Справа № 2-а/679/318/13
Суддя: Совгира Д. І.
Дата ухвалення: 2014-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2-а/679/318/13
Головуючий у 1-й інстанції: Фурсевич О.В.
Суддя-доповідач: Совгира Д. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Совгири Д. І.

суддів: Курка О. П. Матохнюка Д.Б.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Нетішинської міської ради на
постанову Нетішинського міського суду
Хмельницької області від 27 листопада
2013 року у справі за адміністративним
позовом управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Нетішинської
міської ради до відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Хмельницькій
області про оскарження дії державного
виконавця , -

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2013 року позивач звернувся в
суд з позовом до відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Хмельницькій
області про оскарження дії державного
виконавця.

Нетішинський міський суд Хмельницької
області постановою від 27.11.2013 року в
задоволенні адміністративного позову
відмовив.

Не погоджуючись з таким рішенням суду
першої інстанції, позивачем подано
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та задовільнити позовні
вимоги.

В судове засідання учасники процесу не
з'явилися, будучи належним чином
повідомленими, що не перешкоджає
слуханню спірного питання відповідно
до вимог частини 4 статті 196 КАС України.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні -не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до п. 2 ч.
1 ст. 197 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, з наступних
підстав.

З матеріалів справи встановлено, що
23.08.2013 року головним державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в Хмельницькій
області винесено постанову по
виконавчому провадженню №37214178 про
накладення штрафу за невиконання
рішення суду за виконавчим листом №
2а-2211/426/11, виданим 15.01.2013 року
Нетішинським міським судом
Хмельницької області.

Даний виконавчий лист передбачав
зобов'язання управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Нетішинської
міської ради провести перерахунок на
користь ОСОБА_2 грошової допомоги на
оздоровлення як евакуйованій у 1986 році
із зони відчуження 2 категорії згідно
ст.48 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян,які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»,а саме, що її розмір
становить три мінімальних заробітних
плати на момент виплати з врахуванням
проведеної виплати, та виплати
недоплачену суму допомоги на
оздоровлення.

При цьому колегія суддів погоджується
з висновком суду першої інстанції щодо
безпідставності доводів викладених у
позовній заяві щодо неправомірності
накладення штрафу за невиконання
рішення суду та відповідно відсутності
підстав для скасування вищевказаної
постанови про накладення штрафу, з
наступних підстав.

Відповідно до статті 19 Конституції
України передбачено, що органи
державної влади, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

На органи Державної виконавчої служби
покладено функції з примусового
виконання рішень.

Примусове виконання судового рішення
передбачає вчинення державним
виконавцем ряду процесуальних та
виконавчих дій, прийняття певних
рішень, які можуть бути оскаржені в
судовому порядку.

В силу частини 1 статті 11 Закону України
"Про виконавче провадження" державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до статті 75 Закону України
"Про виконавче провадження", після
відкриття виконавчого провадження за
виконавчим документом, що зобов'язує
боржника вчинити певні дії або
утриматися від їх вчинення, державний
виконавець перевіряє виконання
рішення не пізніше ніж на наступний
день після закінчення строку,
встановленого частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного
виконання рішення. Якщо рішення
підлягає негайному виконанню, його
виконання перевіряється не пізніше
наступного робочого дня після
відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання зазначених вимог
без поважних причин державний
виконавець накладає на боржника штраф
відповідно до статті 89 цього Закону і
не пізніше п'яти робочих днів з дня його
накладення повторно перевіряє стан
виконання рішення.

Якщо рішення не виконано і виконання
може бути проведено без участі
боржника, державний виконавець
організовує виконання відповідно до
повноважень, наданих йому законом, та
вносить подання (повідомлення)
правоохоронним органам для
притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом.
При цьому на боржника повторно
накладається штраф у порядку,
встановленому статтею 89 цього Закону.

У разі якщо виконати рішення без участі
боржника неможливо, державний
виконавець накладає на боржника штраф
відповідно до статті 89 цього Закону та
вносить подання (повідомлення)
правоохоронним органам для
притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом,
після чого виносить постанову про
закінчення виконавчого провадження,
яка затверджується начальником
відділу, якому безпосередньо
підпорядкований державний виконавець,
і повертає виконавчий документ до суду
чи іншого органу (посадової особи), що
його видав.

Державний виконавець під час виконання
рішення про заборону вчиняти певні дії
або про утримання від вчинення певних
дій доводить до відома боржника
резолютивну частину такого рішення,
про що складає відповідний акт. Після
складення акта виноситься постанова
про закінчення виконавчого
провадження.

