Справа № 811/3242/13-а
Суддя: Н.В. Чубара
Дата ухвалення: 2014-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
-------------------------------
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2014 року

Справа № 811/3242/13-а

Кіровоградський окружний
адміністративний суд

у складі: головуючого -судді - Чубари
Н.В.

секретар судового засідання - Черна О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Кіровограді
справу за адміністративним позовом
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до
Долинської ОДПІ ГУ Міндоходів у
Кіровоградській області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення - рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1
(далі - позивач, ФОП ОСОБА_1.) звернулась
до Кіровоградського окружного
адміністративного суду з позовом до
Долинської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Кіровоградській області (далі -
відповідач, Долинська ОДПІ), з
урахуванням ухвали про роз'єднання
позовних вимог в самостійні
провадження, з вимогою визнати
протиправним та скасування
податкового повідомлення - рішення
№ від 04.07.2013 року.

В обґрунтування адміністративного
позову позивач зазначив, що викладені в
акті фактичної перевірки від 18.06.2013
року № 10/11/28/22/НОМЕР_1 порушення Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахунків операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» не відповідають
фактичним обставинам, у зв'язку із чим
притягнення позивача до
відповідальності оскаржуваним
податковим повідомленням-рішенням є
неправомірним.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги із викладених
вище підстав підтримав у повному
обсязі та просив задовольнити позов.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги не визнав у
повному обсязі, в задоволенні позову
просив відмовити, зазначивши, що
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення винесено в межах
правового поля, при наявності порушень
позивачем законодавства про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг, у зв'язку із чим підстави для
задоволення позову відсутні.

На підставі ч. 3 ст. 160 КАС України в
судовому засіданні 22.01.2014 р.
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови. Виготовлення
постанови у повному обсязі відкладено
до 28.01.2014 р., про що оголошено в судовому
засіданні після проголошення вступної
та резолютивної частини постанови з
урахуванням вимог ч. 2 ст. 167 КАС України.

Заслухавши представників позивача та
відповідача, дослідивши у судовому
засіданні надані сторонами докази,
оцінивши їх за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному та об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач є
фізичною особою - підприємцем, що
підтверджується свідоцтвом про
державну реєстрацію фізичної особи -
підприємця серії НОМЕР_2 (а.с.14).

Посадовими особам податкового органу
було проведено фактичну перевірку
господарської одиниці -
складу-магазину, розташованого за
адресою - АДРЕСА_1, що належить суб'єкту
господарської діяльності ФОП ОСОБА_1,
за результатами якої складено акт
№10/11/28/22/НОМЕР_1 від 18.06.2013 року (а.с.47-48).

Вказаним актом зафіксовано наступні
порушення:

- проведення розрахункових операцій
через РРО без використання режиму
попереднього програмування
найменування товарів (послуг), цін
товарів (послуг) та обліку їх кількості,
а саме в ході аналізу контрольної
стрічки надрукованої РРО від 12.06.2013
року прайс-листа продовольчих товарів,
що реалізуються складом-магазином на
АДРЕСА_1 встановлено, що фіскальні
касові чеки на реалізовані товари
друкуються без попереднього
зазначення в них таких обов'язкових
реквізитів, як найменування одиниці
реалізованого товару, одиниці вартості
(ціни) товару та кількості
реалізованого товару. В фіскальних
касових чеках друкуються лише група
реалізованого товару («Продукти») та їх
загальна вартість;

- встановлено не проведення
розрахункових операцій за готівку
через РРО на повну суму покупки з
роздрукуванням відповідних
розрахункових операцій, при цьому
покупцям, які отримували товари не
видався розрахунковий документ
встановленої форми на повну суму
проведеної операції, а саме - в ході
аналізу контрольної стрічки
надрукованої РРО від 12.06.2013р. виявлено,
що при реалізації товарів зі
складу-магазину по АДРЕСА_2 та оплатою
готівкою за них через РРО , що
знаходиться в касі складу - магазину по
АДРЕСА_1 в фіскальних касових чеках
відсутні обов'язкові реквізити:
найменування та кількість товару,
вартість одиниці виміру товару
(послуги). Тобто фіскальні касові чека
на реалізований товар за 12.06.2013 року не
є розрахунковими документами, оскільки
в них відсутні вищезазначені
обов'язкові реквізити;

