Справа № К/9991/1287/11-С
Суддя: Юрченко В.В.
Дата ухвалення: 2014-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" січня 2014 р. м. Київ
К/9991/1287/11

колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого-судді: Юрченка В.В.,

суддів: Амєліна С.Є., Кобилянського М.Г.,

секретар судового засідання Василенко
І.О.,

розглянувши у порядку касаційного
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Енергетичної регіональної
митниці про визнання незаконним та
скасування наказу, поновлення на
посаді, стягнення заробітної плати за
час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди за
касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову
окружного адміністративного суду м.
Києва від 12 жовтня 2010 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 23
грудня 2010 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2010 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з вказаним позовом.

Свої позовні вимоги обґрунтовувала
наступним. На виконання постанови
окружного адміністративного суду м.
Києва від 1 лютого 2010 року Державна
митна служба України наказом від 28
травня 2010 року № 928-к поновила ОСОБА_1 на
посаді головного інспектора відділу
внутрішньої безпеки Енергетичної
регіональної митниці з 26 серпня 2009
року. 31 травня 2010 року позивача було
одночасно ознайомлено з двома наказами
Енергетичної регіональної митниці:
«Про вжиття заходів у зв'язку із
поновленням ОСОБА_1» від 28 травня 2010
року 335-к, відповідно до якого позивач
повинна приступити до виконання
службових обов'язків 28 травня 2010 року,
та «Про звільнення ОСОБА_1» від 31 травня
2010 року № 337-к, відповідно до якого
позивача звільнено з посади згідно
пункту 1 статті 40 Кодексу законів про
працю України у зв'язку з відсутністю
відділу внутрішньої безпеки у
структурі та штатному розписі
Енергетичної регіональної митниці на
2010 рік, затверджених Головою
Держмитслужби України та введених в
дію наказом Енергетичної регіональної
митниці від 31 травня 2010 року №365. Вважає
звільнення незаконним, оскільки
відповідачем не дотримано вимог статті
49-2 Кодексу законів про працю України,
відповідно до якої про наступне
вивільнення працівників персонально
попереджають не пізніше ніж за два
місяці; при вивільненні працівників у
випадках змін в організації
виробництва і праці враховується
переважне право на залишення на роботі.
Крім того, відповідачем не було
виконано покладений на нього законом
обов'язок щодо вжиття заходів до
переведення позивача на іншу роботу.
Стверджує, що штатний розпис
Енергетичної регіональної митниці на
2010 рік не передбачає скорочення штату
працівників регіональної митниці,
відбулися зміни в організації
виробництва та праці шляхом злиття
двох підрозділів, а саме: відділу
кадрової роботи та відділу внутрішньої
безпеки. Проте посада у новоствореному
підрозділі, відділі кадрового
забезпечення та з питань запобігання
корупції, позивачу не пропонувалася.
Просила визнати незаконним та
скасувати наказ Енергетичної
регіональної митниці від 31 травня 2010
року № 337-к в частині звільнення ОСОБА_1
з посади головного інспектора відділу
внутрішньої безпеки Енергетичної
регіональної митниці; поновити
позивача на посаді головного
інспектора відділу внутрішньої
безпеки Енергетичної регіональної
митниці; стягнути з Енергетичної
регіональної митниці середній
заробіток за час вимушеного прогулу;
зобов'язати відповідача відшкодувати
моральну шкоду у розмірі 7 000 грн.

Постановою окружного
адміністративного суду м. Києва від 12
жовтня 2010 року в задоволенні позову
ОСОБА_1 було відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 23 грудня
2010 року апеляційну скаргу ОСОБА_1
залишено без задоволення, а постанову
окружного адміністративного суду м.
Києва від 12 жовтня 2010 року - без змін.

Вказуючи на допущені, на думку ОСОБА_1,
судами порушення норм матеріального та
процесуального законодавства, позивач
просить скасувати постановлені
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій та ухвалити нове судове
рішення, яким задовольнити її позов.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
при розгляді справи по суті
встановлені наступні обставини.

Наказом Державної митної служби
України «Про підрозділ кадрового
забезпечення та з питань запобігання
корупції регіональної митниці» від 12
травня 2010 року № 470 передбачено
створення в структурах митниць
відділів (секторів) кадрового
забезпечення та з питань запобігання
корупції.

27 травня 2010 року Головою Державної
митної служби України затверджені
структура та штатний розпис
Енергетичної регіональної митниці на
2010 рік, які введені в дію наказом
Енергетичної регіональної митниці від
31 травня 2010 року № 365.

В зазначених структурі та штатному
розписі Енергетичної регіональної
митниці на 2010 рік замість відділів
внутрішньої безпеки та кадрового
забезпечення, кожний з яких був
чисельністю по 5 чоловік, передбачено
наявність відділу кадрового
забезпечення та з питань запобігання
корупції, штатна чисельність якого
складає 7 одиниць, в тому числі 4 посади
головного інспектора.

