Справа № 9101/194818/2012
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2013-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" листопада 2013 р. справа № 0870/4938/12

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Добродняк І.Ю

суддів: Бишевської
Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового
засідання: Новошицька О.О.

за участю представників:

позивача: - Філобок О.Л. дов
від 07.09.2012

відповідача: - Міщенко О.В.
дов від 02.09.2013

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу Василівського
відділення Токмацької об'єднаної
державної податкової інспекції
Запорізької області Державної
податкової служби

на постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 14.09.2012

у справі № 0870/4938/12

за позовом приватного підприємства
«АТК-Дніпро»

до Василівського відділення
Токмацької об'єднаної державної
податкової інспекції Запорізької
області Державної податкової служби

про визнання недійсними податкових
повідомлень-рішень ,-

встановила:

Приватне підприємство «АТК-Дніпро»
звернулося до суду з позовом до
Василівського відділення Токмацької
об'єднаної державної податкової
інспекції Запорізької області
Державної податкової служби, в якому
просило визнати нечинними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Василівського відділення Токмацької
об'єднаної державної податкової
інспекції Запорізької області
Державної податкової служби від 26.01.2012
№, яким збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість в загальному розмірі 928496,60
грн., в тому числі 921387,60 грн. - основний
платіж, 7109,00 грн. - штрафні (фінансові)
санкції; № , яким збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
прибуток в загальному розмірі 4253067,00
грн., в тому числі 3980856,00 грн. - основний
платіж, 272211,00 грн. - штрафні (фінансові)
санкції.

Позовні вимоги обґрунтовані
помилковістю висновків відповідача
про порушення ч.1 та ч.5 ст.203, ч.1 та ч.2
ст.215, ст.ст.216, 228, ч.1 ст.655, ст.662 ЦК
України в частині укладення
правочинів, які не спрямовані на
реальне настання правових наслідків,
внаслідок чого відображення в
податковому обліку операцій по
правочинах з ТОВ «Євротрейд-Холдінг»,
ТОВ «Спалдус», ТОВ «Тісаво», ТОВ
«Альянс З», ТОВ «Трансалар ЛТД», ТОВ
«Вікторія Ч», ТОВ Вершина мрії», ПФ
«Астарта», ПП «Югзерно-Трейд»
здійснено з порушенням Законів України
«Про оподаткування прибутку
підприємств», «Про податок на додану
вартість», Податкового кодексу
України. Позивач зазначає, що фактично
підприємство мало реальні договірні
відносини з вказаними вище
підприємствами щодо закупівлі
сільськогосподарської сировини/товару
для використання у власній
господарській діяльності.

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 14.09.2012
адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправними та скасовано
податкові повідомлення-рішення від
26.01.2012 №, №.

Не погодившись із постановою суду,
відповідач подав апеляційну скаргу
(т.10 а.с. 67), в якій просить скасувати
постанову суду, прийняти нове рішення
про відмову у задоволенні позовних
вимог. Апеляційна скарга мотивована
порушенням судом першої інстанції норм
матеріального права. Відповідач
зазначає, що документи та інші дані, що
спростовують реальність здійснення
господарської операції, яка
відображена в податковому обліку,
повинні оцінюватися з урахуванням
специфіки кожної господарської
операції. Суд першої інстанції взяв до
уваги пояснення свідків, але не
врахував офіційну інформацію
податкового органу щодо відсутності
контрагентів позивача. Крім того, судом
досліджено взаємовідносини ПП
«Атк-Дніпро» з ПП «АФ Астарта» та ПП «Юг
Зерно-Трейд», при цьому залишено поза
увагою взаємовідносини позивача з ТОВ
«Тісаво», ТОВ «Трансалар ЛТД», ТОВ
«Спалдус», Ф/г «Вікторія Ч», ТОВ «ТД
Альянс-3», ТОВ «Свротрейд-Холдінг» та
«АФ Астарта».

Представник відповідача в судовому
засіданні підтримав доводи, викладені
в апеляційній скарзі.

