Справа № 2а-2378/10/0370
Суддя: Заверуха О.Б.
Дата ухвалення: 2014-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2014 р.
Справа № 36693/10/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді -
Заверухи О.Б.,

суддів -
Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Львові апеляційну
скаргу Відкритого акціонерного
товариства «Луцький
картонно-руберойдовий комбінат» на
постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 01 листопада
2010 року у справі за позовом Відкритого
акціонерного товариства «Луцький
картонно-руберойдовий комбінат» до
Волинської митниці, Головного
управління Державного казначейства
України у Волинській області про
визнання рішення неправомірним, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2010 року Відкрите
акціонерне товариство «Луцький
картонно-руберойдовий комбінат»
(надалі -ВАТ «Луцький
картонно-руберойдовий комбінат»)
звернулось до суду з адміністративним
позовом про визнання рішення про
визначення митної вартості товарів №
201/000006/2010/101447/1 від 28.07.2010 року
неправомірним та повернення надмірно
сплачених платежів в розмірі 4818,08 грн.

На обґрунтування позовних вимог
зазначає, що Волинська митниця при
здійсненні митного оформлення товару
протиправно самостійно здійснила
митну оцінку товару ВАТ «Луцький
картонно-руберойдовий комбінат» за
шостим (резервним) методом визначення
митної вартості, внаслідок чого воно
змушено було сплатити зазначену
відповідачем митну вартість
імпортованого товару, понесло зайві
витрати у вигляді надмірно сплачених
платежів згідно рішення №
201/000006/2010/101447/1 від 28.07.2010 року.

Позивач вважає, що Волинською митницею
неправомірно відмовлено у митному
оформленні товарів у зв'язку з
невідповідністю заявленої декларантом
митної вартості товарів ціновій
інформації, наявній у митного органу.
Прийняте рішення про визначення митної
вартості товарів є необгрунтованим,
тому просить визнати його
неправомірним, а надмірно сплачені
платежі повернути з Державного
бюджету.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 01 листопада
2010 року в задоволенні позову
відмовлено повністю.

Постанова суду першої інстанції
мотивована тим, що Волинською митницею
було доведено, що мало місце
непідтвердження декларантом
документально заявленої ним митної
вартості, і що таке непідтвердження
викликало сумніви щодо правильності
застосування декларантом методу
визначення митної вартості за ціною
договору, за таких обставин Митниця при
здійсненні митного оформлення товару
самостійно здійснила митну оцінку
товару ВАТ «Луцький
картонно-руберойдовий комбінат» за
шостим (резервним) методом визначення
митної вартості. А відтак рішення
відділу контролю митної вартості та
номенклатури Волинської митниці про
визначення митної вартості товарів
(здійснення митної оцінки)
№201000006/2010/101447/1 від 28.07.2010 року є таким,
що прийняте у відповідності до вимог
статті 266 Митного кодексу України.

Не погодившись з вищенаведеною
постановою, ВАТ «Луцький
картонно-руберойдовий комбінат»
подало апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати оскаржувану
постанову та прийняти нову, якою позов
задовольнити повністю.

Доводи апеляційної скарги
позивач обґрунтовує тим, що
оскаржувана постанова є незаконною та
необґрунтованою, прийнята з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи.

У зв'язку з неприбуттям у судове
засідання представників осіб, що
беруть участь у справі, які були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового засідання, суд
апеляційної інстанції розглядає
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, оскільки таку може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів (п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України із
змінами і доповненнями, внесеними
згідно із Законом України від 07.07.2010
року № 2453-VI), що є достатнім для
розгляду даної справи.

Заслухавши доповідь судді Львівського
апеляційного адміністративного суду,
дослідивши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивачем відповідно до умов
зовнішньоекономічного договору
(контракту) № ШС/01/01 від 07.07.2010 року,
укладеного з польською фірмою ТSС SР. ZO.O.
придбано хімікати для виробництва
паперу у відповідності до специфікації
(додатку до вказаного контракту).

Для митного оформлення вказаного
товару 28.07.2010 року декларантом ПФ «Еліт-
Брок» були надані документи Волинській
митниці відповідно до вимог пункту 7,
постанови Кабінету Міністрів України
від 20.12.2006 року №1766 «Про затвердження
Порядку декларування митної вартості
товарів, які переміщуються через
митний кордон України та подання
відомостей для її підтвердження»,
зокрема зазначений вище договір
(контракт), специфікація до нього та
інші товаросупровідні документи.

Митне оформлення зазначеного товару
було здійснено позивачем за першим
методом визначення митної вартості
товарів, які імпортуються в Україну, -
за ціною договору щодо товарів, які
імпортуються.

Митним органом в результаті проведення
контролю за правильністю визначення
митної вартості товару, ввезеного
позивачем, було встановлено, що
заявлена ним митна вартість товарів не
відповідає ціновій інформації, яка є у
митниці відповідно до вартості
ідентичних товарів.

