Справа № К/9991/67342/11-С
Суддя: Голяшкін О.В.
Дата ухвалення: 2014-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" січня 2014 р.
м.Київ К/9991/67342/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючий суддя Голяшкін
О.В. (доповідач),

судді Заяць
В.С.,

Стрелець Т.Г.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Київської регіональної митниці на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 31 березня 2011 року
та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 11 жовтня 2011
року у справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Мастер
Мартіні Україна» до Київської
регіональної митниці про скасування
рішень про визначення митної вартості
товару, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2010 року Товариство з
обмеженою відповідальністю «Мастер
Мартіні Україна» звернулося до суду з
позовом до Київської регіональної
митниці про скасування рішень
Київської регіональної митниці про
визначення митної вартості від 23
червня 2010 року №100000006/2010/214344/1 та від 23
червня 2010 року №100000006/2010/214346/1.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив про неправомірність
прийняття відповідачем рішення про
визначення митної вартості товарів за
шостим резервним методом. Вказує про
надання всіх можливих документів на
підтвердження визначеної ним митної
вартості.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
31 березня 2011 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 11 жовтня 2011
року, позов задоволено повністю,
скасовано рішення Київської
регіональної митниці про визначення
митної вартості від 23 червня 2010 року
№100000006/2010/214344/1 та від 23 червня 2010 року №
100000006/2010/214346/1.

Задовольняючи позовні вимоги суди
першої та апеляційної інстанції
зазначили, що позивачем було подано усі
необхідні та належні документи, які
дозволяли визначити митну вартість
товару за методом оцінки за ціною угоди
щодо товарів, а відповідачем не було
обґрунтована неможливість визначення
митної вартості за наявними
документами та не доведена
правомірність оскаржуваного рішення
про визначення митної вартості товарів
за шостим методом.

Не погоджуючись із вказаними
рішеннями, Київська регіональна
митниця звернулася до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій, посилаючись
на порушення норм матеріального та
процесуального права, просить судові
рішення скасувати, винести нове
рішення, яким відмовити позивачу в
задоволенні позовних вимог у повному
обсязі.

У касаційній скарзі відповідач
зазначає про правомірність визначення
митної вартості із застосуванням
шостого методу у зв'язку з виявленою
невідповідністю задекларованої
позивачем митної вартості інформації,
яка містилась в ЄАІС Держмитслужби
України, та ненаданням декларантом
витребуваних документів, необхідних
для підтвердження заявленої митної
вартості.

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Мастер Мартіні
України» у поданих запереченнях
зазначає, що касаційна скарга
відповідача необґрунтована, постанову
та ухвалу вважає законними та
обґрунтованими та такими, що мають бути
залишені в силі.

Заслухавши доповідача, обговоривши
доводи касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає задоволенню виходячи з
наступного.

Як вбачається із матеріалів справи та
встановлено судами попередніх
інстанцій, Товариством з обмеженою
відповідальністю «Мастер Мартіні
Україна» позивачем з метою митного
оформлення товару, ввезеного на
підставі укладеного 01 грудня 2005 року
між ТОВ «Мастер Мартіні Україна»
(покупець) та Компанією «Unigra Spa» (Італія)
(продавець) контракту № 2, надано
митниці вантажні митні декларації від
21 червня 2010 року №100000024/2010/749608 та від 07
червня 2010 року №100000024/2010/748384.

Позивачем митна вартість товарів
визначена за ціною контракту, тобто за
основним (першим) методом визначення
митної вартості товарів.

Під час здійснення митного контролю у
митного органу виникли сумніви щодо
правильності визначення декларантом
митної вартості та достовірності
наданих декларантом до митного
оформлення відомостей, які містили
розбіжності, за результатами аналізу
митної вартості подібних товарів,
митне оформлення яких вже здійснено,
згідно бази даних Єдиної
автоматизованої інформаційної системи
Державної митної служби України було
виявлено, що заявлена позивачем митна
вартість є нижчою відносно рівня
митної вартості таких товарів,
імпортованих на митну територію
України.

Київською регіональною митницею
запропоновано позивачу надати
додаткові документи на підтвердження
митної вартості та усунення наявних
розбіжностей та неточностей.

Позивачем на вимогу митного органу
документи надані не в повному обсязі.

