Справа № 826/8520/13-а
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2014-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Скочок Т.О.
Суддя-доповідач: Степанюк А.Г.
ПОСТАНОВА

Іменем України

28 січня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді -
Степанюка А.Г.,

суддів -
Кузьменка В.В., Шурка О.І.

при секретарі -
Ліневській В.В.,

розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління Державної інспекції
України з безпеки на наземному
транспорті у м. Києві на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 27 вересня 2013 року у справі за
адміністративним позовом товариства з
обмеженою відповідальністю «Еліт-Авто
Плюс» до Управління Державної
інспекції України з безпеки на
наземному транспорті у м. Києві про
визнання протиправними дій та
скасування рішень, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2013 року товариство з обмеженою
відповідальністю «Еліт-Авто Плюс»
(далі - Позивач, ТОВ «Еліт-Авто Плюс»)
звернулося до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
позовом до Управління Державної
інспекції України з безпеки на
наземному транспорті у м. Києві (далі -
Відповідач, Укртрансінспекція у м.
Києві) про: визнання протиправними дії
посадових осіб Управління Державної
інспекції України з питань безпеки на
наземному транспорті у м. Києві щодо
проведення рейдових перевірок з 11.02.2013
року по 15.02.2013 року, внаслідок чого були
складені акти проведення перевірки
додержання вимог законодавства про
автомобільний транспорт під час
виконання перевезень пасажирів і
вантажів автомобільним транспортом, а
саме: акт №000435 від 11.02.2013 року, акт №000311
від 12.02.2013, акт №000313 від 12.02.2013 року, акт
№000315 від 12.02.2013 року, акт №000490 від 13.02.2013
року, акт №000522 від 13.02.2013 року, акт №000526
від 13.02.2013 року, акт №000527 від 13.02.2013 року,
акт №000528 від 13.02.2013 року, акт №000529 від
13.02.2013 року, акт №000535 від 13.02.2013 року, акт
№000515 від 14.02.2013 року, акт №000516 від 14.02.2013
року, акт №000517 від 14.02.2013 року, акт №000518
від 14.02.2013 року, акт №000520 від 14.02.2013 року,
акт №000530 від 14.02.2013 року, акт №000531 від
14.02.2013 року, акт №000565 від 14.02.2013 року, акт
№000519 від 14.02.2013 року; скасування
постанови Управління Державної
інспекції України з питань безпеки на
наземному транспорті у м. Києві про
застосування фінансових санкцій №000297,
№000296, №000295, №000294, №000293, №000292, №000291,
№000290, №000289, №000288, №000287, №000286, №000285,
№000284, №000283, №000282, №000281, №000280, №000279,
№000278 від 11.04.2013 року; визнання
протиправними дії посадових осіб
Управління Державної інспекції
України з питань безпеки на наземному
транспорті у м. Києві щодо проведення
рейдових перевірок з 19.02.2013 року по
23.02.2013 року, внаслідок чого були
складені акти проведення перевірки
додержання вимог законодавства про
автомобільний транспорт під час
виконання перевезень пасажирів і
вантажів автомобільним транспортом, а
саме: акт №00591 від 19.02.2013 року, акт №000623
від 19.02.2013 року, акт №000641 від 20.02.2013 року,
акт №000614 від 22.02.2013 року; скасування
постанови Управління Державної
інспекції України з питань безпеки на
наземному транспорті у м. Києві про
застосування фінансових санкцій №000141
від 21.03.2013 року, №000301 від 11.04.2013 року,
№000299 від 11.04.2013 року, №000300 від 11.04.2013
року.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
27.09.2013 року позов задоволено повністю.
При цьому, суд першої інстанції виходив
з того, що Відповідачем як суб'єктом
владних повноважень не було доведено
правомірності своїх дій та рішень,
відтак позовні вимоги є
обґрунтованими.

Не погоджуючись із прийнятим судовим
рішенням, Відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
оскаржувану постанову та прийняти
нову, якою у задоволенні позову
відмовити повністю. При цьому
посилається на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, а також на
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи, що
спричинило прийняття неправильного
рішення.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
судового розгляду справи, у судове
засідання не прибули, а тому справа
розглядалася в порядку письмового
провадження за наявними у ній
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
задовольнити повністю, а постанову
суду першої інстанції скасувати,
виходячи з наступного.

