Справа № 815/4530/13-а
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2014-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2014 р.м.ОдесаСправа № 815/4530/13-а

Категорія: 3.4 Головуючий в 1 інстанції:
Вовченко О. А.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

судді - Градовського Ю.М.,

судді - Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1
на постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 8 липня 2013р.
в справі за позовом ОСОБА_1 до Державної
Міграційної Служби України про
скасування рішення, зобов'язання
вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

17.06.2013р. ОСОБА_1 звернувся до Одеського
окружного адміністративного суду з
позовом до Державної міграційної
служби України (далі - ДМС) про визнання
нечинним та скасування рішення № 258-13
від 22.04.2013р. про відмову у визнанні
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту про визнання
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту; а також
зобов'язання прийняти рішення про
визнання біженцем. Обґрунтовуючи свої
вимоги позивач посилався на те, що є
громадянином Камеруну, але не бажає
користуватись захистом своєї країни,
оскільки є членом опозиційної партії
Камеруну, через що може стати жертвою
переслідування з боку владних
структур. Позивач в 2005 році приймав
участь у мітингу, після чого його було
оголошено в розшук. В разі повернення
до Камеруну життю та здоров'ю позивача
буде погрожувати небезпека. Проте,
звернувшись до міграційної служби,
позивачу було відмовлено в наданні
статусу біженця або особи, яка потребує
додаткового захисту. З вищевикладених
причин позивач вважає зазначене
рішення необґрунтованим та просить
скасувати із прийняттям позитивного.

Відповідач заперечував проти
задоволення позовних вимог, оскільки
вважав надану позивачем інформацію про
погрозу його життю суперечливою та
сумнівною, яка, навпаки, свідчить про
прагнення іноземця покинути свою
країну в пошуках кращого життя.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 8 липня 2013р.
в задоволенні позовних вимог
відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач ставить
питання про скасування судового
рішення в зв'язку з тим, що воно
постановлено з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

В зв'язку із неявкою сторін, які
належним чином були повідомлені про
дату, час і місце судового засідання,
відповідно п.2 ч. 1 ст. 197 КАС України,
справа розглядається в порядку
письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши
доводи апеляційної скарги, матеріали
справи, перевіривши правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального і процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
з матеріалів справи вбачається
наступне.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1р.н., є громадянином
Камеруну, за національністю -
камерунець, за віросповіданням -
християнин-католик. В 2005 році позивач
покинув країну з метою навчання в
Одеській національній морській
академії. Проте, через загострення
політичної ситуації в Камеруні, яка
сталася після президентських виборів
09.10.2011р., позивач побоюється
повертатися до країни, оскільки його
батько в 2011 та в 2012 роках
заарештовувався через свою діяльність
у партії UPS (Union des population du Cameruon).

9 квітня 2012р. ОСОБА_1 звернувся до
управління у справах біженців ГУ ДМС
України в Одеській області з заявою №
134 про визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту (а.с.28)

Наказом управління у справах біженців
ГУ ДМС України в Одеській області № 34
від 4 травня 2012р. вирішено здійснити
оформлення необхідних документів для
вирішення питання щодо надання статусу
біженця або тимчасового захисту
біженця позивачу (а.с.52)

5 лютого 2013р. управлінням у справах
біженців ГУ ДМС України в Одеській
області прийнято висновок по справі №
ODS 12/135, яким вважається за можливим
відмовити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1р., у
визнанні біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту, на
підставі абз.4 п. 1 ст. 6 Закону України
«Про біженців та осіб, які потребують
додаткового або тимчасового захисту»
(а.с.95-99)

22 квітня 2013р. Державна міграційна
служба України прийняла рішення № 208-13
про відмову ОСОБА_1 у визнанні біженцем
або особою, яка потребує додаткового
захисту (а.с.101)

13 червня 2013р. іноземець отримав
повідомлення № 87 про відмову у
визнанні біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту (а.с.100)

