Справа № 817/2701/13-а
Суддя: Хаюк С.М.
Дата ухвалення: 2014-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Гудима
Суддя-доповідач:Хаюк С.М.
УХВАЛА

іменем України

"29" січня 2014 р.
Справа № 817/2701/13-а

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Хаюка С.М.

суддів:
Бондарчука І.Ф.

Моніча Б.С.,

розглянувши в письмовому провадженні у
м.Житомирі апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
м.Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області на
постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від "17" жовтня
2013 р. у справі за позовом Управління
капітального будівництва виконавчого
комітету Рівненської міської ради до
Державної податкової інспекції у
м.Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області про
визнання протиправними дій, визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення - рішення ,

ВСТАНОВИВ:

Управління капітального будівництва
виконавчого комітету Рівненської
міської ради звернулося до суду з
позовом до Державної податкової
інспекції у м.Рівному Рівненської
області Державної податкової служби
про визнання протиправними дій,
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
№ від 15.08.2012 року.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 17.10.2013 року
позов задоволено повністю.

Визнано протиправним дії Державної
податкової інспекції у м.Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області щодо проведення
невиїзної документальної (камеральної)
перевірки своєчасності сплати
узгодженого податкового зобов'язання
до бюджету, за наслідками якої складено
акт за №352 від 27.07.2012 року.

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
м.Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області форми
"Ш" за № від 15.08.2012 року, згідно з
яким Управління капітального
будівництва виконавчого комітету
Рівненської міської ради зобов'язано
сплатити штраф у сумі 10089,10 грн.

Присуджено на користь позивача
Управління капітального будівництва
виконавчого комітету Рівненської
міської ради із Державного бюджету
України судовий збір у розмірі 149,11 грн.

Не погоджуючись з даною постановою
податкова інспекція звернулась з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову постанову,
якою у позові відмовити .

Представники сторін в засідання суду
не з'явились, хоча про дату, час та місце
проведення судового засідання були
повідомлені належним чином, про що
свідчать повідомлення про вручення
сторонам рекомендованою
кореспонденцією судових повісток та
копій ухвал суду.

З врахуванням приписів статей 196,197 КАС
України, розгляд апеляційної скарги
здійснюється судовою колегією в
порядку письмового провадження.

Розглянувши справу в межах, визначених
ст. 195 КАС України, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши доводи
апеляційної скарги, матеріали справи,
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 03.06.1999 року
державним реєстратором виконавчого
комітету Рівненської міської ради УКБ
ВК РМР зареєстроване юридичною особою,
що підтверджується копією свідоцтва
про державну реєстрацію юридичної
особи та копією довідки з Єдиного
державного реєстру підприємств та
організацій України (а.с.5,6-7). Позивач
перебуває на обліку в ДПІ у м.Рівному з
24.10.1996 року за №088/0037, про що свідчить
копія довідки про взяття на облік
платника податків №29-16/4611 від 30.01.2009
року (а.с.8).

20.12.2011 року УКБ ВК РМР подало до
податкового органу податкову
декларацію з податку на додану
вартість за листопад 2011 року (а.с.11-22).
Відповідно до рядка 25 даної декларації
«Сума податку на додану вартість, яка
підлягає нарахуванню та сплаті в
бюджет за підсумками поточного
звітного (податкового) періоду з
урахуванням залишку від'ємного
значення попереднього звітного
періоду (рядок 18-рядок 21)» сума податку
на додану вартість становить 137019 грн.

29.12.2011 року позивачем було сплачено
податок на додану вартість в сумі 35988
грн., що підтверджується платіжним
дорученням №863 від 29.12.2011 року (а.с.23).

11.01.2012 року УКБ ВК РМР подало до
податкового органу уточнюючий
розрахунок податкових зобов'язань з
податку на додану вартість у зв'язку з
виправленням самостійно виявлених
помилок за листопад 2011 року. Згідно з
рядком 25 даного розрахунку «Сума
податку на додану вартість, яка
підлягає нарахуванню та сплаті в
бюджет за підсумками поточного
звітного (податкового) періоду з
урахуванням залишку від'ємного
значення попереднього звітного
періоду (рядок 18-рядок 21)» різниця
становить «-» 137019 грн.

