Справа № 2а-1670/7131/12
Суддя: Бухтіярова І.О.
Дата ухвалення: 2014-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2014 року м. Київ
К/800/20976/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі Бухтіярової І.О., Костенка М.І.,
Моторного О.А.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Полтавської
області Державної податкової служби

на постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 27.12.2012 року

та постанову Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 04.03.2013 року

у справі № 2а-1670/7131/12

за позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4 (далі - позивач, ФОП «ОСОБА_4

до Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Полтавської
області (далі - відповідач,
Кременчуцька ОДПІ)

про скасування податкових
повідомлень-рішень та рішення про
застосування фінансових санкцій, -

ВСТАНОВИЛА:

ФОП ОСОБА_4 звернувся у листопаді 2012
року до суду з позовом до Кременчуцької
ОДПІ про скасування податкових
повідомлень-рішень від 28.09.2012 року №
/25231, № /25232 та рішення про
застосування фінансових санкцій від
28.09.2012 року № /25233.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 27.12.2012 року
адміністративний позов задоволено
частково:визнані протиправними та
скасовані податкове
повідомлення-рішення Кременчуцької
ОДПІ від 28.09.2012 року № /25232 та
рішення Кременчуцької ОДПІ про
застосування фінансових санкцій від
28.09.2012 року № /25233 в частині
застосування фінансової санкції у
вигляді штрафу в розмірі 11 800,00 гривень
за реалізацію алкогольних напоїв без
статусу підприємства громадського
харчування та здійснення роздрібної
торгівлі коньяком, алкогольними
напоями за цінами нижчими від
встановлених постановою Кабінету
Міністрів України № 957 від 30.10.2008 року «
Про встановлення розміру мінімальних
оптово-відпускних і роздрібних цін на
окремі види алкогольних напоїв». В
задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовлено. Стягнуто з
Державного бюджету України на користь
ФОП ОСОБА_4 витрати зі сплати судового
збору в сумі 76,12 гривень.

Постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 04.03.2013 року
постанова Полтавського окружного
адміністративного суду від 27.12.2012 року
скасована в частині задоволення позову
щодо скасування рішення Кременчуцької
ОДПІ про застосування фінансових
санкцій від 28.09.2012 року № /25233 в
частині застосування фінансової
санкції у вигляді штрафу в розмірі 5000,00
гривень за здійснення роздрібної
торгівлі коньяком, алкогольними
напоями за цінами нижчими від
встановлених постановою Кабінету
Міністрів України № 957 від 30.10.2008 року
«Про встановлення розміру мінімальних
оптово-відпускних і роздрібних цін на
окремі види алкогольних напоїв». В цій
частині прийнята нова постанова, якою
відмовлено ФОП ОСОБА_4 у задоволенні
позову . В іншій частині постанова
Полтавського окружного
адміністративного суду від 27.12.2012 року
залишена без змін.

Не погоджуючись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, відповідач подав
касаційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення судів попередніх
інстанцій в частині задоволення
позовних вимог та прийняти нове
рішення, яким в задоволенні позовних
вимог відмовити в повному обсязі.
Вважає, що рішення судів першої та
апеляційної інстанцій були прийняті з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Позивач в своїх запереченнях на
касаційну скаргу зазначає, що рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
прийняті з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
а тому просить залишити касаційну
скаргу без задоволення, а рішення судів
першої та апеляційної інстанцій без
змін.

Справу розглянуто у попередньому
судовому засіданні відповідно до
статті 220-1 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача
про обставини, необхідні для ухвалення
судового рішення судом касаційної
інстанції, дослідивши доводи
касаційної скарги, матеріали справи,
судові рішення, суд касаційної
інстанції дійшов висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню.

Враховуючи те, що касатор-відповідач
оскаржує судові рішення в частині
задоволення позовних вимог, позивачем
дані рішення не оскаржені, касаційна
інстанція не знаходить необхідності
аналізувати решту судових рішень,
перевіряючи їх законність та
обґрунтованість.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_4 є фізичною
особою-підприємцем, зареєстрований
виконавчим комітетом Кременчуцької
міської ради Полтавської області 19.12.2005
року за № 2 004381, що
підтверджується свідоцтвом про
державну реєстрацію фізичної
особи-підприємця серії НОМЕР_1; з 19.12.2005
року перебуває на обліку в
Кременчуцькій ОДПІ, як платник
податків, що підтверджується довідкою
про взяття на облік платника податків
4-ОПП від 19.12.2005 року № 1898-05 та є
платником єдиного податку другої
групи, про що свідчить свідоцтво
платника єдиного податку видане 28.05.2012
року серія НОМЕР_2.