- в ході перевірки та аналізу
прибуткових накладних на товар, що
реалізується на складі - магазині по
АДРЕСА_2 та книги обліку доходів і
витрат, які веде найманий працівник на
складі - магазині (в бухгалтерії) по
АДРЕСА_1 встановлено реалізацію
товарів, які не обліковані у
встановленому порядку за місцем
реалізації та зберігання, а саме -
накладні на товар, що поступив на
склад-магазин по АДРЕСА_2 та
реалізується за готівку через РРО на
складі - магазині по АДРЕСА_1за номерами
№КФ-02325,№1677 від 3.05.2013 року відповідно
на суму отриманого товару 1603,97 грн. та
на суму товару 2115,60 грн. (без ПДВ) не
обліковані в книзі обліку доходів і
витрат, яку веде найманий працівник за
№81 (розпочата 05.04.2013);

- в ході перевірки встановлено
використання реєстратора
розрахункових операцій на
складі-магазині по АДРЕСА_1 без
використання спеціального платіжного
засобу (платіжного терміналу) при
розрахунках з покупцями;

- перевіркою встановлено, що станом на
18.06.2013 року на господарських об'єктах
підприємця зареєстровано 7 РРО, з яких
тільки 3 персоналізовано для передачі
фіскальних звітних чеків в електронній
формі бездротовими каналами зв'язку до
органів ДПС.

Таким чином, під час перевірки
встановлено порушення п. 1, 2, 3, 11 ст. 3
Закону України «Про РРО».

На підставі висновків, викладених в
акті перевірки податковим органом
прийнято податкове повідомлення -
рішення форми «С» від 04.07.2013 року
№, яким до позивача застосовано
суму штрафних (фінансових) санкцій в
розмірі 37962,18 грн. (а. с. 12), в тому числі:
за порушення п. 1, 2,3 ст. 3 Закону про РРО -
1грн., 176,78 грн.,26754,60 грн. ; за порушення п.
11 ст. 3 Закону - 85 грн. ( 5 х 17 грн.); за
порушення п. 12 ст. 3 Закону 10944,80 грн.
(5472,40 х 2). (а. с. 35-36).

Не погоджуючись із застосуванням
штрафних санкцій до позивача, остання
звернулась до суду із вказаним позовом.

Безпосередньо правові засади
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг визначені Законом України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» № 265/95-ВР від 06.07.95 р. (далі за
текстом - Закон № 265/95-ВР).

Дія Закону № 265/95-ВР поширюється на усіх
суб'єктів господарювання та їх
господарські одиниці, які здійснюють
розрахункові операції у готівковій
та/або безготівковій формі.

Відповідно до ст. 3 Закону № 265/95-ВР
суб'єкти господарювання, які
здійснюють розрахункові операції в
готівковій та/або в безготівковій
формі (із застосуванням платіжних
карток, платіжних чеків, жетонів
тощо)при продажу товарів (наданні
послуг) у сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані,
зокрема:

- відповідно до вимог п.1 проводити
розрахункові операції на повну суму
покупки (надання послуги) через
зареєстровані, опломбовані у
встановленому порядку та переведені у
фіскальний режим роботи реєстратори
розрахункових операцій з
роздрукуванням відповідних
розрахункових документів, що
підтверджують виконання
розрахункових операцій, або у випадках,
передбачених цим Законом, із
застосуванням зареєстрованих у
встановленому порядку розрахункових
книжок;

- згідно з п.2 видавати особі, яка
отримує або повертає товар, отримує
послугу або відмовляється від неї,
розрахунковий документ встановленої
форми на повну суму проведеної
операції;

- згідно п.3 застосовувати реєстратори
розрахункових операцій, що включені
до Державного реєстру реєстраторів
розрахункових операцій, з додержанням
встановленого порядку їх застосування;

- відповідно до п. 11 проводити
розрахункові операції через
реєстратори розрахункових операцій з
використанням режиму попереднього
програмування найменування, цін
товарів (послуг) та обліку їх
кількості;

- згідно з п.12 вести у порядку,
встановленому законодавством, облік
товарних запасів на складах та/або за
місцем їх реалізації, здійснювати
продаж лише тих товарів, які
відображені в такому обліку, за
винятком продажу товарів особам, які
відповідно до законодавства
оподатковуються за правилами, що не
передбачають ведення обліку обсягів
реалізованих товарів (наданих послуг).