Позивач проти задоволення апеляційної
скарги заперечує, просить залишити
постанову суду першої інстанції без
змін, зазначає, що судом першої
інстанції вірно встановлені обставини
справи, постановлено законне та
обґрунтоване рішення.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з огляду на
наступне.

Як встановлено судом, підтверджено
матеріалами справи, відповідачем
проведена планова виїзна перевірка ПП
«АТК-Дніпро» з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2010 по
30.09.2011, за результатами якої складений
акт від 06.01.2012 № 3/23/34611200.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем:

п.5.1, пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 пп.11.2 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств», п.138.1, п.138.2 ст.138
Податкового кодексу України, п.2.7
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, а саме:
безпідставно завищено валові витрати у
зв'язку з відсутністю підтверджуючих
документів по придбанню ТМЦ у ТОВ «ТД
Альянс-3», ТОВ «Євротрейд-Холдінг», ТОВ
«Спалдус», ТОВ «Вершина мрії», ТОВ
«Тісаво», ТОВ «Трансалар ЛТД», Ф/г
«Вікторія Ч», ПП «АФ Астарта», ПП «Юг
Зерно-Трейд», що привело до заниження
податку на прибуток за період з 01.01.2010
по 30.09.2011 на суму 3980856 грн., у тому числі
за І квартал 2010р. у сумі 68088 грн., І
півріччя 2010 у сумі 350644 грн., 3 квартали
2010р. 368407 грн., 2010 рік у сумі 1052105 грн., І
квартал 2011р. у сумі 2488862 грн., ІІ квартал
2011 у сумі 403158 грн., 2-3 квартали 2011р. у
сумі 439889 грн.

п.1.7 ст.1, пп.7.4.1, пп.7.4.4 п.7.4 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.1,
п.201.11 ст.201 Податкового кодексу, п.2.7
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, а саме:
безпідставно завищено податковий
кредит у зв'язку з відсутністю
підтверджуючих документів по
придбанню ТМЦ у ТОВ «ТД Альянс - 3», ТОВ
«Трансалар ЛТД», ПП «АФ Астарта», ПП «Юг
Зерно-Трейд». Загальна сума завищення
податкового кредиту за період з 01.01.2010
по 30.09.2011 склала 825137,6 грн., в тому числі:
вересень 2010р. у сумі 14210 грн., січень 2011р.
- 33183,33 грн., березень 2011р. - 455218,04 грн.,
квітень 2011р. - 42184,66 грн., червень 2011р. -
280341,57 грн.

До такого висновку відповідач дійшов, з
огляду на інформацію, отриману від
податкових органів, зафіксованої у
відповідних актах перевірки, щодо
перелічених вище контрагентів
позивача. Згідно вказаної інформації у
підприємств відсутні трудові ресурси,
складські приміщення, виробничі
потужності для здійснення будь-якого
виду діяльності, операції між
позивачем та
підприємствами-контрагентами не
підтверджуються, виходячи із
врахування реального часу здійснення
операцій, місцезнаходження майна,
відсутності необхідних умов для
реального настання результатів
відповідної господарської діяльності.
В ході проведених перевірок
контрагентів позивача не встановлено
факту передачу товарів від продавців
до покупців, у зв'язка уз чим договори
відповідно до ч.ч.1, 2 ст.215, пп.1,5 ст.203
Цивільного кодексу України є
нікчемними, і в силу ст.216 ЦК України не
створюють юридичних наслідків, крім
тих, що пов'язані з їх недійсністю.

Також в акті перевірки зазначено, що
позивачем не подано до перевірки
первинні документи, які застосовуються
для обліку та контролю за знаходженням
та оприбуткуванням матеріальних
цінностей, (Журнал обліку вантажів, що
надійшли ф.М-1), для обліку матеріалів,
які надходять на підприємство від
постачальників чи з переробки
(Прибутковий ордер, ф.М-4), для
оформлення приймання матеріальних
цінностей, які мають кількісні та
якісні розбіжності з даними
супровідних документів (Акт приймання
матеріалів, ф.М-7), тощо, а також копії
документів, які підтверджують
транспортування та переміщення ТМЦ.