Відповідно до статті 89 Закону України
"Про виконавче провадження", у разі
невиконання без поважних причин у
встановлений державним виконавцем
строк рішення, що зобов'язує боржника
виконати певні дії, та рішення про
поновлення на роботі державний
виконавець виносить постанову про
накладення штрафу на боржника - фізичну
особу від десяти до двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян; на посадових осіб - від
двадцяти до сорока неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян; на
боржника - юридичну особу - від сорока
до шістдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян та
встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення
боржником без поважних причин
державний виконавець у тому ж порядку
накладає на нього штраф у подвійному
розмірі та звертається до
правоохоронних органів з поданням
(повідомленням) про притягнення
боржника до кримінальної
відповідальності відповідно до закону.

Обов'язковість судових рішень
безпосередньо закріплена в
Конституції України та не потребує
додаткового закріплення у судовому
рішенні.

Так, у відповідності до частини 5 статті
124 Конституції України судові рішення
ухвалюються судами іменем України і є
обов'язковими до виконання на всій
території України.

Згідно зі статтею 255 КАС України,
постанова або ухвала яка набрала
законної сили, є обов'язковою для осіб,
які беруть участь у справі, для їхніх
правонаступників, а також для всіх
органів, підприємств, установ та
організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України.
Умисне невиконання службовою особою
вироку, рішення, ухвали, постанови суду,
що набрали законної сили, або
перешкоджання їх виконанню, являється
ознакою складу злочину передбаченого
статтею 382 Кримінального кодексу
України як невиконання судового
рішення.

Колегія суддів зазначає, що згідно з
пунктом 38 рішення Європейського суду з
прав людини від 29 червня 2004 року по
справі "Жовнер проти України" державний
орган не може посилатися на
відсутність коштів, щоб не виплачувати
борг, підтверджений судовим рішенням.
Відповідно до пункту 29 рішення
Європейського суду з прав людини від
13.07.2006 року по справі " Васильєв проти
України" виконання рішення щодо
боржника залишається обов'язком
держави.

Між тим, з матеріалів справи не
встановлено, що неможливість виконання
судового рішення підтверджується
будь-якими доказами. Лист скаржника про
відсутність бюджетних коштів самі по
собі не підтверджують цього факту,
таким чином посилання апелянта на
неможливість реального виконання
рішення суду, а також на те, що ним
здійснені всі можливі заходи по
виконанню рішення, виконання якого на
думку позивача від нього не залежить не
свідчить про наявність поважних причин
через які позивач не може виконати
рішення суду. Посилання скаржника на
неможливість виконання рішень суду у
зв'язку з відсутністю бюджетних коштів
щодо реалізації виплати грошової
допомоги, колегія суддів вважає також
необґрунтованими, оскільки держава
повинна виконувати взяті на себе
зобов'язання та не може посилатися на
власне порушення зобов'язань для
запобігання відповідальності.

Адже, відсутність коштів для виплати,
стягнутої за рішенням суду, допомоги не
може бути підставою для невиконання
рішень суду, оскільки судові рішення є
обов'язковими до виконання на всій
території України.

Колегія суддів бере до уваги також те,
що відповідно до пункту 1 постанови
Пленуму Вищого адміністративного суду
України № 2 від 06 березня 2008 року "Про
практику застосування
адміністративними судами окремих
положень Кодексу адміністративного
судочинства України під час розгляду
адміністративних справ" у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень належить перевіряти, чи
прийняті (вчинені) вони: на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України; обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення
(вчинення дії).

Доводи апеляційної скарги не
спростовують вищевказаних висновків
суду.

Колегія суддів зазначає, що відповідно
до статті 159 КАС України судове рішення
повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене судом на підставі повно і
всебічно з'ясованих обставин у
адміністративній справі,
підтверджених такими доказами, які
були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до статті 200 КАС
України суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні, колегія
суддів приходить до висновку, що судом
першої інстанції було вірно
встановлено фактичні обставини справи,
надано належну оцінку дослідженим
доказам, прийнято законне та
обґрунтоване рішення у відповідності з
вимогами матеріального та
процесуального права.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, апеляційну
скаргу належить залишити без
задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Нетішинської
міської ради, - залишити без
задоволення, а постанову Нетішинського
міського суду Хмельницької області від
27 листопада 2013 року, - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі
03 лютого 2014 року .

Головуючий
Совгира Д. І.

Судді
Курко О. П.

Матохнюк Д.Б.