Справа № 2а-9388/11/1370
Суддя: Попко Я.С.
Дата ухвалення: 2014-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2014 року
Справа №
73673/12/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Попка Я.С.

суддів
Хобор Р.Б., Сеника Р.П.

розглянувши у порядку письмового
провадження у м. Львові апеляційну
скаргу Підприємства «Гарант»
Львівської обласної організації
Українського товариства глухих на
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 6 березня 2012
року у справі за позовом Підприємства
«Гарант» Львівської обласної
організації Українського товариства
глухих до Державної податкової
інспекції у Личаківському районі м.
Львова про скасування податкового
повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2011 року позивач - Підприємство
«Гарант» Львівської обласної
організації Українського товариства
глухих звернулося до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Личаківському районі м. Львова, в якому
просить визнати нечинним податкове
повідомлення-рішення відповідача №
/0/6119/10/23-2 від 17.03.2011 року, яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання по сплаті податку на
додану вартість в сумі 3 451 282,50 грн., в
тому числі: за основним платежем - 2 761
026,50 грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями - 690 256,50 грн.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 6 березня 2012
року в задоволенні позову відмовлено.

Постанова суду першої інстанції
мотивована тим, що господарські
операції між Підприємством «Гарант»
Львівської обласної організації
Українського товариства глухих та ПП
«Універсалбуд» не мають реального
характеру, ПП «Універсалбуд» нічого не
реалізовував, у нього відсутні
податкові зобов'язання по ПДВ, а
Підприємство «Гарант» ЛООУТГ нічого не
придбавало і не може відносити ПДВ до
податкового кредиту.

Позивачем не подано видаткових
накладних, платіжних документів,
доказів транспортування товару,
погодження сторонами порядку
передання товару, його зберігання,
подальшої реалізації, якщо така
здійснювалась, не подано. Крім того, не
представлено також доказів
попереднього погодження позивачем та
його контрагентом обсягу, терміну
виконання робіт, узгодження вартості
виконання, передання матеріалів
субпідряднику тощо.

Крім того, суд першої інстанції взяв в
якості доказів обставини, встановлені
досудовим слідством під час
розслідування кримінальної справи
відносно директора ПП «Універсалбуд»
та директора Підприємства «Гарант»
ЛООУТГ, яка закрита за нереабілітуючих
підстав.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, Підприємство
«Гарант» Львівської обласної
організації Українського товариства
глухих оскаржило її, подавши
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 6
березня 2012 року та прийняти нову
постанову, якою повністю задовольнити
позовні вимоги.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної
скарги апелянт зазначає, що судом
першої інстанції не надано жодної
правової оцінки постанові ГВПМ СДПІ
ВПП у м. Львові від 23.05.2011 року, якою в
порушенні кримінальної справи з питань
правомірності формування податкового
зобов'язання та податкового кредиту в
розрізі контрагентів - ПП
«Універсалбуд» не встановлено фактів
умисного ухилення від сплати податків
державі та в порушенні кримінальної
справи відносно директора
підприємства «Гарант» ЛООУТГ ОСОБА_1 та
головного бухгалтера ОСОБА_2
відмовлено.

Вважає посилання суду першої інстанції
на матеріали досудового слідства, а
саме, що в порядку розслідування
кримінальної справи порушеної
відносно ОСОБА_3 встановлено
фіктивніст здійснюваних ПП
«Універсалбуд» господарських
операцій, в т.ч. з підприємством
«Гарант» УТОГ безпідставними та не
встановленими у визначеному законом
порядку та порушенням
адміністративним судом першої
інстанції норм процесуального права,
передбачених ч. 4 ст. 72 та ч. 4 ст. 70 КАС
України.

Вказує на те, що фактичне та реальне
виконання будівельних робіт ПП
«Універсалбуд» на замовлення
підприємства «Гарант» УТОГ, їх
передання субпідрядником підряднику
було оформлено актами приймання
виконаних будівельних робіт1 форми
КБ-2в та довідками про вартість
виконаних будівельних робіт та витрати
форми КБ-3, за якими сума ПДВ включена до
податкового кредиту за отриманими
податковими накладними та склала 2 761
026,00 грн. Вказані роботи в подальшому
були передані замовникам будівельних
робіт на підставі актів приймання
виконаних будівельних робіт форми КБ-2в
та довідок про вартість виконаних
будівельних робіт та витрати форми КБ-3.
Підприємством «Гарант» УТОГ у свою
чергу було передано замовникам право
на формування податкового кредиту сум
ПДВ в складі оплачених будівельних
робіт.

