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України, шляхом подання через суд
першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя
К.М.
Кобилянський