Відмовляючи в наданні статусу
біженця, відповідач на підставі
наданої позивачем інформації прийшов
до висновку, що вона є необґрунтованою.
Особа не є біженцем в розумінні
Конвенції 1951 року, а також не підпадає і
під надання додаткової форми захисту
відповідно до Директиви Ради
Європейського Союзу 2001/55/ЄС від 20.07.2001р.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції погодився з
рішенням відповідача про
правомірність відмови позивачу в
наданні статусу біженця та зазначив, що
суперечливі твердження, які надає
позивач на доказ того, що в Камеруні
йому загрожує небезпека, не можуть бути
доказом переслідувань або існування
загрози переслідувань позивача в
країні його громадянської належності,
оскільки вони є непереконливими і не
доводять переслідувань або існування
загрози переслідувань заявника в
країні його громадянської належності.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Відповідно до положень ст.1 Міжнародної
конвенції про статус біженців від
28.07.1951 року, абз.2 ст.1 Закону України "Про
біженців" під цією особою визначають
особу, яка не є громадянином країни
прибуття, внаслідок ґрунтовних
побоювань стати жертвою переслідувань
за ознаками раси, віросповідання,
національності, громадянства
(підданства), належності до певної
соціальної групи або політичних
переконань, перебуває за межами країни
своєї громадянської належності та не
може користуватися цим захистом
внаслідок таких побоювань, або, не
маючи громадянства (підданства) і
перебуваючи за межами країни свого
попереднього постійного проживання, не
може чи не бажає повернутися до неї
внаслідок зазначених побоювань.

Аналогічне визначення терміну
біженець, міститься і в статті 1 Закону
України "Про біженців та осіб, які
потребують додаткового або
тимчасового захисту".

Зі змісту анкети-заяви позивача від 9
квітня 2012р. року вбачається, що батько
позивача був двічі заарештований, а
сааме: в листопаді 2011р. (на протязі 2
тижнів), а також наприкінці січня 2012р.
(на протязі 1 тижня) (а.с.28) В протоколі
співбесіди від 4 травня 2012р. позивач
вже зазначив, що його батько був
заарештований наприкінці 2011р. строком
на 2 тижні, а також наприкінці лютого
2012р. (на протязі 2 тижнів) (а.с.47) В
повторному протоколі співбесіди від 4
лютого 2013р. позивач знов повідомив іншу
інформацію про час та період затримки
батька (а.с. 63)

Позивач покинув країну походження
офіційно літаком в 2005 році, з метою
навчання, але звернувся до
міграційного органу лише в 2012р. В
заяві-анкеті, а також під час співбесід
позивач зазначає, що як член партії UPC,
при поверненні на батьківщину він може
переслідуватись. Однак, при цьому,
особисто відносне себе він погроз
ніколи не отримував, його ніхто не
переслідував та не заарештовував.

Суперечливі твердження, які надає
позивач на доказ того, що в Камеруні
йому загрожує небезпека, не можуть бути
доказом переслідувань або існування
загрози переслідувань позивача в
країні його громадянської належності,
оскільки вони є непереконливими і не
доводять переслідувань або існування
загрози переслідувань заявника в
країні його громадянської належності.

Зазначені позивачем у матеріалах
справи факти не дають підстав вважати,
що він переслідувався в Камеруні як
конвенційний біженець.

З посиланнями апелянта на те, що
повернення позивача в країну
походження у даний час буде
загрожувати йому реальною небезпекою,
або жорстоким чи нелюдським
поводженням, і в такому разі це буде
порушенням ст.3 Конвенції про захист
прав людини та основних свобод, 1950 року,
колегія суддів погодитися не може,
оскільки, як на момент прийняття
відповідачем рішення про відмову в
наданні позивачу статусу біженця, так і
на даний час наявна інформація про
країну походження позивача не
підтверджує наявність тих факторів
ризику, на які вказує позивач.

З огляду на наведені правові норми та
встановлені судом першої інстанції
обставини справи, колегія суддів
приходить до висновку про
обґрунтованість і законність
оскаржуваного рішення відповідача, яке
прийняте з дотриманням вимог
національного законодавства, актів
міжнародного права у справах захисту
прав та свобод людини. Цим рішенням
обґрунтовано відмовлено в оформленні
документів для вирішення питання щодо
надання статусу біженця.

Оцінюючи викладене в сукупності,
судова колегія вважає, що суд першої
інстанції порушень матеріального і
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, а наведені в скарзі
доводи правильність висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без
задоволення.

Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 8 липня 2013р.
в справі за позовом ОСОБА_1 до Державної
Міграційної Служби України про
скасування рішення, зобов'язання
вчинити певні дії - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням
апеляційної інстанції.

Головуючий:
Н.В.Вербицька

Суддя:
Ю.М.Градовський

Суддя:
К.В.Кравченко