Судом першої інстанції не надано
жодної правової оцінки положенням акта
про результати позапланової виїзної
перевірки № 123/23-2/20815359 від 28 лютого 2011
року, на підставі якого винесено
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення №/0/6119/1023-2
від 17 березня 2011 року.

Разом з тим, податковим органом не
взято до уваги, що порядок формування
податкового кредиту, підстави його
виникнення регламентований п. 7.4, п. 7.5
ст. 7 Закону України «Про податок на
додану вартість», вимог якого платник
податків зобов'язаний дотримуватися і
виключно порушення цих умов,
формування податкового кредиту з ПДВ
до бюджетного відшкодування може бути
визнано неправомірним.

Стверджує, що підприємство «Гарант»
УТОГ здійснювало господарські
операції із ПП «Універсалбуд» в період
з липня 2009 року по березень 2010 року, що
підтверджується актом перевірки і не
заперечується контролюючим органом.
Свідоцтво платника податку на додану
вартість ПП «Універсалбуд» було
анульовано 11 березня 2010 року, що також
підтверджується актом перевірки.
Вказані обставини свідчать про те, що
на час здійснення господарськ операцій
із позивачем ПП «Універсалбуд» мало
право складати та надавати своїм
покупцям товарів (робіт, послуг)
податкові накладні.

Крім того зазначає, що підприємство
«Гарант» УТОГ звільнено від сплати ПДВ
гідно з дозволом на користування
пільгами з оподаткування, тому не
формувало власний податковий кредит з
ПДВ по операціях здійснених з ГШ
«Універсалбуд», а виконувало в частині
отриманих від субпідрядника
будівельних робіт транзитні функції
генпідрядника тіж ПП «Універсалбуд» та
замовниками, передаючи останнім право
на формування податкового кредиту з
ПДВ. Відтак висновки суду першої
інстанції, які взяті із матеріалів
досудового слідства у кримінальній
справі, про те, що підприємство
«Гарант» УТОГ було одним із
користувачів «послуг» злочинного
угрупування по мінімізації податкових
зобов'язань
підприємством-вигодонабувачем права
на безпідставний податковий кредит є
необгрунтованим та помилковим.

Особи, які беруть участь у справі в
судове засідання для розгляду
апеляційної скарги не прибули, про
дату, час і місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, клопотань
від осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю не
поступило, а тому суд апеляційної
інстанції, у відповідності до п.п.1,2 ч.1
ст.197 КАС України вважає за можливе
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами. Справу може бути вирішено
на підставі наявних у ній доказів.

Вислухавши суддю-доповідача,
дослідивши обставини справи та доводи
апеляційної скарги, суд апеляційної
інстанції приходить до висновку про те,
що апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з таких підстав.

Із змісту ст. 19 Конституції України
вбачається, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Розглядаючи спір, суд апеляційної
інстанції вважає, що суд першої
інстанції повно і всебічно дослідив і
оцінив обставини по справі, надані
сторонами докази, правильно визначив
юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, підтверджено
матеріалами справи, що на підставі
направлення №129 від 23.03.2011 року
працівниками ДПІ проведено
позапланову виїзну документальну
перевірку фінансово-господарської
діяльності Підприємства «Гарант» з
питань правомірності формування
податкового зобов'язання та
податкового кредиту у розрізі
контрагентів за період з 01.07.2009 року по
30.09.2010 року, за результатами якої
складено акт № 123/23-2/20815359 від 28.02.2011 р.

За результатами проведеної перевірки
складено акт № 123/23-2/20815359 від 28.02.2011 р.,
зі змісту якого видно, що Підприємством
«Гарант» Львівської обласної
організації Українського товариства
глухих порушено пп.7.4.1. п.7.4.4 п.7.4 ст.7
Закону України від 03.04.1997 р. № 168/97-ВР
«Про податок на додану вартість»,
підприємством занижено податок на
додану вартість, шо підлягає сплаті в
бюджет, на загальну суму 2 761 026,00 грн., в
тому числі: в липні 2009 року на суму 271
472,00 грн., в серпні 2009 року на суму 692 952,00
грн., у вересні 2009 року на суму 627 025,00
грн., в жовтні 2009 року в сумі 291 251,00 грн.,
в листопаді 2009 року в сумі 258 672,00 грн., в
грудні 2009 року в сумі 502 985,00 грн., в січні
2010 року в сумі 96 602,00 грн., в лютому 2010
року в сумі 2 123,00 грн., в березні 2010 року
в сумі 17 944,00 грн.

