Справа № 2-а-2288/11
Суддя: Яківчик І. В.
Дата ухвалення: 2014-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Сторожинецький районний суд
Чернівецької області
Справа № 2-а-2288/11
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" лютого 2014 р.
м.Сторожинець

Сторожинецький районний суд

Чернівецької області в складі:

головуючого судді
Яківчика І.В.

при секретарі
Чокан Д.В.

за участю сторін

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Сторожинець справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 в
особі представника ОСОБА_2 до
Красноїльської селищної ради,
Сторожинецького району, Чернівецької
області, третя особа ОСОБА_3 про
скасування та визнання не чинного
частково рішення Красноїльської
селищної ради

встановив:

Позивач в особі свого
представника, звернувся в суд з
адміністративним позовом до
відповідача в якому зазначив, що він із
сім'єю проживає в АДРЕСА_1. У 2008 році він
подав до Красноїльської селищної ради
заяву про надання йому дозволу на
розробку проектів відведення
земельної ділянки для будівництва та
обслуговування літньої кухні та
автогаражу за рахунок земельної
ділянки його покійної тітки ОСОБА_4 яка
проживала по цій же вулиці в будинку
під АДРЕСА_2. Таке рішення селищною
радою було прийнято 27.06.2008 року за №
65-11/08, яким позивачу було надано
орієнтовною площею 0,10 га землі, за
рахунок присадибної земельної ділянки
покійної ОСОБА_4, але вже 27.01.2009 року
рішенням селищної ради № 23-15/09
зазначене рішення було відмінене.

На підставі акту складеного комісією
селищної ради, згідно якого комісія
вирішила передати земельну ділянку
якою користувалась покійна ОСОБА_4, у
фонд селищної ради, він знову
звернувся до ради по питанню внесення
змін до рішення № 65-11/08 та надати йому
дозвіл на розробку проекту відведення
для тих же цілей але вже за рахунок
земельного фонду ради. В цьому йому
було відмовлено рішенням ради № 68-17/09
від 03.06.2009 року, яким було залишено в
силі рішення ради про відміну рішення
№ 65-11/08 та роз'яснено, що вилучення
землі проводиться в установленому
порядку.

Його наступна заява від 19.07.2010 року, з
приводу внесення змін в рішення № 65-11/08,
була лише частково задоволена і у
третьої особи ОСОБА_3 було вилучено
земельну ділянку площею 0,2 га, яка і
передана йому для будівництва і
обслуговування літньої кухні та
автогаражу. Вказане рішення, в
подальшому рішенням від 11.03.2011 року №
40-03/11, було залишене в силі. Позивач
оскаржив в суді ці рішення, які
постановою Сторожинецького райсуду
від 10 грудня 2012 року були визнані не
дійсними.

Виходячи з цього позивач знову
звернувся до ради з проханням надати
йому дозвіл на розробку проекту
відведення земельної ділянки розміром
0,15 га в т.ч. частково із землі по
АДРЕСА_2, але рішенням селищної ради від
8.02.2013 року за № 20-16/13, йому було надано
тільки 0,10 га землі замість 0,15 га, а в
решті відмовлено.

Вважає вказане рішення ради незаконним
та оскаржує його оскільки ця земельна
ділянка ні за ким не була належним
чином оформлена, а він має право на
підставі ст.121 ЗК України, мати у
власності не більше 15 гектара землі,
для будівництва і обслуговування
житлового будинку, а давши йому тільки
0,10 га землі рада порушила його право на
той розмір землі на який йому надано
право державою. Крім того вважає, що
вказане рішення дублює попереднє
рішення ради, яке постановою
Сторожинецького райсуду від 10 грудня
2012 року було визнане не дійсним.

Просив визнати не чинним та скасувати
вказане рішення ради та зобов'язати
Красноїльську селищну раду розглянути
його заяву від 16.04.2010 року, від 19.07.2010
року та від 24.01.2013 року і стягнути з
відповідача судові витрати.

В судовому засіданні позивач та
його представник адміністративний
позов підтримали, посилаючись на
вказані обставини, знявши з розгляду
вимогу про зобов'язання ради
розглянути його заяву від 16 квітня 2010
року та додатково зазначивши, що позов
позивача підтверджений також і тим, що
згідно представлених третьою особою
державних актів, неможливо встановити
адресу земельних ділянок переданих
ОСОБА_3 в приватну власність.