Відповідно до статті 198 КАС України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право, зокрема, скасувати її та
прийняти нову постанову суду.

При ухваленні оскаржуваного рішення,
суд першої інстанції встановив, що
посадовими особами Укртрансінспекції
у м. Києві за результатами розгляду
справ про порушення законодавства про
автомобільний транспорт 21.03.2013 року
винесено постанову про застосування
фінансових санкцій №000141, а 11.04.2013 року -
№№ 000297, 000296, 000295, 000294, 000293, 000292, 000291, 000290,
000289, 000288, 000287, 000286, 000285, 000284, 000283, 000282, 000281,
000280, 000279, 000301, 000299, 000300.

Крім того, судом першої інстанції
встановлено, що вказані постанови
винесені Відповідачем у зв'язку з
порушенням ТОВ «Еліт-Авто Плюс»
приписів абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України
«Про автомобільний транспорт», а саме
через не оформлення дозвільних
документів на перевезення пасажирів.

На підставі встановлених вище
обставин, суд першої інстанції,
здійснивши системний аналіз положень
ст. ст. 6, 60 Закону України «Про
автомобільний транспорт», п.п. 1, 7 Указу
Президента України «Про Положення про
Державну інспекцію України з безпеки
на наземному транспорті», п.п. 4, 12, 13, 14
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 08.11.2006 року №1567
Порядку здійснення державного
контролю на автомобільному транспорті,
прийшов до висновку, що оскільки
рейдова перевірка Позивача у тому
самому кварталі вже була проведена, а
Відповідачем не було подано жодних
доказів на підтвердження
правомірності своїх дій, позовні
вимоги підлягають задоволенню у
повному обсязі.

З такими висновками суду першої
інстанції судова колегія не може
повністю погодитися з огляду на
наступне.

Відповідно до ч. 7 ст. 6 Закону України
«Про автомобільний транспорт» (далі -
Закон) центральний орган виконавчої
влади, що забезпечує реалізацію
державної політики з питань безпеки на
наземному транспорті, здійснює,
зокрема, державний нагляд і контроль за
дотриманням автомобільними
перевізниками вимог законодавства,
норм та стандартів на автомобільному
транспорті.

Як вірно зазначив суд першої інстанції,
в силу положень п. 1 Указу Президента
України від 06.04.2011 року № 387/2011 «Про
Положення про Державну інспекцію
України з безпеки на наземному
транспорті» таки органом є
Укртрансінспекція, основними
завданнями якої є: реалізація
державної політики з питань безпеки на
автомобільному, міському електричному,
залізничному транспорті та ведення
дорожнього господарства; внесення
пропозицій щодо формування державної
політики з питань безпеки на
автомобільному транспорті, міському
електричному, залізничному транспорті
та ведення дорожнього господарства.

Процедуру здійснення державного
контролю за додержанням суб'єктами
господарювання, які провадять
діяльність у сфері автомобільного
транспорту (далі - суб'єкти
господарювання), вимог законодавства
про автомобільний транспорт, норм та
стандартів щодо організації
перевезень пасажирів і вантажів
автомобільним транспортом, норм
міжнародних договорів про міжнародне
автомобільне сполучення, наявністю
відповідних ліцензій і ліцензійних
карток, виконанням ними ліцензійних
умов, а також процедуру здійснення
державного нагляду за забезпеченням
такими суб'єктами господарювання
безпеки автомобільних перевезень
визначає затверджений постановою
Кабінету Міністрів України від 08.11.2006
року №1567 Порядок здійснення
державного контролю на автомобільному
транспорті (далі - Порядок №1567).

Пунктом 3 вказаного порядку визначено,
що органами державного контролю на
автомобільному транспорті (далі -
органи державного контролю) є
Укртрансінспекція, її територіальні
органи - управління в Автономній
Республіці Крим, обласні, Київське та
Севастопольське міські, районні
управління.

З наведеного випливає безпідставність
твердження Апелянта про те, що рейдові
перевірки у грудні 2012 року проводилися
працівниками Головавтотрансінспекції,
оскільки виключне повноваження на
проведення перевірок на підставі
Порядку №1567 покладено на Відповідача
згідно постанови КМ України від 13.06.2012
року №528, яка набрала чинності 22.06.2012
року.