Таким чином перевіркою встановлено, що
операції з оприбуткування,
приймання-передачі товарів не
проводились, і, як наслідок, у ході
перевірки не виявлено факту передачі
товарів від продавця до покупця у
зв'язку з його відсутністю, тобто
відповідач вважає, що здійснювалось
лише документування операцій.

На підставі акту перевірки
відповідачем прийнято податкові
повідомлення-рішення:

від 26.01.2012 №, яким збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в загальному розмірі
928496,60 грн., в тому числі 921387,60 грн. -
основний платіж, 7109,00 грн. - штрафні
(фінансові) санкції;

від 26.01.2012 № , яким збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
прибуток в загальному розмірі 4253067,00
грн., в тому числі 3980856,00 грн. - основний
платіж, 272211,00 грн. - штрафні (фінансові)
санкції.

З огляду на фактичні обставини справи,
норми законодавства, що регулюють
спірні правовідносини, колегія суддів
погоджується з судом першої інстанції
про протиправність означених
податкових повідомлень-рішень.

Як вбачається з матеріалів справи, в
періоді, що перевірявся, позивач мав
взаємовідносини з ТОВ «ТД Альянс-3», ТОВ
«Євротрейд-Холдінг», ТОВ «Спалдус», ТОВ
«Вершина мрії», ТОВ «Тісаво», ТОВ
«Трансалар ЛТД», Ф/г «Вікторія Ч», ПП
«АФ Астарта», ПП «Юг Зерно-Трейд», якими
на адресу позивача здійснювалась
поставка товарно-матеріальних
цінностей в межах укладених договорів
щодо закупівлі сільськогосподарської
сировини для використання у власній
господарській діяльності, та товару
для подальшої реалізації.

Фактичне виконання договорів
підтверджується належним чином
складеними документами: видатковими
накладними, податковими накладними,
рахунками-фактурами, платіжними
дорученнями, а також
товарно-транспортними накладними.

Відповідно до умов укладених
договорів, постачання товарів
здійснювалось за рахунок продавців та
власними силами позивача, орендованим
ним транспортом.

Стосовно викладених в акті перевірки
обставин щодо не підтвердження
транспортування товару з огляду на
відсутність в ДАІ реєстрації
транспортних засобів, позивачем до
податкового органу подано копію
технічного паспорту на автомобіль
КРАЗ, держ №00959 НА, разом з
запереченнями від 17.01.2012 до акту
перевірки. Крім того, вбачається, що
податковий орган з метою перевірки
реєстрації транспортних засобів подав
до ДАІ невірні дані для перевірки
транспортних засобів, внаслідок чого
отримав інформацію, яка фактично не
стосується спірних правовідносин.

Придбані позивачем від вказаних
підприємств товарно-матеріальні
цінності належним чином оприбутковані,
відображені в бухгалтерському обліку
ПП «АТК-Дніпро».

Позивачем надані суду докази, що
придбані товарно-матеріальні цінності
використані ним у власній
господарській діяльності, а саме:
договори щодо продажу позивачем іншим
підприємствам олії соняшникової, сої,
макухи. Також надано докази
перевезення товару
(товарно-транспортні накладні), копії
довіреностей на отримання товару. На
запит суду першої інстанції надійшов
акт перевірки ТОВ «Катеринопільський
елеватор» (покупець позивача), в якому
зроблені позитивні висновки щодо
здійснення поставки придбаної
сировини від ПП «АТК-Дніпро».

Відповідно до пп.5.1 ст.5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств», діючого до 01.01.2011, валові
витрати виробництва та обігу - сума
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних як
компенсація вартості товарів (робіт,
послуг), які придбаваються
(виготовляються) таким платником
податку для їх подальшого використання
у власній господарській діяльності.

До складу валових витрат включаються, в
тому числі, суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3-5.7 цієї статті. (пп.5.2.1 п.5.2
ст.5 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств»).

Відповідно до пп.5.3.9 п.5.3 ст. 5 цього
Закону, не належать до складу валових
витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Відповідно до п.5.11 ст.5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» установлення додаткових
обмежень щодо віднесення витрат до
складу валових витрат платника
податку, крім тих, що зазначені у цьому
Законі, не дозволяється.

