Справа № 2а-7479/11/2070
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2014-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2014 року м.
Київ К/9991/87729/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого
Степашка О.І.

суддів:
Островича С.Е.

Федорова М.О.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Приватного
науково-виробничого підприємства
«Агролюкс»

на постанову Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 09.11.2011

у справі № 2а-7479/11/2070

за позовомПриватного
науково-виробничого підприємства
«Агролюкс»доДержавної податкової
інспекції у Київському районі м.
Харковапроскасування податкових
повідомлень-рішеньВСТАНОВИВ:

Приватне науково-виробниче
підприємство «Агролюкс» (далі по
тексту - позивач, ПНВП «Агролюкс»)
звернулось до Харківського окружного
адміністративного суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Київському районі м. Харкова (далі по
тексту - відповідач, ДПІ у Київському
районі м. Харкова) про скасування
податкових повідомлень-рішень від
16.11.2010 №/0 та №/0.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 08.09.2011 позов
задоволено.

Постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 09.11.2011
скасовано постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
08.09.2011 та прийнято нове рішення, яким в
позові відмовлено.

В касаційній скарзі позивач просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції про відмову в задоволенні
позову та залишити в силі рішення суду
першої інстанції про задоволення
позову, посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, 29.10.2010 ДПІ у Київському
районі м. Харкова було проведено
невиїзну документальну перевірку ПНВП
«Агролюкс» щодо підтвердження
відомостей, отриманих від особи, яка
мала правовідносини з платником
податків ПП «Буддизайн» за період з
01.01.2009 по 31.03.2009, за результатом якої був
складений акт №6332/23-506/30377771 від 29.10.2010,
яким встановлено порушення: ч. 1 ст. 203,
ст. 215, п. 1 ст. 216, ст. 228 Цивільного
кодексу України; п. 5.1, пп. 5.2.1, п. 5.2 ст. 5
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств»; пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість».

На підставі акту перевірки ДПІ у
Київському районі м. Харкова було
винесене податкове
повідомлення-рішення №/0 від
16.11.2010, яким позивачу визначено
податкове зобов'язання з податку на
додану вартість в сумі 31163,00 грн., в тому
числі за основним платежем 20775,00 грн. та
штрафні (фінансові) санкції 10388,00 грн. та
податкове повідомлення-рішення
№/0 від 16.11.2010, яким ПНВП
«Агролюкс» визначено податкове
зобов'язання з податку на прибуток в
сумі 62343,00 грн., в тому числі: за основним
платежем 41562,00 грн. та штрафні
(фінансові) санкції 20781,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідачем не доведено
правомірність прийняття оскаржуваних
податкових повідомлень-рішень.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
касаційної інстанції виходив з
наступного, з чим погоджується суд
касаційної інстанції.

Відповідно до пп. 7.2.6 п 7.2 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» підставою для нарахування
податкового кредиту є податкова
накладна, яка видається платником
податку, який поставляє товари
(послуги), на вимогу їх отримувача.

Відповідно до пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» право платника податку на
податковий кредит виникає у
відповідності з дати здійснення першої
з подій: або дати списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків; або дати
отримання податкової накладної, що
засвідчує факт придбання платником
податку товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» валові витрати
виробництва та обігу - сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Відповідно до пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону
України «Про податок на додану
вартість» до складу валових витрат
включаються суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

Відповідно до ч. 4 пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону
України «Про податок на додану
вартість» не входять до складу валових
витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними й іншими
документами, обов'язковість ведення й
збереження яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Як вбачається із матеріалів справи, між
ПНВП «Агролюкс» та ПП «Буд дизайн», в
особі директора ОСОБА_1, було укладено
договір №1 від 12.01.2009, відповідно до
якого ПП «Буд дизайн» (виконавець)
приймає на себе обов'язок по обробці
пшениці озимої озоноповітряною
сумішшю, а позивач (замовник) сплачує
вартість робіт, згідно актів виконаних
робіт. Також, між ПНВП «Агролюкс» та ПП
«Буддизайн» було укладено договір №2
від 02.02.2009, відповідно до якого ПП
«Буддизайн» (виконавець) приймає на
себе обов'язок по обробці пшениці
озимої (фимігація), а позивач (замовник)
сплачує вартість робіт, згідно актів
виконаних робіт.

На підтвердження здійснення робіт по
обробці пшениці озимої
озоноповітряною сумішшю та обробці
пшениці озимої (фимігація) на загальну
суму 199499,50 грн., в т.ч. ПДВ - 33249,92 грн.,
надано акти виконаних робіт №б/н від
30.01.2009, №б/н від 27.02.2009, №б/н від 27.02.2009 та
податкові накладні, видані ПП
«Буддизайн» №18/2 від 30.01.2009 на загальну
суму 71005,00 грн., в т.ч. ПДВ - 11834,17 грн., №40/2
від 27.02.2009 на загальну суму 89418,00 грн., в
т.ч. ПДВ - 14903,00 грн., №40/3 від 27.02.2009 на
загальну суму 39076,50 грн., в т.ч. ПДВ - 6512,75
грн.