Станом на 11.01.2012 року у позивача виникла
переплата з податку на додану вартість
в сумі 35922,35 грн., що підтверджується
обліковою карткою платника податку
(а.с.61).

27.07.2012 року посадовою особою
податкового органу проведено невиїзну
документальну (камеральну) перевірку
своєчасності сплати узгодженого
податкового зобов'язання до бюджету, за
результатами якої складено акт №352 ,
згідно висновків якого позивачем в
порушення вимог п.203.2 ст.203 Податкового
кодексу України допущено порушення
граничного строку сплати грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість за листопад 2011 року (а.с.9).

На підставі акта перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення № від 15.08.2012
року, яким до УКБ ВК РМР застосовано
штраф у розмірі 10% в сумі 10089,10 грн. за
платежем податок на додану вартість
(а.с.10).

Задовольняючи позовні вимоги , суд
першої інстанції виходив з того , що
подання уточнюючих розрахунків тягне
за собою зміну раніше задекларованих
податкових зобов'язань, в даному
випадку шляхом їх зменшення у зв'язку
із виявленою помилкою, і ніяким чином
не може бути прирівнено до поняття
«погашення податкового боргу».

Твердження відповідача, викладене у
висновках акту перевірки від 27.02.2012
року щодо порушення позивачем вимог
п.203.2 ст.203 Податкового кодексу України,
не знайшли свого підтвердження під час
судового розгляду та спростовуються
матеріалами справи. Жодних належних та
допустимих доказів зворотного
відповідач суду не надав, а тому
застосування відповідачем до УКБ ВК
РМР штрафу в сумі 10089,10 грн. за порушення
строків сплати узгодженого грошового
зобов'язання, згідно з ст.126 Податкового
кодексу України - безпідставне.

Колегія суддів погоджується з
позицією суду першої інстанції,
враховуючи наступне.

Відповідно до п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20
Податкового кодексу України органи
державної податкової служби мають
право проводити перевірки платників
податків (крім Національного банку
України) в порядку, встановленому цим
Кодексом.

Згідно з п.75.1 Податкового кодексу
України органи державної податкової
служби мають право проводити
камеральні, документальні (планові або
позапланові; виїзні або невиїзні) та
фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки
проводяться органами державної
податкової служби в межах їх
повноважень виключно у випадках та у
порядку, встановлених цим Кодексом, а
фактичні перевірки - цим Кодексом та
іншими законами України, контроль за
дотриманням яких покладено на органи
державної податкової служби.

Камеральною вважається перевірка, яка
проводиться у приміщенні органу
державної податкової служби виключно
на підставі даних, зазначених у
податкових деклараціях (розрахунках)
платника податків

В силу вимог п.200.10 ст. 200 Податкового
кодексу України протягом 30 календарних
днів, що настають за граничним терміном
отримання податкової декларації,
податковий орган проводить камеральну
перевірку заявлених у ній даних.

З матеріалів справи вбачається, що
27.07.2012 року посадовими особами
податкового органу проведено
камеральну перевірку своєчасності
сплати УКБ ВК РМР узгодженого
податкового зобов'язання за податковою
декларацією №153558 від 20.12.2011 року, за
результатами якої складено акт №352.

Таким чином, відповідачем порушено
строк для проведення камеральної
перевірки податкової звітності з
податку на додану вартість за листопад
2011 року, визначений п.200.10 ст.200
Податкового кодексу України

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
відповідач, здійснивши 27.07.2012 року
камеральну перевірку податкової
звітності платника податку на додану
вартість за листопад 2011 року, діяв не на
підставі, не в межах повноважень та не в
спосіб, визначений чинним
законодавством, а тому такі дії
податкового органу є протиправними.

Крім того, податкове
повідомлення-рішення № від 15.08.2012
року базується на висновках
податкового органу про порушення
граничного строку сплати грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість за листопад 2011 року та
ґрунтуються на порушеннях позивачем
вимог п.203.2 ст.203 Податкового кодексу
України.