В судовому засіданні представник
позивача пояснив, що фіскальні касові
чеки, зазначені в акті перевірки
(а.с.56-57) видавались за адресою АДРЕСА_2
під час формування покупцями
замовлення на товар, після чого ними
отримувались рахунки на оплату.
Рахунки оплачували через РРО за
адресою - АДРЕСА_1. При пред'явленні чека
РРО отримували товар та видаткову
накладну із зазначеними номенклатурою
товару, ціною та кількістю за адресою -
АДРЕСА_2.

Перевіряючими під час перевірки
зроблено висновки, що фіскальні касові
чеки на реалізований товар за 12.06.2013
року не є розрахунковими документами,
оскільки в них відсутні обов'язкові
реквізити: найменування та кількість
товару, вартість одиниці виміру товару
(послуги), чим порушено вимоги
Положення про форму та зміст
розрахункових документів,
затвердженого наказом ДПАУ від 01.12.2000р.
№614.

За порушення вимог Закону України №
265/95-ВР застосовуються визначені п.1 ст.17
цього Закону фінансові санкції у
п'ятикратному розмірі вартості
проданих товарів (наданих послуг), на
які виявлено невідповідність, в тому
числі у разі не роздрукування
відповідного розрахункового
документу.

Згідно з вказаним Законом термін
«розрахунковий документ» вживається в
такому значенні: це документ
встановленої форми та змісту (касовий
чек, товарний чек, розрахунковий
квитанція, проїзний документ тощо), що
підтверджує факт продажу (повернення)
товарів, надання послуг, отримання
(повернення) коштів, купівлі-продажу
іноземної валюти, надрукований у
випадках, передбачених цим Законом, і
зареєстрованим у встановленому
порядку РРО або заповнений вручну
(абз.15 ст.2 Закону).

Статтею 8 Закону №265/95-ВР передбачено,
що форма та зміст розрахункових
документів, встановлюються Державною
податковою адміністрацією України
(ДПА).

На виконання приписів цієї норми
Наказом ДППА України від 01.12.2000 року №614
«Про затвердження нормативно-правових
актів до Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» було затверджено Положення про
форму та зміст розрахункових операцій,
яким встановлено, що у разі відсутності
хоча б одного з реквізитів, а також
недотримання сфери призначення,
документ не є розрахунковим.

Разом з тим, зі змістом п.1 ст.17 Закону
№265/95-ВР за порушення вимог цього
Закону до суб'єктів підприємницької
діяльності, які здійснюють
розрахункові операції за товари
(послуги), за рішенням відповідних
органів державної податкової служби
України застосовуються фінансові
санкції у п'ятикратному розмірі
вартості проданих товарів (наданих
послуг) , на які виявлено
невідповідність - у разі проведення
розрахункових операцій на неповну суму
вартості товарів (наданих послуг), у
разі не проведення розрахункових
операцій через РРО, у разі не
роздрукування відповідного
розрахункового документа, що
підтверджує виконання розрахункової
операції, або проведення її без
використання розрахункової книжки.

При цьому Закон №265/95-ВР не передбачає
застосування до господарюючого
суб'єкта штрафних санкцій в разі
невідповідності розрахункового
документу вимогам Положення №614.

Водночас недолік реквізиту
розрахункового документа не
прирівняний в Положенні до відсутності
розрахункового документа.