Представник Красноїльської селищної
ради в судовому засіданні заперечив
вимоги позивача посилаючись на їх
безпідставність зазначивши, що
земельна ділянка на яку претендує
позивач перейшла в користування
спадкоємця померлої ОСОБА_4, ОСОБА_3,
який оформив на неї відповідні
документи, внаслідок чого земля стала
належати йому на праві приватної
власності.

Третя особа ОСОБА_3 в судовому
засіданні, заперечив вимоги позивача
пояснивши, що він приватизував землю
після того як отримав у спадщину
господарство ОСОБА_4 Він дав дозвіл на
вилучення у нього 0,2 га землі і вважає,
що для обслуговування літньої кухні та
гаража, позивачу цього розміру
достатньо, що видно із вже побудованого
там гаража і кухні.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши
докази якими сторони обґрунтовують
свої вимоги та заперечення, суд на
підставі аналізу встановлених
фактичних обставин справи і
відповідних їм правовідносин
знаходить, що вимоги позивача
задоволенню не підлягають, виходячи з
наступного.

Так судом встановлено, що рішенням
Красноїльської селищної ради від 08.02.2013
року № 20-16/13 (а.с.23) позивачу, який мешкає
в АДРЕСА_1, надано дозвіл на розробку
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки площею 0,10 га для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд в т.ч. 0,08 га по
АДРЕСА_1 та 0,02 га, за рахунок земельної
ділянки по АДРЕСА_2 де позивач
побудував літню кухню і гараж.

В заяві позивача від 24.01.2013 року, якою
він звертався до ради (а.с.22), позивач
просив дати дозвіл на розробку проекту
відведення земельної ділянки розміром
0,15 га в т.ч. частково із земель які
розташовані по АДРЕСА_2.

Згідно вимог ст.72 КАС України,
обставини, які визнаються сторонами,
можуть не доказуватися перед судом,
якщо проти цього не заперечують
сторони і в суду не виникає сумніву
щодо їх достовірності і добровільності
визнання.

Сторонами по справі не заперечувалося
те, що в користуванні позивача
перебуває земельна ділянка площею 0,08
га., на якій побудований його житловий
будинок, а також той факт, що позивач на
сусідній земельній ділянці на якій
побудоване господарство покійної
ОСОБА_4, по АДРЕСА_2, самочинно побудував
літню кухню і автогараж, використавши
при цьому, як встановив суд і не
заперечувалося сторонами, біля 0,02 га
землі, сусіднього будинковолодіння.

Судом також встановлено, що
спадкоємцем майна померлої ОСОБА_4, яка
проживала по сусідству із позивачем по
АДРЕСА_2 є ОСОБА_3, третя особа по справі,
і його право на спадщину посвідчено
відповідним свідоцтвом серії АЕІ № 664795
яке видане 25.02.2002 року державним
нотаріусом Сторожинецької державної
нотаріальної контори (а.с.55)

На підставі рішення Красноїльської
селищної ради № 113-07/11 від 13 грудня 2011
року ОСОБА_3 отримав державні акти на
право власності на земельні ділянки,
площею 0,1154 га для ведення особистого
селянського господарства кадастровий
номер :01:005:0182, (державний акт серії
ЯМ №? 395309, а.с.56) та площею 0,15 га для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд (присадибна ділянка),
кадастровий номер :01:005:0181,
(державний акт серії ЯМ №? 395308, а.с.57).

Як вбачається із схеми меж земельної
ділянки площею 0,1154 га для ведення
особистого селянського господарства
кадастровий номер :01:005:0182, яка
належить ОСОБА_3 згідно державного
акту, серії ЯМ №? 395309, (а.с.56), виділена
позивачу земельна ділянка площею 0,02 га
за рахунок земельної ділянки по
АДРЕСА_2 де позивач побудував літню
кухню і гараж, знаходиться на лінії
межових знаків № 2,3 і 4 по межі від «Б»
до «В», зі сторони земель позивача. Вся
ж інша земельна ділянка площею 0,1154 га.,
згідно цього ж державного акту
належить на праві власності ОСОБА_3