Крім того, складання документів на
бланках зразка до 22.06.2012 року не може
бути доказом проведення рейдових
перевірок іншим, ніж Укртрансінспекція
у м. Києві органом.

Відповідно до п. 4 Порядку №1567
державний контроль на автомобільному
транспорті (далі - державний контроль)
здійснюється посадовими особами
органу державного контролю (далі -
посадові особи) шляхом проведення
планових, позапланових та рейдових
перевірок.

Згідно п. 12 Порядку №1567 рейдова
перевірка додержання суб'єктом
господарювання, зокрема іноземним,
вимог, визначених пунктом 15 цього
Порядку, здійснюється на підставі
щотижневого графіка.

Приписи п. 13 зазначеного Порядку
визначають, що графік проведення
рейдових перевірок складається
територіальним управлінням
Укртрансінспекції з урахуванням стану
аварійності, періоду, що пройшов від
попередньої перевірки, забезпечення
належного рівня транспортного
обслуговування в окремих регіонах,
інформації про діяльність осіб, що
незаконно надають послуги з
перевезень, та інших обставин.

Щотижневий графік складається з
урахуванням проведення рейдових
перевірок не частіше ніж один раз на
квартал.

Відповідно до п. 14 Порядку №1567 рейдова
перевірка транспортних засобів
проводиться на окремо визначених
ділянках дороги, маршрутах,
автовокзалах, автостанціях, автобусних
зупинках, місцях посадки та висадки
пасажирів, стоянках таксі і
транспортних засобів, місцях
вантаження та розвантаження вантажних
автомобілів, контрольно-вагових
комплексах, під час виїзду з
підприємств та місць стоянки, у пунктах
пропуску через державний кордон за
погодженням з начальником органу
охорони державного кордону.

З наведеного випливає, що право на
проведення рейдової перевірки одного й
того ж місця може бути реалізовано не
раніше ніж раз на один квартал. При
цьому, колегією суддів враховується, що
квартал - це одна четверта частина року,
яка обраховується з 1 січня кожного
року в закінчується відповідно 31
грудня цього ж року.

Тобто, проведення працівниками
Відповідача рейдової перевірки у
грудні 2012 року, який включається до IV
кварталу 2012 року, не може бути
перешкодою для проведення рейдової
перевірки у І кварталі 2013 року, тобто у
січні - лютому 2013 року.

З огляду на викладене суд апеляційної
інстанції вважає передчасними
висновки суду першої інстанції про
відсутність у Укртрансінспекції у м.
Києві права на проведення рейдової
перевірки у січні-лютому 2013 року.

При цьому судова колегія вважає за
необхідне підкреслити, що положення
Порядку №1567 не обмежують органи
Укртрансінспекції у методах
визначення, зокрема, ділянок дороги, в
межах якої проводиться рейдова
перевірка.

Пунктом 15 Порядку №1567 визначено, що під
час проведення рейдової перевірки
перевіряється, зокрема, наявність
визначених статтями 39 і 48 Закону
документів, на підставі яких
здійснюються перевезення
автомобільним транспортом.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку про помилковість
позиції суду першої інстанції щодо
протиправності проведення
Укртрансінспекцією у м. Києві рейдової
перевірки у період з 11.02.2013 року по
15.02.2013 року згідно завдання на
перевірку №14037 від 11.02.2013 року та у
період з 19.02.2013 року по 23.02.2013 року
згідно завдання на перевірку №014048 від
19.02.2013 року, а відтак і щодо
обґрунтованості позовних вимог про
визнання протиправними дій щодо
проведення Відповідачем рейдових
перевірок.

Надаючи оцінку висновкам суду першої
інстанції щодо обґрунтованості
позовних вимог про скасування постанов
про застосування фінансових санкцій,
колегія суддів вважає за необхідне
зазначити наступне.

Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону за
порушення законодавства про
автомобільний транспорт до
автомобільних перевізників
застосовуються
адміністративно-господарські штрафи
за надання послуг з перевезень
пасажирів та вантажів без оформлення
документів, перелік яких визначений
статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у
розмірі ста неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян.