23 червня 2010 року, в зв'язку із
ненаданням декларантом повного пакету
додаткових підтверджуючих документів,
наявності сумнівів щодо достовірності
поданих документів та відсутністю
даних, що підтверджують правильність
визначення заявленої декларантом
митної вартості товарів, відповідно до
ст.265 Митного кодексу України
посадовою особою відділу митних
платежів після проведених
консультацій з декларантом на підставі
наявних у митного органу відомостей та
інформації про рівень цін на такі
товари прийнято оскаржувані рішення
про визначення митної вартості
№100000006/2010/214344/1 та №100000006/2010/214346/1.

Згідно ст.259 Митного кодексу України
митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є їх ціна, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, обчислена відповідно до
положень цього Кодексу.

Відповідно до ст.262 Митного кодексу
України митна вартість товарів і метод
її визначення заявляються
(декларуються) митному органу
декларантом під час переміщення
товарів через митний кордон України
шляхом подання декларації митної
вартості.

Порядок та умови декларування митної
вартості товарів, які переміщуються
через митний кордон України,
встановлюються Кабінетом Міністрів
України, а порядок заповнення
декларацій митної вартості -
спеціально уповноваженим центральним
органом виконавчої влади в галузі
митної справи.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 20 грудня 2006 року №1766 затверджений
Порядок декларування митної вартості
товарів, які переміщуються через
митний кордон України та подання
відомостей для її підтвердження, яким
визначено, що визначення митної
вартості - сукупність дій, які
вчиняються декларантом та/або митним
органом з метою визначення вартості
товарів відповідно до положень Митного
кодексу України та інших
нормативно-правових актів.

Статтею 264 Митного кодексу України
передбачено, що заявлена декларантом
митна вартість товарів і подані ним
відомості про її визначення повинні
базуватися на об'єктивних,
документально підтверджених даних, що
піддаються обчисленню. У разі потреби у
підтвердженні заявленої митної
вартості товарів декларант
зобов'язаний подати митному органу
необхідні для цього відомості та
забезпечити можливість їх перевірки
відповідно до порядку, що
встановлюється Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до ч.1 ст.265 Митного кодексу
України митний орган здійснює контроль
правильності визначення митної
вартості товарів згідно з положеннями
цього Кодексу. Такий контроль може
здійснюватися в установленому порядку
із застосуванням різних форм, у тому
числі відповідно до статей 60 і 69 цього
Кодексу, після закінчення операцій
митного контролю, оформлення та
пропуску через митний кордон України
товарів і транспортних засобів.
Порядок контролю правильності
визначення митної вартості товарів
після закінчення операції митного
контролю, оформлення та пропуску через
митний кордон України товарів і
транспортних засобів та донарахування
обов'язкових платежів визначається
Кабінетом Міністрів України.

Як встановлено ч.2 ст.265 Митного кодексу
України, митний орган має право
упевнитися в достовірності або
точності будь-якої заяви, документа чи
декларації, поданої для цілей
визначення митної вартості.

Відповідно до ст.88 Митного Кодексу
України декларант зобов'язаний надати
митному органу передбачені
законодавством документи і відомості,
необхідні для виконання митних
процедур.

Пунктом 11 Порядку декларування митної
вартості товарів, які переміщуються
через митний кордон України, та подання
відомостей для її підтвердження
передбачено, що для підтвердження
митної вартості товарів на вимогу
митного органу декларант зобов'язаний
подати додаткові документи.

Термін подання додаткових документів
становить 10 календарних днів після
ознайомлення із записом митного органу
про їх подання (п.13 Порядку).

На вимогу митного органу позивачем
визначені митницею додаткові
документи на підтвердження заявленої
митної вартості товарів за ціною
договору надані не були.

Як встановлено п.14 Порядку
декларування митної вартості товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження, якщо декларантом не
подано в установлений строк додаткові
документи або якщо він відмовився від
їх подання, митну вартість товарів
визначає митний орган на підставі
наявних відомостей згідно із
законодавством.

Відповідно до ст.266 Митного кодексу
України визначення митної вартості
товарів, які імпортуються в Україну,
може здійснюватися за такими методами:
1) за ціною договору щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції); 2) за
ціною договору щодо ідентичних
товарів; 3) за ціною договору щодо
подібних (аналогічних) товарів; 4) на
основі віднімання вартості; 5) на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); 6) резервного.

Основним є метод визначення митної
вартості товарів за ціною договору
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції).