На виконання постанови окружного
адміністративного суду м. Києва від
1 лютого 2010 року у справі
2а-11806/09/2670 наказом Державної митної
служби України від 28 травня 2010 року №
928-к ОСОБА_1 з 26 серпня 2009 року поновлено
на посаді головного інспектора відділу
внутрішньої безпеки Енергетичної
регіональної митниці.

Наказом Енергетичної регіональної
митниці від 31 травня 2010 року № 337-к
позивача було звільнено 31 травня 2010
року з посади головного інспектора
відділу внутрішньої безпеки
Енергетичної регіональної митниці на
підставі пункту 1 статті 40 Кодексу
законів про працю України у зв'язку з
відсутністю відділу внутрішньої
безпеки у структурі та штатному
розписі Енергетичної регіональної
митниці на 2010 рік, затверджених Головою
Держмитслужби України та введених в
дію наказом Енергетичної регіональної
митниці від 31 травня 2010 року №365.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті
40 Кодексу законів про працю України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом у випадку змін в організації
виробництва і праці, в тому числі
ліквідації, реорганізації, банкрутства
або перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників.

Згідно з положеннями статті 49-2 Кодексу
законів про працю України про наступне
вивільнення працівників персонально
попереджають не пізніше ніж за два
місяці. Одночасно з попередженням про
звільнення у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці
власник або уповноважений ним орган
пропонує працівникові іншу роботу на
тому ж підприємстві, в установі,
організації. При відсутності роботи за
відповідною професією чи
спеціальністю, а також у разі відмови
працівника від переведення на іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації працівник, за
своїм розсудом, звертається за
допомогою до державної служби
зайнятості або працевлаштовується
самостійно.

Суди першої та апеляційної інстанцій,
відмовляючи у задоволенні позову,
зазначили про відсутність можливості
перевести позивача з її згоди на посаду
головного інспектора в новоствореному
відділі кадрового забезпечення та з
питань запобігання корупції, оскільки
зайняття однієї з цих посад, що
передбачає виконання повноважень з
питань запобігання корупції,
призначалась для переведення на неї
заступника начальника ліквідованого
відділу внутрішньої безпеки ОСОБА_2,
який мав переважне право на зайняття
посади головного спеціаліста у
новоствореному відділі. Наказом
Енергетичної регіональної митниці від
21 липня 2010 року № 518-к ОСОБА_2
переведено на посаду головного
інспектора відділу кадрової роботи та
з питань запобігання корупції.

При цьому суди попередніх інстанцій не
встановили чи була позивач належним
чином у відповідності до положення
частини 1 статті 49-2 Кодексу законів про
працю України попереджена про наступне
вивільнення, а також не перевірили
обставин дотримання відповідачем при
звільненні позивача положення частини
2 статті 40 Кодексу законів про працю
України, відповідно до якого
звільнення з підстав, зазначених,
зокрема, у пункті 1 цієї статті,
допускається, якщо неможливо перевести
працівника, за його згодою, на іншу
роботу, у випадку реорганізації
установи, скорочення чисельності або
штату працівників.

Суди першої та апеляційної інстанції у
постановлених судових рішеннях
зазначили, що іншої роботи позивачу не
пропонували через вимогу останньої
обіймати лише посаду головного
спеціаліста. При цьому жодних доказів
наявності такої вимоги позивача суди
не привели, як і доказів наявності
відповідних пропозицій
працевлаштування позивача та відмови
позивача від запропонованих їй інших
посад.

У запереченнях проти позову,
апеляційної та касаційної скарг
відповідач зазначає, що листом
Держмитслужби України від 24 квітня 2009
року позивачу пропонувалась посада
провідного інспектора відділу
організації митного контролю, проте
позивач відмовилась від
запропонованої посади.

Проте зазначена пропозиція позивачу
мала місце у квітні 2009 року при першому
звільненні позивача з роботи та не може
братися до уваги при звільненні
позивача у травні 2010 року.

Відповідно до вимог частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За правилами частини 2 статті 227 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм матеріального чи
процесуального права, які призвели або
могли призвести до неправильного
вирішення справи і не можуть бути
усунені судом касаційної інстанції.

Оскільки зазначені порушення в силу
вимог статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
не можуть бути усунені судом
касаційної інстанції, то судові
рішення у справі підлягають скасуванню
з направленням справи на новий судовий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Постанову окружного адміністративного
суду м. Києва від 12 жовтня 2010 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 23 грудня 2010
року скасувати, справу направити на
новий судовий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Юрченко В.В.

Судді: Амєлін
С.Є.

Кобилянський М.Г.