Справа № 2а-238/09/1070
Суддя: Іваненко Я.Л.
Дата ухвалення: 2014-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

05 лютого 2014 року м. Київ
В/800/587/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого - судді
Іваненко Я.Л.,

суддів
Пасічник С.С.

Ситникова О.Ф.

Стародуба О.П.

Тракало В.В.

перевіривши виконання вимог
законодавства при подачі заяви ОСОБА_4
про перегляд ухвали Вищого
адміністративного суду України від 17
жовтня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_4 до Міністерства оборони
України про стягнення коштів,

в с т а н о в и л а:

03 лютого 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
Верховного Суду України через Вищий
адміністративний суд України із заявою
про перегляд ухвали Вищого
адміністративного суду України від 17
жовтня 2013 року.

Відповідно до ст. 239-1 Кодексу
адміністративного судочинства України
заява про перегляд судових рішень
подається до Верховного Суду України
через Вищий адміністративний суд
України, який за змістом статей 239-2 та 240
цього Кодексу перевіряє відповідність
заяви вимогам ст.ст. 239, 239-1 Кодексу
адміністративного судочинства України
та вирішує питання про допуск справи до
провадження.

Згідно статті 237 Кодексу
адміністративного судочинства України
заява про перегляд судових рішень в
адміністративних справах може бути
подана виключно з мотивів:

1) неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах;

2) встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

На підтвердження доводів заяви щодо
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах,
заявник посилається на ухвалу Вищого
адміністративного суду України від 17
грудня 2013 року.

Проаналізувавши додане до заяви судове
рішення Вищого адміністративного суду
України, колегія суддів не вбачає
неоднакового застосування касаційним
судом норм матеріального права у
подібних правовідносинах.

Так, в судовому рішенні Вищого
адміністративного суду України, на яке
заявник посилається для підтвердження
підстав, установлених пунктом 1 частини
1 статті 237 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегією суддів
касаційної інстанції було визнано
обґрунтованими висновки суду першої
інстанції про задоволення позовних
вимог з посиланням на те, що після
звільнення у 2002 році з військової
служби у відставку за станом здоров'я
та призначення пенсії за нормами
Закону України «Про пенсійне
забезпечення військовослужбовців,
осіб начальницького та рядового складу
органів внутрішніх справ та деяких
інших осіб», особі в 2010 році
встановлено ІІ групу інвалідності
внаслідок захворювання, що пов'язане з
виконанням обов'язків військової
служби, а тому відповідач неправомірно
відмовив особі у здійсненні виплати
одноразової грошової допомоги при
настанні інвалідності у розмірі
54-місячного грошового забезпечення,
оскільки наявні всі умови, передбачені
статтею 16 Закону України "Про
соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх
сімей" та постановою Кабінету
Міністрів України від 28 травня 2008 року
№ 499.

Ухвалою Вищого адміністративного
суду України від 17 жовтня 2013 року, яку
просить переглянути заявник, залишено
без змін постанову суду апеляційної
інстанції про відмову в задоволенні
позову ОСОБА_4 Судове рішення
мотивовано тим, що ОСОБА_4 в 2000 році
звільнений з військової служби за
станом здоров'я, 27 вересня 2007 року йому
встановлено ІІ групу інвалідності та
визначено ступінь втрати професійної
працездатності у розмірі 70% у зв'язку з
захворюванням, що пов'язане з
проходженням військової служби. При
звільненні у 2000 році позивачу було
виплачено страхову суму у зв'язку з
втратою працездатності, що сталося
внаслідок захворювання, одержаного в
період проходження військової служби у
розмірі 460 грн., а нова редакція статті 16
Закону України "Про соціальний і
правовий захист військовослужбовців
та членів їх сімей", а також дія
постанови Кабінету Міністрів України
від 28 травня 2008 року № 499 поширюється на
військовослужбовців, які були
звільненні з військової служби після 01
січня 2007 року. Оскільки ОСОБА_4
звільнений з військової служби у 2000
році, то дія нової редакції статті 16
Закону України "Про соціальний і
правовий захист військовослужбовців
та членів їх сімей" та постанова
Кабінету Міністрів України від 28
травня 2008 року № 499 на ОСОБА_4 не
поширюється.

Таким чином, твердження ОСОБА_4 про те,
що вказані судові рішення Вищого
адміністративного суду України
свідчать про неоднакове застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах є
необґрунтованими.

З огляду на викладене, колегія суддів
приходить до висновку про відмову в
задоволенні заяви про допуск даної
справи до провадження Верховного Суду
України.

Керуючись статтями 236 - 240 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

у х в а
л и л а:

Відмовити в допуску до провадження
Верховного Суду України справи за
позовом ОСОБА_4 до Міністерства
оборони України про стягнення коштів
за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали
Вищого адміністративного суду України
від 17 жовтня 2013 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
Я.Л. Іваненко

С.С. Пасічник

О.Ф. Ситников

О.П. Стародуб

В.В. Тракало