Вказана правова позиція узгоджується з
позицією Вищого адміністративного
суду України, викладеної в постанові
від 29.10.2013 року в справі №К-36745/10.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що податковим органом неправомірно
було застосовано штрафні санкції у
розмірі 1 грн., 176,78 грн. та 26754,60 грн. за
порушення п.п.1,2,3 ст.3 Закону України
№265/95-ВР.

Щодо порушення позивачем п. 12 ст. 13
Закону № 265/95-ВР суд зазначає наступне.

Перевіряючими встановлено, що позивач
не веде в порядку, встановленому
законодавством, облік товарних запасів
за місцем їх реалізації та здійснення
продажу товарів, які відображені в
такому обліку (вартість товару), згідно
прайс-листа товарів, що реалізуються
складом-магазином ФОП ОСОБА_1, який не
облікований за місцем його реалізації
(на загальну суму 5472,40 грн.).

В судовому засіданні представник
позивача пояснив, що товар, зазначений
у прибуткових накладних №1285 та №1305 від
31.05.2013р. (а.с.201-202) знаходився не у
продажу, а на зберіганні на складі для
подальшої відправки у власні магазини.

В підтвердження даного факту
представником позивача долучено до
матеріалів справи копію договору
оренди нежитлового приміщення від
01.02.2012 року, укладеного між ФОП
ОСОБА_1.(орендар) та ТОВ «Продінвест»
(орендодавець). Відповідно до п.п.1
Договору встановлено, що орендодавцем
передано у тимчасове платне
користування орендаря нежитлові
приміщення загальною площею 1344,29 мІ, за
адресою - АДРЕСА_2 (а.с.103-107).

Відповідно до п. 12 ст. 3 Закону № 265
суб'єкти господарювання, які
здійснюють розрахункові операції в
готівковій та/або в безготівковій
формі (із застосуванням платіжних
карток, платіжних чеків, жетонів тощо)
при продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані: вести
у порядку, встановленому
законодавством, облік товарних запасів
на складах та/або за місцем їх
реалізації, здійснювати продаж лише
тих товарів, які відображені в такому
обліку, за винятком продажу товарів
особами, які відповідно до
законодавства оподатковуються за
правилами, що не передбачають ведення
обліку обсягів реалізованих товарів
(наданих послуг).

Отже позивач не позбавлений права
зберігати всі відповідні документи,
тобто вести облік товарних запасів, що
підтверджують оприбуткування товарів
не лише за місцем реалізації.

Згідно ст. 6 Закону № 265 облік товарних
запасів фізичною особою - підприємцем
ведеться у порядку, визначеному чинним
законодавством, а юридичною особою (її
філією, відділенням, іншим
відокремленим підрозділом) - у порядку,
визначеному відповідним національним
положенням (стандартом)
бухгалтерського обліку. Облік ведеться
з урахуванням особливостей,
встановлених для суб'єктів малого
підприємництва. Обов'язок із ведення
обліку товарних запасів не
застосовується до осіб, які відповідно
до законодавства оподатковуються за
правилами, що не передбачають ведення
обліку придбаних або проданих товарів.

З аналізу зазначеного вище вбачається,
що облік товарних запасів є суто
бухгалтерською категорією, тому
порядок ведення обліку товарних
запасів здійснюється на підставі норм
законодавства, що регулюють порядок
ведення бухгалтерського обліку.

Відповідно до ст. 20 Закону № 265 до
суб'єктів господарювання, що
здійснюють реалізацію товарів, які не
обліковані у встановленому порядку,
застосовується фінансова санкція у
розмірі подвійної вартості не
облікованих товарів, які не обліковані
за місцем реалізації та зберігання, за
цінами реалізації, але не менше десяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян.

Правові засади регулювання,
організації, ведення бухгалтерського
обліку та складання фінансової
звітності в Україні визначені Законом
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні".

Згідно зі ст.1 Закону бухгалтерський
облік - процес виявлення, вимірювання,
реєстрації, накопичення, узагальнення,
зберігання та передачі інформації про
діяльність підприємства зовнішнім та
внутрішнім користувачам для прийняття
рішень.

Пунктом 2 ст. 3 вказаного Закону
передбачено, що бухгалтерський облік є
обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.