На підставі викладеного, Волинською
митницею було прийнято рішення про
визначення митної вартості товарів
№201000006/2010/101447/1 від 28.07.2010 року,
здійснено визначення вартості
імпортованого позивачем товару по
методу № 6 (резервний) і встановлено
суму вартості за одиницю товару.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того, що дії
Митниці щодо застосування шостого
(резервного) методу визначення митної
вартості товару з послідовним
застосуванням попередніх п'яти, як це
встановлено частиною п'ятою статті 266
МК, з обґрунтуванням неможливості їх
застосування є правомірними.

Колегія суддів погоджується з
обґрунтованістю висновків суду першої
інстанції з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 265
Митного кодексу України митний орган,
що здійснює контроль за правильністю
митної оцінки товарів з урахуванням
положень цього Кодексу, має право
приймати рішення про правильність
заявленої декларантом митної вартості
товарів.

Згідно зі статтею 266 Митного кодексу
України визначення митної вартості
товарів, які імпортуються в Україну,
може здійснюватися за такими методами:
1) за ціною договору щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції); 2) за
ціною договору щодо ідентичних
товарів; 3) за ціною договору щодо
подібних (аналогічних) товарів; 4) на
основі віднімання вартості; 5) на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); 6) резервного.

Основним є метод визначення митної
вартості товарів за ціною договору
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції).

Якщо митну вартість не може бути
визначено за першим методом,
проводиться процедура консультацій
між митним органом та декларантом з
метою обґрунтованого вибору підстав
для визначення митної вартості. У ході
таких консультацій митний орган та
декларант можуть здійснити обмін
наявною в кожного з них інформацією за
умови додержання вимог щодо її
конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів, які імпортуються в
Україну, за основу може братися ціна, за
якою оцінювані ідентичні або подібні
(аналогічні) товари було продано в
Україні не пов'язаному з продавцем
покупцю.

При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митну вартість
товарів не може бути визначено шляхом
застосування попереднього методу.

Аналіз наведених норм, а також положень
постанов Кабінету Міністрів України
від 9 квітня 2008 року № 339 «Про
затвердження Порядку здійснення
контролю за правильністю визначення
митної вартості товарів» та № 1766 дає
підстави вважати, що митні органи мають
виключну компетенцію в питаннях
перевірки та контролю правильності
обчислення декларантом митної
вартості і з цією метою мають
повноваження витребовувати додаткові
документи для перевірки правильності
зазначеної митної вартості товару в
разі наявності підстав для сумніву в
правильності митної оцінки товару, що
переміщується через митний кордон
України.

Як встановлено судом першої інстанції
та не заперечується позивачем
відповідачем було запропоновано
надати додаткову інформацію згідно п.11
постанови Кабінету Міністрів України
№1766 від 20.12.2006 року, а саме прайс - листи
виробника, калькуляцію собівартості
виробництва товару, фінансові
документи про закупівлю товару у
виробника. З даною вимогою позивача
було ознайомлено, про що свідчить його
підпис. Крім того, позивачем в судовому
засіданні суду першої інстанції
представник позивача підтвердив той
факт, що документів надано не було.

Митниця може вимагати, а суб'єкт
господарювання має надати лише належні
документи для перевірки та
підтвердження правильності зазначеної
митної вартості товару.

Матеріалами справи підтверджується, що
митна вартість товару була визначена
митним органом за резервним методом,
оскільки позивачем не подано
додаткових документів, які було
запропоновано надати митним органам, а
відтак була відсутня можливість
визначення митної вартості товару за
методом 1; методи визначення митної
вартості за ціною договору щодо
ідентичних товарів і щодо подібних
(аналогічних) товарів неприйнятні для
застосування через відсутність у
митного органу та декларанта
інформації про ідентичні та подібні
(аналогічні) товари; методи визначення
митної вартості на основі віднімання і
основі додавання вартості (обчислена
вартість) неприйнятні через
відсутність основи для віднімання або
додавання вартості.

А відтак, правильним є висновок суду
першої інстанції про те, що дії
Волинської митниці щодо застосування
шостого (резервного) методу визначення
митної вартості товару з послідовним
застосуванням попередніх п'яти, як це
встановлено ч.5 статті. 266 Митного
кодексу України, з обґрунтуванням
неможливості їх застосування є
правомірними.

Аналогічна правова позиція була
висловлена Верховним Судом України у
постанові від 10 квітня 2012 року, а
відповідно до ч. 1 ст. 244-2 Кодексу
адміністративного судочинства України
суди зобов'язані привести свою судову
практику у відповідність з рішенням
Верховного Суду України.

З огляду на викладене, колегія суддів
приходить до висновку про те, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи, ухвалив законне та
обґрунтоване судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, доводи
апеляційних скарг не спростовують
висновків суду, а тому підстав для його
скасування немає.

Керуючись ст. 160, ст. 195, ст. 197, п. 1 ч. 1 ст.
198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 206, ст. 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Відкритого
акціонерного товариства «Луцький
картонно-руберойдовий комбінат»
залишити без задоволення, а постанову
Волинського окружного
адміністративного суду від 01 листопада
2010 року у справі № 2а/2378/10/0370 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копії особам, що беруть
участь у справі, але може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
напротязі двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили.

Головуючий:
О.Б. Заверуха

Судді:
О.М. Гінда

В.В. Ніколін