Тобто, позивач, претендуючи своєю
заявою від 24.01.2013 року (а.с.22), яка
розглянута оспорюваним рішенням ради
від 08.02.2013 року № 20-16/13 (а.с.23), на
земельну ділянку розміром 0,15 га, та при
цьому, користуючись уже землею площею
0,08 га. де побудований його житловий
будинок та 0,02 га де він самочинно
побудував літню кухню і гараж,
претендує таким чином ще на 0,05 га землі,
яка з 2002 року фактично перебуває в
користуванні, а з 2011 року в приватній
власності третьої особи по цьому
позову - ОСОБА_3

Згідно положень ст.3 КАС України,
позивачем є особа, на захист прав,
свобод та інтересів якої подано
адміністративний позов до
адміністративного суду.

Позивач ОСОБА_1 та його представник, ні
в адміністративному позові, ні в суді
при розгляді адміністративної справи,
ніякими доказами не обґрунтували свою
позицію щодо такого претендування
позивача, як не володіючого не власника
на земельну ділянку володіючого
власника, та не навели жодних обставин
порушення прав, свобод та інтересів
позивача, оспореним рішенням селищної
ради.

Зазначення позивачем тієї обставини,
що йому на підставі ст.121 ЗК України має
належати не більше 15 гектара землі для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, а у нього є значно
менше і давши йому тільки 0,10 га землі
рада порушила його право на той розмір
землі на який йому надано право
державою, судом до уваги не приймається
оскільки, на думку суду, наявний у
позивача розмір землі, на який йому
дано дозвіл на розробку проекту
землеустрою, не порушує його прав
передбачених в ст.121 ЗК України, де
зазначений граничний, максимальний
розмір земельної ділянки, на площу до
якого, громадяни України мають право, в
порядку безоплатної передачі із земель
державної або комунальної власності.

Не може бути взята судом, до уваги, при
розгляді цього позову і посилання
позивача на неможливість встановлення
адреси земельних ділянок переданих
ОСОБА_3 у приватну власність, частина
яких є спірною, з огляду на те, що
вказане судження позивача є
помилковим.

Як судом вже було встановлено згідно
схеми меж земельної ділянки яка
належить ОСОБА_3 згідно державного
акту, серії ЯМ №? 395309, (а.с.56), земельна
ділянка площею 0,08 га, на якій
розміщений житловий будинок позивача
та ділянка площею 0,02 га на якій
побудована самочинно літня кухня і
гараж позивача знаходяться по межі
«Б»-«В» ділянки ОСОБА_3 Тобто земельна
ділянка позивача в т.ч. і та на яку він
претендує як в розмірі 0,02 га так і в
розмірі 0,05 га розташовані поряд,
межуючи між собою.

В державному акті, серії ЯМ №? 395309,
(а.с.56) адреса всієї земельної ділянки в
т.ч. і тієї на яку претендує позивач,
зазначена як смт.Красноїльськ вул.
Штефана чел Маре і зазначення такого її
місця знаходження пов'язане із її
цільовим призначенням оскільки
нумерація земельних ділянок
здійснюється не за нумерацією
будівель, яка проставляється органом
місцевого самоврядування, а за
кадастровими номерами які
присвоюються за допомогою програмного
забезпечення Державного земельного
кадастру, який ведеться згідно Порядку
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 17.10.2012 року № 1051
та згідно Тимчасового порядку
присвоєння кадастрового номера
земельної ділянки, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 18.08.2010 року № 749.

Зазначеними порядками встановлено, що
кадастровий номер земельної ділянки це
індивідуальний цифровий код (номер)
земельної ділянки, що не повторюється
на всій території України,
присвоюється земельній ділянці під час
проведення її державної реєстрації і
зберігається за нею протягом усього
часу існування такої ділянки.

Отже адресою земельної ділянки є її
кадастровий номер, яким для спірної
землі є :01:005:0182, (державний акт
серії ЯМ №? 395309, а.с.56).

Зазначена позивачем в позові обставина
недійсності оскаржуваного рішення
селищної ради, пов'язана із дублюванням
цього рішення із рішенням із цього ж
питання, яке вже було визнано рішенням
суду від 08.02.2013 року не дійсним, судом не
може бути прийнята як обставина, яка
ставить під сумнів правомірність
оскаржуваного рішення ради.