Відповідно до п.138.1 ст.138 Податкового
кодексу України, який набрав чинності з
01.01.2011, витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із:

витрат операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4,
138.6-138.9, 138.11 цієї статті:

інших витрат, визначених згідно з
пунктами 138.5, 138.10-138.12 цієї статті,
пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього
Кодексу;

крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Витрати операційної діяльності
включають, зокрема, собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та інші витрати
беруться для визначення об'єкта
оподаткування з урахуванням пунктів
138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5
статті 140, статей 142 і 143 та інших статей
цього Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку (пп.138.1.1 п.138.1 ст.138 ПК
України).

Згідно з п.138.2 ст.138 ПК України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому відповідно до підпункту 139.1.9
пункту 139.1 статті 139 Податкового
кодексу України не включаються до
складу витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Стосовно права платника на податковий
кредит відповідно до пп.7.4.1 п.7.4 ст.7
Закону України «Про податок на додану
вартість» податковий кредит звітного
періоду складається із сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього
Закону, протягом такого звітного
періоду у зв'язку з: придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до п.п.7.5.1 п.7.5 ст.7 цього
Закону датою виникнення права платника
податку на податковий кредит
вважається дата здійснення першої з
подій:

або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків;

або дата отримання податкової
накладної, що засвідчує факт придбання
платником податку товарів (робіт,
послуг).

Згідно пп.7.2.4 п.7.2 ст.7 цього ж Закону
право на нарахування податку та
складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку у
порядку, передбаченому статтею 9 цього
Закону.

Не підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (абзац 1
підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 цього ж
Закону).

Відповідно до п.2 Порядку заповнення
податкової накладної, затвердженого
наказом ДПА України від 30.05.1997 № 165,
відповідно до Закону України «Про
податок на додану вартість», податкову
накладну складає особа, яка
зареєстрована як платник податку в
податковому органі і якій присвоєно
індивідуальний податковий номер
платника податку на додану вартість.
Згідно абз.1 п.5 Порядку податкова
накладна вважається недійсною у
випадку її заповнення іншою особою, ніж
вказано у п.2 цього Порядку.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає, зокрема, у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України встановлено, що до
податкового кредиту не відносяться
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу).

Згідно п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу
України податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання
товарів/послуг платник податку -
продавець товарів/послуг зобов'язаний
надати покупцю податкову накладну
після реєстрації в Єдиному реєстрі
податкових накладних.

Як вбачається з матеріалів справи,
документи, складені на підтвердження
виконання укладених позивачем з
переліченими вище контрагентами,
містять всі обов'язкові реквізити, що
передбачені ст.9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», в розумінні
вказаного Закону є первинними, такими,
що підтверджують здійснення
відповідної господарської операції.

Податкові накладні, на підставі яких
позивачем суми податку на додану
вартість включені до складу
податкового кредиту, складені
переліченими вище підприємствами у
відповідності до вимог ст.7 Закону
№168/97-ВР, ст. 201 Податкового кодексу
України.

Виявлені під час перевірки фактичні
обставини щодо взаємовідносин між
позивачем та його контрагентами, які
зазначені податковим органом в акті
перевірки, відображення позивачем
операцій з отримання обумовлених
договорами товарів у відповідних
податкових (звітних) періодах
відповідачем не спростовуються.

На момент укладення та реалізації
вказаних вище договорів контрагенти
позивача мали зареєстровані у
встановленому порядку установчі
документи та цивільну дієздатність
згідно з чинним законодавством, були
зареєстровані як платники податку на
додану вартість.

Законодавчо встановлені вимоги,
необхідні для чинності правочину (ст.203
ЦК України), позивачем та його
контрагентами дотримані. Також
господарські зобов'язання з поставки
товарів не містять ознак фіктивності
(вчинених без наміру створення
правових наслідків, які обумовлювалися
відповідними правочинами), Укладені
позивачем договори не містять і умов та
ознак, які б свідчили про їх
суперечність інтересам держави та
суспільства або порушували публічний
порядок.