На підставі акта перевірки Державною
податковою інспекцією у Личаківському
районі м. Львова прийнято оспорюване
податкове повідомлення-рішення від №
/0/6119/10/23-2 від 17.03.2011 року, яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання по сплаті податку на
додану вартість в сумі 3 451 282,50 грн., в
тому числі: за основним платежем - 2 761
026,50 грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями - 690 256,50 грн.

Відповідно до п. 1.7 ст. 1 Закону України
«Про податок на додану вартість», який
був чинний на час виникнення спірних
правовідносин, податковий кредит -
сума, на яку платник податку має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного періоду, визначена згідно з
цим Законом.

Приписами пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» встановлено, що податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відтак, на думку апеляційного суду,
необхідною умовою для віднесення
сплачених у ціні товарів (послуг) сум
ПДВ є факт придбання товарів та послуг
із метою їх використання в
господарській діяльності.

Таким чином, податковий кредит для
цілей визначення об'єкта оподаткування
ПДВ мають бути фактично здійснені і
підтверджені належним чином
складеними первинними документами, що
відображають реальність господарської
операції, яка є підставою для
формування податкового обліку
платника податків.

Водночас за відсутності факту
придбання товарів чи послуг або в разі
якщо придбані товари чи послуги не
призначені для використання у
господарській діяльності платника
податку відповідні суми не можуть
включатися до складу витрат для цілей
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з ПДВ навіть за
наявності формально складених, але
недостовірних документів або сплати
грошових коштів.

Статтею 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» визначено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.
Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного суд
апеляційної інстанції вважає, що для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

При цьому приписами статті 1
зазначеного Закону передбачено, що
господарською операцією є дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства. Таким чином,
визначальною ознакою господарської
операції є те, що вона повинна
спричиняти реальні зміни майнового
стану платника податків.

Виходячи із наведених приписів Закону
«Про податок на додану вартість»
необхідною умовою для віднесення
сплачених у ціні товарів (послуг) сум
ПДВ є факт придбання товарів та послуг
із метою їх використання в
господарській діяльності.

Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування ПДВ мають бути
фактично здійснені і підтверджені
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту
придбання товарів чи послуг або в разі
якщо придбані товари чи послуги не
призначені для використання у
господарській діяльності платника
податку відповідні суми не можуть
включатися до складу витрат для цілей
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з ПДВ навіть за
наявності формально складених, але
недостовірних документів або сплати
грошових коштів.

Суд апеляційної інстанції приходить до
висновку, що з урахуванням відсутності
у позивача документів у підтвердження
факту передачі Підприємству «Гарант»
Львівської обласної організації
Українського товариства глухих від
контрагента - продавця ПП
«Універсалбуд» товарно-матеріальних
цінностей у відповідності до наявних в
матеріалах справи податкових
накладних через відсутність акту
приймання-передачі товару, довіреності
на отримання товарно-матеріальних
цінностей, документів у підтвердження
його транспортування та зберігання
товару у контролюючого органу були
наявні правові підстави для висновку
про непідтвердження реальності такої
господарської операції, а відтак про
правомірність нарахування позивачу
податкового зобов'язання по сплаті
податку на додану вартість в сумі 3 451
282,50 грн., в тому числі: за основним
платежем - 2 761 026,50 грн., за штрафними
(фінансовими) санкціями - 690 256,50 грн.
оскаржуваним податковим
повідомленням-рішенням №
/0/6119/10/23-2 від 17.03.2011 року.

З огляду на викладене, суд апеляційної
інстанції вважає, що постанова суду
першої інстанції ґрунтується на повно,
об'єктивно і всебічно з'ясованих
обставинах, а доводи апелянта на
правомірність прийнятої постанови не
впливають та висновків суду не
спростовують.

Згідно ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. 195п.п.1,2 ч.1 ст.197, 198, 200, 205, 206,
254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Підприємства
«Гарант» Львівської обласної
організації Українського товариства
глухих залишити без задоволення, а
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 6 березня 2012
року у справі № 2а-9388/11/1370 за позовом
Підприємства «Гарант» Львівської
обласної організації Українського
товариства глухих до Державної
податкової інспекції у Личаківському
районі м. Львова про скасування
податкового повідомлення-рішення - без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена у касаційному
порядку шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили.

Головуючий суддя
Я.С. Попко

Судді
Р.Б.Хобор

Р.П. Сеник