Якщо митна вартість не може бути
визначена за першим методом,
проводиться процедура консультацій
між митним органом та декларантом з
метою обґрунтованого вибору підстав
для визначення митної вартості. У ході
таких консультацій митний орган та
декларант можуть здійснити обмін
наявною в кожного з них інформацією за
умови додержання вимог щодо її
конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів, які імпортуються в
Україну, за основу може братися ціна, за
якою оцінювані ідентичні або подібні
(аналогічні) товари було продано в
Україні не пов'язаному з продавцем
покупцю.

При цьому, кожний наступний метод
застосовується, якщо митну вартість
товарів не може бути визначено шляхом
застосування попереднього методу.

Аналіз наведених норм дає підстави
вважати, що митні органи мають виключну
компетенцію в питаннях перевірки та
контролю правильності обчислення
декларантом митної вартості і з цією
метою мають повноваження витребувати
додаткові документи для перевірки
правильності зазначеної митної
вартості товару в разі наявності
підстав для сумніву в правильності
митної оцінки товару, що переміщується
через митний кордон України.

Митниця може вимагати, а суб'єкт
господарювання має надати лише належні
документи для перевірки та
підтвердження правильності зазначеної
митної вартості товару.

Надання неналежних документів або
часткове надання витребуваних
документів не може вважатися
виконанням вимог митниці щодо
підтвердження митної вартості товарів.

В даних спірних правовідносинах у
митниці виник обґрунтований сумнів
щодо правильності заявленої позивачем
митної вартості товару, яка була нижчою
рівня митної вартості товарів,
інформація про які була наявна в
митному органі. За вказаними
обставинами митниця мала обґрунтовані
підстави для витребування додаткових
документів для підтвердження
заявленої митної вартості товару. При
витребуванні додаткових документів
митниця діяла відповідно до Порядку
декларування митної вартості товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження (№1766) та норм митного
законодавства. При цьому відповідач,
відповідно до наведених законодавчих
норм надавав позивачу можливість
підтвердження заявленої митної
вартості чи корегування митної
вартості шляхом надання додаткових
документів, однак позивач витребуваних
документів щодо підтвердження
заявленої митної вартості не надав.
Інших способів, ніж витребування
додаткових документів, надання часу
для підтвердження заявленої митної
вартості товару, у митного органу щодо
узгодження митної вартості товару із
декларантом законодавчими нормами не
передбачено.

У зв'язку з ненаданням позивачем
повного пакету додаткових документів у
митниці не було можливості застосувати
митну вартість, визначену позивачем, що
дало митниці підстави для визначення
митної вартості товарів у спосіб,
передбачений ст.266 Митного кодексу
України.

При визначенні митної вартості товару
митницею застосований 6 резервний
метод оцінки згідно ст.273 Митного
кодексу, митниця послідовно довела
неможливість застосування 1 - 5 методів.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
приймаючи рішення про визначення
митної вартості товарів, Київська
регіональна митниця діяла в межах
повноважень та на підставі вимог
чинного законодавства, підстав для
скасування оскаржуваних рішень
митниці не вбачається.

Враховуючи викладене суди першої та
апеляційної інстанції прийшли до
помилкових висновків про наявність
підстав для задоволення позову, з
урахуванням встановлених судами
попередніх інстанцій обставин в
заявленому позові необхідно відмовити
з підстав його необґрунтованості.

Колегія суддів вважає, що доводи
касаційної скарги дають підстави для
висновку, що судами першої та
апеляційної інстанції при ухваленні
рішень порушені норми матеріального та
процесуального права, тому касаційна
скарга Київської регіональної митниці
підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.229 КАС України суд
касаційної інстанції має право
скасувати судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій та ухвалити
нове рішення, якщо обставини справи
встановлені повно і правильно, але суди
першої та апеляційної інстанцій
порушили норми матеріального чи
процесуального права, що призвело до
ухвалення незаконних судових рішень.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
прийшла до висновків, що обставини
справи встановлені повно і правильно,
але суди першої та апеляційної
інстанції при ухваленні судових
рішень порушили норми матеріального та
процесуального права, що призвело до
ухвалення необґрунтованих рішень,
які підлягають скасуванню з
винесенням нової постанови про відмову
в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст.220, 222, 223, 229, 230, 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Київської
регіональної митниці задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 31 березня 2011 року
та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 11 жовтня 2011
року скасувати та ухвалити нове
рішення.

У задоволенні позовних вимог
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Мастер Мартіні
Україна» відмовити.

Постанова набирає законної сили
через п'ять днів після направлення її
копії особам, які беруть участь у
справі, і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
строки та в порядку, передбачених
статтями 237 - 239-1 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді