Справа № 2а-2110/10/1770
Суддя: Вербицька О.В.
Дата ухвалення: 2014-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2014 року
м. Київ К/800/27615/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії
суддів:Суддя-доповідач:Вербицька
О.В.Судді: Маринчак Н.Є. Муравйов
О.В.розглянувши у попередньому
судовому засіданні

касаційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_5

на постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 04.08.2010 р.

та ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 24.04.2013 р.

у справі № 2а-2110/10/1770

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_5

до Державної податкової інспекції у
Рівненському районі Рівненської
області

про визнання нечинними податкових
повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_5 (далі
- позивач, ФОП ОСОБА_5) звернулась до
суду з позовом до Державної податкової
інспекції у Рівненському районі
Рівненської області (далі - відповідач,
ДПІ у Рівненському районі) про визнання
нечинними податкових
повідомлень-рішень.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 04.08.2010 р. у
задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 24.04.2013 р.
постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 04.08.2010 р.
залишено без змін.

У касаційній скарзі ФОП ОСОБА_5,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить постанову Рівненського
окружного адміністративного суду від
04.08.2010 р. та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 24.04.2013 р. скасувати і ухвалити нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги.

Відповідач письмових заперечень на
касаційну скаргу позивача не надав.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів, враховуючи межі
касаційної скарги, дійшла висновку про
наступне.

ДПІ у Рівненському районі проведено
комплексну планову документальну
перевірку ФОП ОСОБА_5 з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період 01.07.2003 року по
30.06.2006 року, за результатами якої
складено акт №28/НОМЕР_1 від 04.10.2006 р.

В акті перевірки зазначено порушення
позивачем: пп. 7.1 ст.7 Закону України
«Про податок з доходів фізичних осіб»,
ст. 13 Декрету КМ України «Про
прибутковий податок з громадян»,
внаслідок чого відповідачем прийнято
податкове повідомлення-рішення від
18.01.2007 р. № 000073175/2, яким визначено
податкове зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб в сумі 488,67грн.; п.
2.1 ст. 2, пп.7.2.8 п. 7.2, пп. 7.3.1 п. 7.3, ст. 7, п. 9.3
ст. 9 Закону України «Про податок на
додану вартість», внаслідок чого
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення від 18.01.2007 р. №
000074175/2, яким визначено податкове
зобов'язання з податку на додану
вартість на суму 42123 грн. (27062 грн. -
основний платіж, 15061 грн. - штрафна
санкція).

В період з 12.01.2007 року по 15.01.2007 року
відповідачем проведено позапланову
документальну перевірку ФОП ОСОБА_5 з
питань дотримання вимог податкового
законодавства за період 1.07.2003 року по
30.06.2006 року, за результатами якої
складено акт №3 від 15.01.2007 року.

Вищевказаною перевіркою встановлено,
що впродовж 2004 року ФОП ОСОБА_5
здійснювала свою діяльність на
спрощеній системі оподаткування.
Виручка від реалізації товарів робіт,
послуг за період 2004 року становила
646705,35грн.

Суди першої та апеляційної інстанцій
визнали обґрунтованими такі висновки
податкового органу, з чим погоджується
суд касаційної інстанції, з огляду на
наступне.

З матеріалів справи вбачається, що з
01.01.2005 року по 31.03.2005року (І квартал
2005року) ФОП ОСОБА_5 перебувала на
загальній системі оподаткування.

15.03.2005 р. ФОП ОСОБА_5 подала до
податкового органу заяву про
застосування спрощеної системи
оподаткування з квітня 2005 року, де в
графі 7 «Обсяг виручки від реалізації
продукції (товарів, робіт, послуг) з
початку календарного року становив»
обсягу виручки зазначено не було.

На підставі поданої заяви, позивачу
було видано свідоцтво платника єдиного
податку від 21.03.2005 р., відповідно до
якого ФОП ОСОБА_5, починаючи з квітня 2005
року та включно по ІV квартал 2005 року,
здійснювала діяльність на спрощеній
системі оподаткування.

21.04.2005 р. ФОП ОСОБА_5 подала до
податкового органу реєстраційну заяву
платника ПДВ (вх. №4477/м/01-13), на підставі
якої їй було видано свідоцтво про
реєстрацію платника ПДВ №7775241 від
28.04.2005 р. В період з 28.04.2005 року по
червень 2005 року ФОП ОСОБА_5 була
зареєстрована як платник податку на
додану вартість та у вказаний період
подавала декларації з названого
податку до податкового органу, в яких
відображала податкові зобов'язання зі
знаком « 0».

01.07.2005 р. ФОП ОСОБА_5 подала до
податкового органу заяву вх. № 6896/м/01-13
про анулювання реєстрації платника ПДВ
в зв'язку з перебуванням на спрощеній
системі оподаткування.

На підставі поданої заяви від 01.07.2005
року ФОП ОСОБА_5 виключено податковим
органом з реєстру платників ПДВ.

Згідно ст.1 Указу Президента України
«Про спрощену систему оподаткування,
обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва» (далі - Указ) спрощена
система оподаткування, обліку та
звітності запроваджується в тому числі
для фізичних осіб, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і у трудових
відносинах з якими, включаючи членів їх
сімей, протягом року перебуває не
більше 10 осіб та обсяг виручки яких від
реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг) за рік не перевищує 500 000,00 грн.

Відповідно до п.5 Указу у разі порушення
вимог, установлених статтею 1 цього
Указу, платник єдиного податку повинен
перейти на загальну систему
оподаткування, обліку та звітності,
починаючи з наступного звітного
періоду (кварталу).

Отже, оскільки обсяг виручки від
реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг) за 2004 календарний рік склав
понад 500000,00 грн., ФОП ОСОБА_5 не мала
права перебувати на спрощеній системі
оподаткування у вигляді сплати єдиного
податку, тому повинна була перейти на
загальну систему оподаткування, яка
включає сплату податку на доходи
фізичних осіб та податку на додану
вартість.

Відповідно до п. 9.3, п. 9.4 ст. 9 Закону
України «Про податок на додану
вартість» особи, що підпадають під
визначення платників податку згідно з
ст. 2 цього Закону, зобов'язані
зареєструватися як платники податку в
органі державної податкової служби за
місцем їх знаходження. Форма заяви про
реєстрацію встановлюється центральним
органом державної податкової служби
України, Реєстраційна заява має бути
подана (надіслана) органу державної
податкової служби не пізніше
двадцятого календарного дня, що настає
за останнім днем дванадцятимісячного
періоду, зазначеного у п. 2.1 Закону, а
для осіб, що підпадають під визначення
п.2.3 цього Закону, - не пізніше ніж за
десять календарних днів до початку
здійснення підприємницької діяльності
з торгівлі за готівку. Реєстраційна
заява може бути надіслана на адресу
органу державної податкової служби
поштою з повідомленням про вручення.
Орган державної податкової служби
зобов'язаний протягом 10 робочих днів
надати заявнику (надіслати поштою з
повідомленням про вручення за рахунок
заявника) свідоцтво про реєстрацію як
платника податку.

Особа, що не надсилає таку заяву у таких
випадках та у такі строки, несе
відповідальність за ненарахування або
несплату цього податку на рівні
зареєстрованого платника без права
нарахування податкового кредиту та
отримання бюджетного відшкодування.

Як вбачається з матеріалів справи, ФОП
ОСОБА_5 не зареєструвалася з 01.01.2005 року
як платник ПДВ та безпідставно подала
заяву про анулювання реєстрації
платника ПДВ з 01.07.2005 року, чим порушила
вимоги п. 2.1 ст. 2, п.п.7.2.8 п. 7.2, пп. 7.3.1 п. 7.3,
ст. 7, п. 9.3 ст. 9 Закону «Про податок на
додану вартість».

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що саме за вищевказаних
обставин справи, суди першої та
апеляційної інстанцій вірно
застосували норми матеріального права,
отже, прийняті податковим органом
спірні податкові повідомлення-рішення
є правомірними.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що в межах касаційної
скарги порушень судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено,
правова оцінка обставин у справі дана
вірно.

За таких обставин, касаційна скарга
позивача підлягає відхиленню, а
постанова Рівненського окружного
адміністративного суду від 04.08.2010 р. та
ухвала Львівського апеляційного
адміністративного суду від 24.04.2013 р.
залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 210, 214 - 215, 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

У Х В А Л И В:

1.Касаційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_5 відхилити.

2.Постанову Рівненського
окружного адміністративного суду від
04.08.2010 р. та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 24.04.2013 р. залишити без змін.

3.Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, у строк та у порядку,
визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя-доповідач О.В. Вербицька

Судді
Н.Є.
Маринчак

О.В. Муравйов