Кожне рішення ради і те яке в даний час
розглядається і те яке визнане вже
судом недійсним, приймалося радою на
підставі окремих заяв позивача в яких
він просить надати дозвіл на земельні
ділянки різної площі, а саме в заяві від
19.07.2010 року (а.с.14) на підставі якої
прийнято рішення № 78-25/10 від 11.08.2010 року
(а.с.16), яке визнано судом недійсним
постановою Сторожинецького райсуду
від 10.12.2012 року (а.с.24) позивач просив 0,10
га для будівництва літньої кухні і
гаража, а в заяві від 24.01.2013 року по
результатах розгляду якої, прийнято
оскаржуване рішення, позивач просив
вже 0,15 га в т.ч.0,07 га для будівництва
літньої кухні і гаражу.

За таких обставин рада і приймала як
оскаржуване рішення так і рішення яке
вже визнано судом недійсним. Крім того,
на час прийняття радою оскаржуваного
рішення у третьої особи вже було право
власності на земельні ділянки, а із
змісту постанови суду від 10.12.2012 року
(а.с.24), не вдалося встановити підстави
визнання рішення ради недійсним.

Таким чином очевидним і безсумнівним є
те, що вимога позивача про визнання не
чинним та скасування рішення
Красноїльської селищної ради від 08
лютого 2013 року № 20-16/13 є недоказаною і
безпідставною.

Вирішуючи позовні вимоги позивача щодо
зобов'язання селищної ради до розгляду
заяв позивача від 19.07.2010 року та від
24.01.2013 року, суд знаходить, що і ці
вимоги є безпідставними.

Так заява позивача від 19.07.2010 року радою
була розглянута, в зв'язку з чим було
прийнято рішення № 78-25/10 від 11.08.2010 року
(а.с.16), яке в подальшому було визнане
постановою Сторожинецького райсуду
від 10.12.2012 року (а.с.24), недійсним. На
думку суду, визнання рішення ради
недійсним не призводить до повторного
розгляду вже розглянутої заяви
позивача.

Крім того неможливість зобов'язання
ради на повторний розгляд заяви
позивача від 19.07.2010 року, суд пов'язує
також і з тим, що в ній позивач просить
раду внести зміни в рішення № 65-11/08 від
27.06.2008 року (а.с.8) в той час як вказане
рішення цією ж радою було відмінене
рішенням № 23-15/09 від 27.01.2009 року (а.с.9),
яке в свою чергу залишилось чинним.

В зв'язку з цим, на думку суду, неможливо
зобов'язати раду розглянути заяву,
прохальна частина якої є абсурдною,
так як передбачає внесення змін в
рішення ради яке відмінене, тобто яке
не існує.

Вимога про зобов'язання відповідача до
розгляду заяви позивача від 24.01.2013 року
(а.с.22) також не може бути задоволена,
так як вказана заява радою також
розглянута, за результатами якого було
прийняте рішення від 08.02.2013 року № 20-16/13
(а.с.23), яке позивачем оскаржено
розглядуваним позовом і яке судом не
визнано не чинним і не скасовано.

Зважаючи на зазначені мотивації, суд
вважає, що в задоволенні позовних вимог
позивача слід повністю відмовити, в
зв'язку з чим судові витрати понесені
позивачем на відповідача не можуть
бути покладені.

Керуючись ст.ст. 9, 11, 71, 72, 159, 160, 163 КАС
України та на підставі ст.ст. 79-1, 118, 121
Земельного Кодексу України, п.2
Тимчасового порядку присвоєння
кадастрового номера земельної ділянки,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 18.08.2010 року № 749,
п.п.29,30 Порядку ведення Державного
земельного кадастру, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 17 жовтня 2012 р. № 1051, суд

постановив:

В задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до
Красноїльської селищної ради,
Сторожинецького району, Чернівецької
області, третя особа ОСОБА_3 про
скасування та визнання не чинного
частково рішення Красноїльської
селищної ради, відмовити за
безпідставністю позовних вимог.

Постанова суду може бути оскаржена
шляхом подачі апеляційної скарги до
Вінницького апеляційного
адміністративного суду через
Сторожинецький районний суд протягом
десяти днів з дня проголошення
постанови.

Суддя : (підпис)

Копія вірна: Голова Сторожинецького
райсуду О.О.Казюк