На підтвердження оплати послуг надано
угоду про взаємозалік вимог від 30.01.2009
та 27.01.2009. Також, позивачем надано
договір купівлі-продажу, видаткові та
податкові накладні щодо постачання
ПНВП «Агролюкс» муки ПП «Буддизайн».

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися ведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненню господарської операції.

Як вбачається із матеріалів справи,
вироком Вовчанського районного суду у
Харківській області від 22.09.2008 ОСОБА_1
(директор ПП Буддизайн) засуджений до
позбавлення волі строком на 4 роки за
скоєння злочину, передбаченого ст. 296 ч.
4 Кримінального кодексу України, тобто
на час укладення правочинів ПНВП
«Агролюс» з ПП «Буддизайн» в особі
директора ОСОБА_1, та складання
первинних документів бухгалтерьского
обліку на підтвердження реальності
господарської операції за його
підписом, ОСОБА_1 відбував покарання за
скоєний злочин у місцях позбавлення
волі. Останнім надані пояснення, про
відсутність господарських операцій ПП
«Буддизайн» у січні - березні 2009 року.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
вірно не погодився з висновками суду
першої інстанції, що податкові
накладні, виписані ПП «Буддизайн», як і
сама угода, відповідають вимогам
діючого законодавства.

Також необхідно зазначити, що
наявність податкових накладних є
обов'язковими, але не вичерпними
фактами, оскільки предметом
доказування у цій справі є обставини,
що підтверджують або спростовують
обґрунтованість визначення
податкового кредиту та валових витрат.

При цьому, пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» (у відповідній редакції)
встановлено, що податковий кредит
звітного періоду складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою п. 6.1 ст. 6 та ст. 81 цього
Закону, протягом такого звітного
періоду у зв'язку з: придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари (послуги) та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» не підлягають включенню до
складу податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг),
не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

З аналізу вищезазначених положень
Закону України «Про податок на додану
вартість» вбачається, що визначальним
фактором для формування податкового
кредиту платником податку на додану
вартість є подальше використання таких
товарів (основних фондів) в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності такої особи -
платника податку.

Обов'язковими ознаками господарської
діяльності у розумінні приписів ст. 3
Господарського кодексу України, п. 1.32
ст. 1 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» є здійснення її
суб'єктами господарювання у сфері
суспільного виробництва; вона
спрямована на виготовлення та
реалізацію продукції, виконання робіт
чи надання послуг; результати
зазначеної діяльності - продукція,
роботи чи послуги - мають вартісний
характер і цінове вираження.

Якщо певна господарська операція не
відбулася чи відбулася не за тим її
змістом, який відображений в укладених
платником податку договорах, то це є
підставою для застосування
відповідних наслідків у податковому
обліку.

При цьому, наслідки порушення
податкового законодавства повинні
застосовуватися незалежно від того, чи
визнані відповідні цивільні чи
господарські зобов'язання недійсними,
оскільки відповідальність за
порушення норм податкового
законодавства є самостійним видом
юридичної відповідальності і
застосовується незалежно від
відповідальності за порушення правил
здійснення господарської діяльності.

Оцінюючи докази, наявні в матеріалах
справи та обставини, встановлені на їх
підставі в їх сукупності та
взаємозв'язку, а саме - підписання
договору не уповноваженою на те особою
з боку постачальника, фактичної
відсутності підпису на податкових
накладних, ненадання позивачем
первинних документів, які б
підтверджували її реальність,
спрямованість на фактичні зміни, у
відповідності до змісту здійсненого
правочину, в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
позивача, колегія суддів вважає, що
відповідна угода має характер
безтоварної.

Судом апеляційної інстанції вірно
зазначено, що, якщо наведені у
договорах послуги фактично не
поставлялися, то придбання таких
послуг не відбулося. Відповідно право
на податковий кредит або валові
витрати у такого платника податків не
виникає, оскільки при цьому не
дотримано обов'язкових умов для
виникнення такого права - придбання
товарів (послуг) з метою їх
використання у господарській
діяльності, а наслідки порушення
податкового законодавства повинні
застосовуватися незалежно від того, чи
визнані відповідні цивільні чи
господарські зобов'язання недійсними,
оскільки відповідальність за
порушення норм податкового
законодавства є самостійним видом
юридичної відповідальності і
застосовується незалежно від
відповідальності за порушення правил
здійснення господарської діяльності.

Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені і підтверджені належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту
придбання товарів чи послуг або в разі,
якщо придбані товари чи послуги не
призначені для використання у
господарській діяльності платника
податку, відповідні суми не можуть
включатися до складу витрат для цілей
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість навіть за наявності
формально складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.

Враховуючи викладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про те, що судом апеляційної
інстанції належним чином з'ясовані
обставини справи та дано їм відповідну
правову оцінку. Порушень норм
матеріального та процесуального права,
які могли призвести до зміни чи
скасування рішення суду не
встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 220-1, 223, 224, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Приватного
науково-виробничого підприємства
«Агролюкс» відхилити.

Постанову Харківського апеляційного
адміністративного суду від 09.11.2011
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та може бути переглянута
Верховним Судом України у випадках,
встановлених Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Головуючий(підпис)О.І.
СтепашкоСудді(підпис)С.Е.Острович
(підпис)М.О. Федоров