Крім того, відповідно до ст.234 ЦК
України фіктивний правочин визнається
судом недійсним. Відповідно до ч.3 ст.228
ЦК України у разі недодержання вимоги
щодо відповідності правочину
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам такий правочин може
бути визнаний недійсним.

Відповідачем вказані нормі
законодавства не враховані, належні
докази на підтвердження викладених в
акті перевірки доводів щодо
відсутності фактичного здійснення
господарських операцій з поставки
товарів відповідачем не зазначені,
суду не подані. Жодний документ, який в
установленому порядку встановлював би
відповідні факти та був обов'язковим
для застосування на всій території
України, в матеріалах справи відсутній.

Дії позивача та його контрагентів,
вчинені на виконання укладених
позивачем правочинів, направленні саме
на створення наслідків, які обумовлені
правовою природою правочинів такого
виду.

Виявлені обставини щодо контрагентів
позивача ґрунтуються лише на
відомостях, отриманих від податкових
органів. При цьому жодний документ,
який в установленому порядку
встановлював би відповідні факти щодо
порушення норм податкового
законодавства контрагентами позивача
та був обов'язковим для застосування на
всій території України, відповідачем
не наведений, в матеріалах справи
відсутній.

Крім того, зазначені відповідачем
обставини щодо контрагентів позивача
не є законодавчо встановленими
підставами для позбавлення позивача
права на податковий кредит та
формування валових витрат з операцій
поставки товару, отримання послуг,
робіт.

Посилання податкового органу на
відсутність у вказаних ним підприємств
необхідних ресурсів в даному випадку
не впливають на реальність здійснених
господарських операцій з виконання
робіт; вказані обставини не
знаходяться в прямому зв'язку між
собою. Крім того, наведені податковим
органом обставини щодо відсутності
реальної можливості виконати
обумовлені договорами роботи, послуги
в установленому порядку, як того
вимагає ст.ст.70, 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, не доведені.

Судом встановлено, що позивачем як
отримувачем товарів виконані всі
законодавчо передбачені умови для
віднесення вартості цих товарів до
валових витрат, сум податку на додану
вартість - до складу податкового
кредиту у відповідних (податкових)
періодах.

Також колегія суддів зазначає, що
добросовісний платник податків, який в
силу покладеного на нього законом
обов'язку щодо сплати податків, зборів
вступає у зв'язку з цим у відповідні
правовідносини з державою, не може
нести відповідальність за невиконання
чи неналежне виконання такого
обов'язку іншими платниками податків.
Слід врахувати і те, що якщо контрагент
не виконував свої зобов'язання перед
державою та податковим органом, то це
тягне відповідальність та негативні
наслідки саме щодо цієї особи.
Зазначена обставина не є підставою для
позбавлення добросовісного платника
податку права на віднесення сплачених
ним у ціні виконаних робіт сум податку
на додану вартість до податкового
кредиту, якщо останній виконував усі
передбачені законом умови щодо цього
та має всі документальні підтвердження
розміру свого податкового кредиту.

Отже у відповідача відсутні правові
підстави для зменшення валових витрат
та податкового кредиту з податку на
додану вартість.

Виходячи з наведених вище норм, колегія
суддів вважає позовні вимоги
обґрунтованими, оскаржувані податкові
повідомлення-рішення підлягають
визнанню протиправними та скасуванню.

Суд першої інстанції під час розгляду
справи в повному обсязі дослідив
обставини, які мають значення для
справи, ухвалив законне та
обґрунтоване рішення про задоволення
позовних вимог.

Передбачених статтею 202 Кодексу
адміністративного судочинства України
підстав для скасування постанови суду
першої інстанції та ухвалення нового
судового рішення не вбачається, у
зв'язку з чим колегія суддів вважає за
необхідне апеляційну скаргу залишити
без задоволення, а постанову суду
першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.198, 200, 205, 206 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Василівського
відділення Токмацької об'єднаної
державної податкової інспекції
Запорізької області Державної
податкової служби залишити без
задоволення.

Постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 14.09.2012 у
справі № 0870/4938/12 - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
в порядку, встановленому ст.212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий:
І.Ю. Добродняк

Суддя:
Н.А. Бишевська

Суддя:
Я.В. Семененко