15.09.2012 року відповідачем проведено
фактичну перевірку щодо дотримання
порядку здійснення платниками
податків розрахункових операцій,
ведення касових операцій, наявності
ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому
числі свідоцтв про державну
реєстрацію, виробництва та обігу
підакцизних товарів, дотримання
роботодавцем законодавства щодо
укладання трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами),
господарської одиниці а саме:
закусочної, яка розташована за адресою:
АДРЕСА_1 за результатами якої складено
акт (довідку) від 15.09.2012 року.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем пункту 1 статті 3 Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг», а саме: не
забезпечено проведення розрахункових
операцій через РРО при продажу товарів
на загальну суму 246,35 гривень; пункту 267.1
статті 267 Податкового кодексу України,
а саме: здійснення торгівельної
діяльності без придбання відповідного
торгового патенту; статей 15, 15-3, 18
Закону України «Про державне
регулювання виробництва і обігу
спирту, етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів», а саме: торгівля
алкогольними напоями без придбання
відповідної ліцензії на право
роздрібної торгівлі алкогольними
напоями; продаж алкогольних напоїв на
розлив для споживання на місці за
відсутності статусу підприємства
громадського харчування; торгівля
алкогольними напоями за цінами нижчими
від встановлених Кабінетом Міністрів
України мінімальних роздрібних цін.

На підставі висновків перевірки
відповідачем 28.09.2012 року винесено
рішення про застосування фінансових
санкцій № /25233 в сумі 14 793,40 гривні,
з яких: 2993,40 гривні - торгівля
алкогольними напоями без придбання
відповідної ліцензії на право
роздрібної торгівлі алкогольними
напоями; 6800,00 гривень - продаж
алкогольних напоїв на розлив для
споживання на місці за відсутності
статусу підприємства громадського
харчування; 5000,00 гривень - торгівля
алкогольними напоями за цінами нижчими
від встановлених Кабінетом Міністрів
України мінімальних роздрібних цін) та
податкові повідомлення-рішення №
/25232 про застосування штрафних
санкцій в сумі 1,0 гривня (не забезпечено
проведення розрахункових операцій
через РРО при продажу товарів) та №
/25231, яким до позивача застосовано
фінансові санкції у сумі 430,00 гривень
(здійснення діяльності без придбання
відповідного платного торгового
патенту).

Суд першої інстанції задовольняючи
позовні вимоги частково, прийшов до
висновку, що відповідачем протиправно
застосовано до позивача штраф в сумі 1,0
гривня за порушення вимог ч. 1 ст. 3
Закону України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг», а саме не
проведення розрахункових операцій
через РРО, оскільки вимоги вказаної
статті на відповідача не поширюються.
Разом з тим, суд першої інстанції
погодився з відповідачем про
правомірність застосування до
позивача фінансової санкції за
здійснення роздрібної торгівлі
алкогольними напоями без придбання
ліцензії, оскільки, а ні під час
проведення перевірки, а ні в ході
судового розгляду справи ліцензії на
право здійснення роздрібної торгівлі
алкогольними виробами, позивачем не
надано. Крім того, суд першої інстанції
прийшов до висновку, що відповідачем
протиправно застосовано до позивача
штраф за реалізацію алкогольних напоїв
за відсутності статусу підприємства
громадського харчування та здійснення
роздрібної торгівлі алкогольними
напоями за цінами нижчими від
встановлених Кабінетом Міністрів
України, оскільки вказані порушення
позивачем допущено не було. Також,
враховуючи, що позивач здійснював
господарську діяльність необумовлену
свідоцтвом платника єдиного податку,
суд першої інстанції погодився з
відповідачем про правомірність
висновку про неможливість здійснення
позивачем господарської діяльності
направленої на реалізацію акцизних
товарів без придбання відповідного
патенту.