Відповідно до п. п. 1,2 ст. 9 Закону
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Як вбачається з п. 3 ст. 9 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" інформація, що
міститься у прийнятих до обліку
первинних документах,
систематизується на рахунках
бухгалтерського обліку в регістрах
синтетичного та аналітичного обліку
шляхом подвійного запису їх на
взаємопов'язаних рахунках
бухгалтерського обліку. Операції в
іноземній валюті відображаються також
у валюті розрахунків та платежів по
кожній іноземній валюті окремо.

З наданого акту слідує, що податковий
орган зробив висновок про порушення
позивачем п. 12 ст. 3 Закону № 265 у зв'язку
з не наданням під час перевірки
первинних документів на товарні
запаси, що знаходилися за місцем
здійснення господарської діяльності.

У листі Державного комітету України з
питань регуляторної політики та
підприємництва № 16277 від 29.12.2009 р.
зазначено, що до документів, які є
підставою для оприбуткування товару,
як правило, належать накладні та
товарно-транспортні накладні. Такі
документи є підставою для внесення
записів до облікових бухгалтерських
реєстрів. Відсутність відповідних
первинних документів, які
підтверджують рух
товарно-матеріальних цінностей, є
порушенням установленого порядку
ведення бухгалтерського обліку.

Представник позивача в судовому
засіданні пояснив, що облік товарних
запасів на підприємстві ведеться і
надав суду копії видаткових накладних
на товар, що підтверджують належний
облік товару, що перевірявся (а.с.109-200).

Досліджуючи надані первинні документи,
суд дійшов висновку, що відповідач
передчасно встановив порушення
позивачем п.12 ст.3 Закону №265/95. Вказана
норма надає можливість підприємству
обирати де йому проводити облік
товарів: або за місцем реалізації, або
за місцем зберігання.

Більш того, відсутність первинних
документів у місці реалізації товару
не свідчать про не ведення позивачем
обліку товарних запасів відповідно до
вимог чинного законодавства, оскільки
відповідно змісту ч. 7 ст. 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні",
визначено обов'язок підприємства
забезпечувати належне зберігання
первинних документів і регістрів
бухгалтерського обліку протягом
встановленого строку.

Як наслідок, суд прийшов до висновку, що
із факту ненадання накладних на товар
під час перевірки не вбачається
нездійснення суб'єктом господарювання
обліку товарів або порушення цим
суб'єктом встановленого порядку обліку
товарних запасів на складах та/або за
місцем їх реалізації.

Суд звертає увагу, що згідно зі змістом
ст.20 Закону України "Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг" до
відповідальності за порушення вимог
п.12 ст.3 Закону України "Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг" особу може бути притягнуто лише
у тому випадку, коли облік товарів за
місцем реалізації та зберігання не
ведеться взагалі або ведеться з
порушенням встановленого порядку.

Беручи до уваги вищезазначене, суд
вважає висновки акта перевірки про
порушення позивачем вимог п.12 ст.3
Закону України "Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій в
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг" безпідставними
та такими, які зроблені без дослідження
всіх обставин здійснення
господарської діяльності позивачем.

Відповідно до ст. ст. 11, 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд згідно ст.
86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Згідно з ч.2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

В процесі розгляду справи відповідачем
не доведено суду правомірність
оскаржуваного рішення, а відтак позов
підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 94 КАС України,
суд також вважає за необхідне
присудити з Державного бюджету України
на користь ФОП ОСОБА_1 судові витрати у
розмірі 146,69 грн.

Керуючись ст.ст. 86, 94, 159-163, 167 КАС
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення -
рішення № від 04.07.2013 р. на суму 37
962,18 грн.

Присудити ФОП ОСОБА_1 (код НОМЕР_1)
судові витрати з державного бюджету в
розмірі 146,69 грн.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Постанова суду може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Кіровоградський окружний
адміністративний суд шляхом подання в
10-денний строк з дня її проголошення, а
у разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України -протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови, апеляційної скарги, копія
якої одночасно надсилається особою,
яка її подає, до суду апеляційної
інстанції.

Суддя
Н.В. Чубара