В той же час із матеріалів справи
вбачається, що 20.12.2011 року УКБ ВК РМР
подало до податкового органу податкову
декларацію з податку на додану
вартість за листопад 2011 року (а.с.11-22).
Відповідно до рядка 25 даної декларації
«Сума податку на додану вартість, яка
підлягає нарахуванню та сплаті в
бюджет за підсумками поточного
звітного (податкового) періоду з
урахуванням залишку від'ємного
значення попереднього звітного
періоду (рядок 18-рядок 21)» сума податку
на додану вартість становить 137019 грн.

29.12.2011 року позивачем було сплачено
податок на додану вартість в сумі 35988
грн., що підтверджується платіжним
дорученням №863 від 29.12.2011 року (а.с.23).

11.01.2012 року УКБ ВК РМР подало до
податкового органу уточнюючий
розрахунок податкових зобов'язань з
податку на додану вартість у зв'язку з
виправленням самостійно виявлених
помилок за листопад 2011 року. Згідно з
рядком 25 даного розрахунку «Сума
податку на додану вартість, яка
підлягає нарахуванню та сплаті в
бюджет за підсумками поточного
звітного (податкового) періоду з
урахуванням залишку від'ємного
значення попереднього звітного
періоду (рядок 18-рядок 21)» різниця
становить «-» 137019 грн.

Таким чином, станом на 11.01.2012 року у
позивача виникла переплата з податку
на додану вартість в сумі 35922,35 грн., що
підтверджується обліковою карткою
платника податку (а.с.61).

Згідно з пп. 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України податкове зобов'язання
- сума коштів, яку платник податків, у
тому числі податковий агент, повинен
сплатити до відповідного бюджету як
податок або збір на підставі, в порядку
та строки, визначені податковим
законодавством (у тому числі сума
коштів, визначена платником податків у
податковому векселі та не сплачена в
установлений законом строк).

Пунктом 54.1 ст. 54 Податкового кодексу
України передбачено, що крім випадків,
передбачених податковим
законодавством, платник податків
самостійно обчислює суму податкового
та/або грошового зобов'язання та/або
пені, яку зазначає у податковій (митній)
декларації або уточнюючому розрахунку,
що подається контролюючому органу у
строки, встановлені цим Кодексом. Така
сума грошового зобов'язання та/або пені
вважається узгодженою.

В силу вимог ст.203 Податкового кодексу
України податкова декларація
подається за базовий звітний
(податковий) період, що дорівнює
календарному місяцю, протягом 20
календарних днів, що настають за
останнім календарним днем звітного
(податкового) місяця.

Платник податку зобов'язаний
самостійно сплатити суму податкового
зобов'язання, зазначену у поданій ним
податковій декларації, протягом 10
календарних днів, що настають за
останнім днем відповідного граничного
строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї
статті для подання податкової
декларації.

Відповідно до пунктів 1 та 2 ст.50
Податкового кодексу України у разі
якщо у майбутніх податкових періодах (з
урахуванням строків давності,
визначених статтею 102 цього Кодексу)
платник податків самостійно виявляє
помилки, що містяться у раніше поданій
ним податковій декларації (крім
обмежень, визначених цією статтею), він
зобов'язаний надіслати уточнюючий
розрахунок до такої податкової
декларації за формою чинного на час
подання уточнюючого розрахунку.

Платник податків має право не подавати
такий розрахунок, якщо відповідні
уточнені показники зазначаються ним у
складі податкової декларації за
будь-який наступний податковий період,
протягом якого такі помилки були
самостійно виявлені.

Колегія суддів вважає , що позивач,
виявивши помилки, що містяться у раніше
поданій ним податковій декларації,
правомірно надіслав уточнюючий
розрахунок податкових зобов'язань з
податку на додану вартість та зменшив
свої зобов'язання зі сплати податку на
додану вартість за листопад 2011 року.

Згідно з абзацом першим п. 126. 1 ст. 126
Податкового кодексу України у разі
якщо платник податків не сплачує
узгоджену суму грошового зобов'язання
та/або авансових внесків з податку на
прибуток підприємств протягом строків,
визначених цим Кодексом, такий платник
податків притягується до
відповідальності у вигляді штрафу у
таких розмірах:

- при затримці до 30 календарних днів
включно, наступних за останнім днем
строку сплати суми грошового
зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків
погашеної суми податкового боргу;

- при затримці більше 30 календарних
днів, наступних за останнім днем строку
сплати суми грошового зобов'язання, - у
розмірі 20 відсотків погашеної суми
податкового боргу.