Суд апеляційної інстанції, частково
скасовуючи рішення суду першої
інстанції не погодився з висновком
суду першої інстанції щодо
протиправності застосування до
позивача штрафу за здійснення
роздрібної торгівлі алкогольними
напоями за цінами нижчими від
встановлених Кабінетом Міністрів
України.

Колегія суддів касаційної інстанції
погоджується з висновками суду
апеляційної інстанції та вважає, що суд
апеляційної інстанції правильно
встановив обставини справи та прийняв
рішення з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
з огляду на наступне.

Щодо порушення пункту 1 статті 3 Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг», а саме не
забезпечення проведення розрахункових
операцій через РРО при продажу товарів
на загальну суму 246,35 гривень, то
колегія суддів касаційної інстанції
погоджується з судами порпередніх
інстанціх інстанцій, які зазначили
наступне.

Пунктом 1 статті 3 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» передбачено, що суб'єкти
господарювання, які здійснюють
розрахункові операції в готівковій
та/або в безготівковій формі (із
застосуванням платіжних карток,
платіжних чеків, жетонів тощо) при
продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані
проводити розрахункові операції на
повну суму покупки (надання послуги)
через зареєстровані, опломбовані у
встановленому порядку та переведені у
фіскальний режим роботи реєстратори
розрахункових операцій з
роздрукуванням відповідних
розрахункових документів, що
підтверджують виконання розрахункових
операцій, або у випадках, передбачених
цим Законом, із застосуванням
зареєстрованих у встановленому
порядку розрахункових книжок.

Відповідно до пункту 1 статті 17 цього
Закону до суб'єктів господарювання, які
здійснюють розрахункові операції за
товари (послуги), за рішенням
відповідних органів державної
податкової служби України
застосовуються фінансові санкції у
разі встановлення протягом
календарного року в ході перевірки
факту, зокрема, не проведення
розрахункових операцій через
реєстратори розрахункових операцій з
фіскальним режимом роботи, вчинене
вперше у розмірі 1 гривня.

Згідно частини 6 статті 9 вказаного
Закону реєстратори розрахункових
операцій та розрахункові книжки не
застосовуються: при продажу товарів
(наданні послуг) фізичними
особами-підприємцями, які сплачують
єдиний податок.

Пунктом 296.10 статті 296 Податкового
кодексу України встановлено, що
платники єдиного податку
першої-третьої групи не застосовують
реєстратори розрахункових операцій.

Судами попередніх інстанцій
встановлено та вбачається з матеріалів
справи, що позивач є платником єдиного
податку другої групи, тобто враховуючи
наведені вимоги закону він не повинен
застосовувати реєстратори
розрахункових операцій під час
здійснення продажу товарів.

На підставі наведеного колегія суддів
касаційної інстанції погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій
про те, що відповідачем протиправно
застосовано до позивача штраф в сумі 1,0
гривня за порушення вимог ч. 1 ст. 3
Закону України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг», а саме не
проведення розрахункових операцій
через РРО, оскільки вимоги вказаної
статті на позивача не поширюються, тому
підлягає скасуванню податкове
повідомлення-рішення № /25232 про
застосування штрафних санкцій в сумі 1,0
гривня.

Щодо порушення позивачем ст. 15 Закону
України «Про державне регулювання
виробництва і обігу спирту, етилового,
коньячного і плодового, алкогольних
напоїв та тютюнових виробів», а саме
продажу алкогольних напоїв на розлив
для споживання на місці за відсутності
статусу підприємства громадського
харчування, то колегія суддів
касаційної інстанції погоджується з
судами порпередніх інстанціх
інстанцій, які зазначили наступне.

Відповідно до частини 11 статті 15 Закону
України «Про державне регулювання
виробництва і обігу спирту етилового,
коньячного і плодового, алкогольних
напоїв та тютюнових виробів» роздрібна
торгівля алкогольними напоями (крім
столових вин) або тютюновими виробами
може здійснюватися суб'єктами
господарювання всіх форм власності, у
тому числі їх виробниками, за наявності
у них ліцензій.

Згідно з пунктом 2 постанови Кабінету
Міністрів України «Про затвердження
Правил роздрібної торгівлі
алкогольними напоями» від 30.07.1996 року №
854 роздрібна торгівля алкогольними
напоями - діяльність з продажу
алкогольних напоїв безпосередньо
громадянам та іншим кінцевим
споживачам для їх особистого
некомерційного використання незалежно
від форми розрахунків, у тому числі на
розлив у ресторанах, кафе, барах, інших
підприємствах громадського
харчування.