При цьому, приписи ч. 3 ст. 60 Закону
передбачають, що при вчиненні однією
особою двох або більше правопорушень
адміністративно-господарський штраф
накладається за кожне правопорушення
окремо.

Колегією суддів враховується, що
відповідно до ст. 39 Закону автомобільні
перевізники, водії, пасажири повинні
мати і пред'являти особам, які
уповноважені здійснювати контроль на
автомобільному транспорті та у сфері
безпеки дорожнього руху, документи, на
підставі яких виконуються пасажирські
перевезення.

Документи для регулярних пасажирських
перевезень: для автомобільного
перевізника - ліцензія, договір із
органами виконавчої влади та органами
місцевого самоврядування чи їх дозвіл,
паспорт маршруту, документ, що
засвідчує використання автобуса на
законних підставах, інші документи,
передбачені законодавством України;
для водія автобуса - посвідчення водія
відповідної категорії, реєстраційні
документи на транспортний засіб,
ліцензійна картка, квитково-касовий
лист, схема маршруту, розклад руху,
таблиця вартості проїзду (крім міських
перевезень), інші документи,
передбачені законодавством України;
для пасажира - квиток на проїзд в
автобусі та на перевезення багажу (для
пільгового проїзду - посвідчення особи
встановленого зразка).

Зі змісту наведених норм вбачається, що
диспозиція норми абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону є
відсилочною, зокрема, до положень ст. 39
вказаного Закону. При цьому,
відсутність будь-якого з передбачених
у ст. 39 Закону України «Про
автомобільний транспорт» документу у
будь-якої особи (перевізника, водія
автобуса) утворює окремий склад
правопорушення.

Таким чином, колегія суддів вважає
помилковими висновки суду першої
інстанції про неправомірність
накладення на Позивача санкцій за
кожне правопорушення окремо. При цьому
судом апеляційної інстанції
враховується, що ТОВ «Еліт-Авто Плюс»
не ставилися під сумнів зафіксовані в
актах перевірки додержання вимог
законодавства про автомобільний
транспорт під час виконання перевезень
пасажирів і вантажів автомобільним
транспортом висновки щодо порушення
вимог ст. 39 Закону.

Поряд з цим, суд апеляційної інстанції
вважає за необхідне підкреслити
безпідставність твердження Апелянта
про неотримання останнім копій
процесуальних документів, направлених
Окружним адміністративним судом м.
Києва, оскільки в силу положень ст. 35
КАС України належним чином
повідомленою вважається особа, якій
направлено копію процесуального
документу на юридичну адресу.

Водночас, як було зазначено раніше,
навіть відсутність у матеріалах справи
копій актів перевірки додержання вимог
законодавства про автомобільний
транспорт під час виконання перевезень
пасажирів і вантажів автомобільним
транспортом не було перешкодою для
вирішення справи у відповідності до
положень матеріального та
процесуального права.

З огляду на викладене судова колегія
приходить до висновку про необхідність
скасування постанови суду першої
інстанції.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставою для скасування судового
рішення суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є порушення
норм матеріального та процесуального
права.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що судом першої
інстанції при ухваленні постанови
допущено порушення норм матеріального
та процесуального права. У зв'язку з цим
колегія суддів вважає за необхідне
апеляційну скаргу задовольнити
повністю, а постанову суду - скасувати.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, 198, 202, 205, 207,
212, 254 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління
Державної інспекції України з безпеки
на наземному транспорті у м. Києві -
задовольнити повністю.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 27 вересня 2013 року у
справі за адміністративним позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю «Еліт-Авто Плюс» до
Управління Державної інспекції
України з безпеки на наземному
транспорті у м. Києві про визнання
протиправними дій та скасування рішень
- скасувати та прийняти нову постанову,
якою у задоволенні позовних вимог
відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення, а якщо її було
прийнято за наслідками розгляду у
письмовому провадженні, - через п'ять
днів після направлення їх копій особам,
які беруть участь у справі. Касаційна
скарга на судові рішення подається в
порядку та строки, визначені ст. ст. 211,
212 КАС України.

Головуючий суддя
А.Г. Степанюк

Судді
В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Головуючий суддя

Степанюк А.Г.

Судді:

Кузьменко В. В.

Шурко О.І.