Із наведеної норми слідує, що штраф
нараховується на суму невчасно
погашеного податкового боргу.

Відповідно до пп. 14.1.175 п.14.1 ст.14
Податкового кодексу України
податковий борг - сума узгодженого
грошового зобов'язання (з урахуванням
штрафних санкцій за їх наявності), але
не сплаченого платником податків у
встановлений цим Кодексом строк, а
також пеня, нарахована на суму такого
грошового зобов'язання.

В силу вимог пп.14.1.152 п.14.1 ст.14
Податкового кодексу України погашення
податкового боргу - зменшення
абсолютного значення суми такого
боргу, підтверджене відповідним
документом.

Згідно з ст. 87 Податкового кодексу
України джерелами самостійної сплати
грошових зобов'язань або погашення
податкового боргу платника податків є
будь-які власні кошти, у тому числі ті,
що отримані від продажу товарів (робіт,
послуг), майна, випуску цінних паперів,
зокрема корпоративних прав, отримані
як позика (кредит), та з інших джерел, з
урахуванням особливостей, визначених
цією статтею, а також суми надміру
сплачених платежів до відповідних
бюджетів.

Джерелами погашення податкового боргу
платника податків є будь-яке майно
такого платника податків з урахуванням
обмежень, визначених цим Кодексом, а
також іншими законодавчими актами.

З системного аналізу наведених норм
випливає, що податковий борг, про який
йде мова в ст.126 Податкового кодексу
України, може бути погашено коштами та
іншим майном (майновими правами)
платника податків.

Отже, податковий борг не може бути
погашений шляхом подання уточнюючих
розрахунків із зазначенням в них
меншої суми податкових зобов'язань
аніж ті суми, які були задекларовані
раніше.

Таким чином, подання УКБ ВК РМР у
відповідності до вимог ст.50
Податкового кодексу України,
уточнюючого розрахунку від 11.01.2012 року,
яким зменшено суму самостійно
визначеного грошового зобов'язання, не
є тотожним поняттю «погашення
податкового боргу», тобто сплатою
боргу з податку на додану вартість за
рахунок майна платника податків.

При цьому подання уточнюючих
розрахунків тягне за собою зміну
раніше задекларованих податкових
зобов'язань, в даному випадку шляхом їх
зменшення у зв'язку із виявленою
помилкою, і ніяким чином не може бути
прирівнено до поняття «погашення
податкового боргу».

Колегія суддів прийшла до висновку, що
суд першої інстанції, дослідивши в
судовому засіданні надані сторонами
по справі докази, обґрунтовано
задовольнив позовні вимоги, так як
твердження відповідача, викладене у
висновках акту перевірки від 27.02.2012
року щодо порушення позивачем вимог
п.203.2 ст.203 Податкового кодексу України,
не знайшли свого підтвердження під час
судового розгляду та спростовуються
матеріалами справи, а тому
застосування відповідачем до УКБ ВК
РМР штрафу в сумі 10089,10 грн. за порушення
строків сплати узгодженого грошового
зобов'язання, згідно з ст.126 Податкового
кодексу України є безпідставним.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Оскільки постанову Рівненським
окружним адміністративним судом
винесено відповідно до позовних вимог
з правильним застосуванням норм
матеріального та процесуального права
і суд дав правильну оцінку обставинам
справи, то колегія суддів апеляційної
інстанції не знаходить підстав, які
могли б призвести до зміни чи
скасування рішення суду першої
інстанції у даній справі.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, а тому її
потрібно залишити без задоволення, а
постанову суду без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м.Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області залишити без
задоволення, а постанову Рівненського
окружного адміністративного суду від
"17" жовтня 2013 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
С.М.Хаюк

судді:
І.Ф.Бондарчук

Б.С. Моніч

З оригіналом згідно: суддя
________________________________ С.М.Хаюк

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Управління
капітального будівництва виконавчого
комітету Рівненської міської ради вул.
Лермонтова, 6,м.Рівне,33000

3- відповідачу/відповідачам: Державна
податкова інспекція у м.Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області
вул.Відінська,8,м.Рівне,33023