Пунктом 22 цієї ж постанови Кабінету
Міністрів України визначено, що продаж
алкогольних напоїв на розлив для
споживання на місці здійснюється
тільки підприємствами громадського
харчування та спеціалізованими
відділами підприємств, що мають статус
підприємств громадського харчування,
підприємств з універсальним
асортиментом товарів.

Частиною 6 статті 15-3 Закону України
«Про державне регулювання виробництва
і обігу спирту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів» встановлено, що
продаж алкогольних напоїв на розлив
для споживання на місці дозволяється
тільки суб'єктам господарювання
громадського харчування та
спеціалізованим відділам, що мають
статус суб'єктів господарювання
громадського харчування, суб'єктів
господарювання з універсальним
асортиментом товарів.

Згідно статті 17 вказаного закону за
порушення норм цього Закону щодо
виробництва і торгівлі спиртом
етиловим, коньячним і плодовим, спиртом
етиловим ректифікованим виноградним,
спиртом етиловим ректифікованим
плодовим, спиртом-сирцем виноградним,
спиртом-сирцем плодовим, алкогольними
напоями та тютюновими виробами
посадові особи і громадяни
притягаються до відповідальності у
вигляді штрафу у разі: оптової
(включаючи імпорт та експорт) і
роздрібної торгівлі спиртом етиловим,
коньячним і плодовим, спиртом етиловим
ректифікованим виноградним, спиртом
етиловим ректифікованим плодовим,
алкогольними напоями та тютюновими
виробами без наявності ліцензій - 200
відсотків вартості отриманої партії
товару, але не менше 1700,00 гривень;
порушення вимог статті 15-3 цього Закону
- 6800,00 гривень.

Судами попередніх інстанцій
встановлено та вбачається з акту
перевірки вбачається, що позивачем
здійснено продаж алкогольних напоїв на
розлив для споживання на місці без
отримання статусу суб'єкта
господарювання громадського
харчування.

Відповідно до Правил роботи закладів
(підприємств) громадського харчування,
затверджених наказом Мінекономіки від
24.07.2002 року № 219 (далі - Правила № 219), під
терміном «громадське харчування» слід
розуміти сферу виробничо-торговельної
діяльності, в якій виробляють і
продають продукцію власного
виробництва та закупні товари, як
правило, призначені для споживання на
місці, з організацією дозвілля або без
нього. Заклад громадського харчування
визначено як організаційно-структурну
статистичну одиницю у сфері
громадського харчування, що виробляє,
доготовляє та продає кулінарну
продукцію, булочні, борошняні
кондитерські вироби та закупні товари.
Такий заклад може розміщуватися в
окремій капітальній будівлі або в
спеціально обладнаному для продажу їжі
приміщенні іншої капітальної будівлі
або у вагонах залізничного, салонах
авіа-, авто- та водного пасажирського
транспорту. До підприємств
громадського харчування належить
заклад (сукупність закладів), який є
самостійним статутним суб'єктом
господарської діяльності, має права
юридичної особи і здійснює діяльність
з метою одержання прибутку. Заклади
(підприємства) громадського харчування
поділяються за такими типами:
фабрики-кухні, фабрики-заготівельні,
ресторани, бари, кафе, їдальні,
закусочні, буфети, магазини кулінарних
виробів, кафетерії, а ресторани та бари
- також на класи (перший, вищий, люкс).

Відповідно до п. 1.4 Правил № 219
суб'єктами господарської діяльності
здійснюється діяльність у сфері
громадського харчування після їх
державної реєстрації в установленому
законодавством порядку. Але у назві та
тексті Правил № 219 слова «громадське
харчування» в усіх відмінках замінено
словами «ресторанне господарство»
згідно з наказом Мінекономіки від
09.10.2006 року № 309.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивач має статус
підприємства громадського харчування.
Згідно свідоцтва платника єдиного
податку основними видами
господарської діяльності позивача є:
діяльність ресторанів та діяльність
кафе.

Тобто, суди попередніх інстанцій
дійшли вірного висновку, що
відповідачем протиправно зроблено
висновок про порушення ФОП ОСОБА_4
вимог ст. 15-3 Закону України «Про
державне регулювання виробництва і
обігу спирту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів» та застосовано до
позивача штраф за реалізацію
алкогольних напоїв за відсутності
статусу підприємства громадського
харчування та в свою чергу застосовано
штраф у розмірі 6800,00 гривень згідно
рішення про застосування фінансових
санкцій № /25233 .

Крім того, колегія суддів касаційної
інстанції погоджується з судом
апеляційної інстанції, який правомірно
скасував рішення суду першої інстанції
в частині задоволення позову щодо
скасування рішення Кременчуцької ОДПІ
Полтавської області про застосування
фінансових санкцій від 28.09.2012 №
/25233 в частині застосування
фінансової санкції у вигляді штрафу в
розмірі 5000,00 гривень за здійснення
роздрібної торгівлі коньяком,
алкогольними напоями за цінами нижчими
від встановлених постановою Кабінету
Міністрів України № 957 від 30.10.2008 року
«Про встановлення розміру мінімальних
оптово-відпускних і роздрібних цін на
окремі види алкогольних напоїв» та в
цій частині прийняв нову постанову,
якою відмовив у задоволенні позову в
цій частині, виходячи з наступного.

Відповідно до Постанови Кабінету
Міністрів України № 957 від 30.10.2008 року
«Про встановлення розміру мінімально
оптово-відпускних і роздрібних цін на
окремі види алкогольних напоїв»
мінімальні оптово-відпускні і
роздрібні ціни під час реалізації
(продажу) горілки та лікеро-горілчаних
виробів, інших зброджених напоїв,
суміші із зброджених напоїв та суміші
зброджених напоїв з безалкогольними
напоями, коньяку (бренді) три зірочки,
коньяку (бренді) чотири зірочки,
коньяку (бренді) п'ять зірочок та інших
спиртових дистилятів та спиртних
напоїв різного вмісту спирту в тарі
різної місткості визначаються як
добуток відповідних затверджених
мінімальних цін, міцності за об'ємом (у
відсотках) та місткості тари (у літрах),
поділений на 100 відсотків.

Згідно постанови Кабінету Міністрів
України від 03.08.2011 року № 819 «Про
внесення змін у додаток до постанови
Кабінету Міністрів України від 30.10.2008
року № 957» встановлено мінімальна ціна
за 1 літр 100-відсоткового спирту
(роздрібна) 130,50 гривень (в редакції яка
діяла на момент здійснення роздрібної
торгівлі).

Судом апеляційної інстанції
встановлено та вбачається з матеріалів
справи, що позивач здійснює роздрібну
торгівлю алкогольними напоями, тому
мінімальна ціна за пляшку горілки
«Олександрія пшенична», місткістю 0,5 л
складає 130,50 гривень х 0,4/2 = 26,10 гривень.
Отже, мінімальна ціна 100 мл.
алкогольного напою повинна складати 5,22
гривень, проте згідно пояснень, особи
що здійснювала розрахунки 100 мл.
горілки вона продала її за 4,50гривень.,
тобто за ціною нижчою ніж мінімально
оптово-відпускна і роздрібна ціна на
окремі види алкогольних напоїв,
встановленою Постанови Кабінету
Міністрів України № 957 від 30.10.2008 року
та правомірно застосовано до позивача
штраф у розмірі 5000,00 гривень.

За таких обставин та з урахуванням
вимог ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
дійшов до обґрунтованого висновку щодо
наявності підстав для часткового
задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 3 ст. 220-1 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

За вказаних обставин, меж перегляду,
відсутності порушень норм
матеріального та процесуального права,
висновок суду апеляційної інстанції
про часткове задоволення позовних
вимог є вірним, а касаційна скарга
відповідача - необґрунтованою та такою,
що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 220-231 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Кременчуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Полтавської області
Державної податкової служби -
відхилити.

Постанову Харківського апеляційного
адміністративного суду від 04.03.2013 року
у справі № 2а-1670/7131/12 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути
переглянута з підстав, у порядку та в
строки, встановлені статтями 236-238
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:
І.О. Бухтіярова

Судді:
М.І. Костенко

О.А. Моторний