Справа № 2а-1247/12/2670
Суддя: Лиска Т.О.
Дата ухвалення: 2014-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" січня 2014 р. м. Київ
К/9991/53731/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів: Лиски Т.О. (доповідач),

Бутенка В.І.,

Олендера І.Я.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Державної
виконавчої служби України про визнання
протиправною та скасувати постанови,
визнання дій протиправними,
зобов'язання вчинити дії, касаційне
провадження в якій відкрито за
касаційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4 на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 22 лютого 2012 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 09 серпня 2012
року, -

в с т а н о в и л а:

У лютому 2012 року ОСОБА_3, ОСОБА_4
звернулися до суду з позовом до
Державної виконавчої служби України
про визнання протиправною та скасувати
постанови, визнання дій протиправними,
зобов'язання вчинити дії.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
22 лютого 2012 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 09 серпня 2012
року, позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Державної
виконавчої служби України, державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України Вовченка О.В. що
проявилась в недотриманні положень
ст.26 Закону України «Про виконавче
провадження» в частині строків
винесення постанови про відмову у
відкриті виконавчого провадження
№30606131 від 06 січня 2012 року.

Визнано протиправними дії Державної
виконавчої служби України, начальника
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Калевича В.А., що проявилися в
надісланні постанови від 06 січня 2012
року про відмову у відкритті
виконавчого провадження №30606131 з
порушенням та недотриманням строків
передбачених ст.26 Закону України «Про
виконавче провадження». В задоволенні
решти позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням судів
першої та апеляційної інстанцій у
справі, позивачі звернулися з
касаційною скаргою, в якій просять
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій в частині відмови у
задоволенні позову скасувати та
прийняти в цій частині нову постанову
про задоволення позову, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 19 грудня 2011 року
Київським окружним адміністративним
судом позивачам було видано виконавчий
лист №2а-5675/10/1070 по
адміністративній справі №2а-5675/11/1070 про
зобов'язання Департаменту державної
виконавчої служби Міністерства
юстиції України повторно розглянути
заяву ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про прийняття до
примусового виконання виконавчого
документа/ухвали суду та відкриття
виконавчого провадження від 22 березня
2010 року, та прийняти рішення у
відповідності до вимог Закону України
«Про виконавче провадження» стосовно
вирішення питання про відкриття
виконавчого провадження.

Відповідно до статті 124 Конституції
України, всі судові рішення
ухвалюються іменем України і є
обов'язковими до виконання на всій
території України.

Згідно вимог статті 1 Закону України
«Про виконавче провадження», виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Частиною 1 статті 2 Закону України «Про
виконавче провадження» встановлено, що
примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.

Згідно частини 1 статті 17 Закону
України «Про виконавче провадження»
передбачено, що примусове виконання
рішень здійснюється державною
виконавчою службою на підставі
виконавчих документів, визначених цим
Законом.

Як було встановлено судами попередніх
інстанцій, позивачі, 26 грудня 2011 року
звернулись до відповідача із заявою
про прийняття до примусового виконання
та відкриття виконавчого провадження
по оригіналу виконавчого листу та
надали оригінал виконавчого листа від
19 грудня 2011 року №2а-5675/11/1070 виданого
Київським окружним адміністративним
судом.

12 січня 2012 року листом №П-2443-3/4
Державною виконавчою службою України
було направлено позивачам Постанову
№30606131, в якій відмовлено у відкритті
виконавчого провадження з примусового
виконання Виконавчого листа
№2а-5675/10/1070, в зв'язку із тим, що
виконавчий документ не відповідає
вимогам, передбаченим ст.18 цього
Закону.

Так, відповідно до положень пункту 6
частини 1 статті 26 Закону України «Про
виконавче провадження», державний
виконавець відмовляє у відкритті
виконавчого провадження у разі
невідповідності виконавчого документа
вимогам, передбаченим статтею 18 цього
Закону. В той же час, положеннями
частини 1 статті 18 вказаного Закону
встановлено, що у виконавчому
документі зазначаються: - назва і дата
видачі документа, найменування органу,
прізвище та ініціали посадової особи,
що його видали; - дата прийняття і номер
рішення, згідно з яким видано документ;
- повне найменування (для юридичних
осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та
по батькові за наявності) (для фізичних
осіб) стягувача і боржника, їх
місцезнаходження (для юридичних осіб)
або місце проживання чи перебування
(для фізичних осіб), ідентифікаційний
код суб'єкта господарської діяльності
стягувача та боржника за наявності (для
юридичних осіб), індивідуальний
ідентифікаційний номер стягувача та
боржника за наявності (для фізичних
осіб - платників податків), а також інші
дані, якщо вони відомі суду чи іншому
органу, що видав виконавчий документ,
які ідентифікують стягувача та
боржника чи можуть сприяти примусовому
виконанню, зокрема, дата народження
боржника та його місце роботи (для
фізичних осіб), місцезнаходження майна
боржника, рахунки стягувача та
боржника тощо; - резолютивна частина
рішення; - дата набрання законної
(юридичної) сили рішенням; - строк
пред'явлення виконавчого документа до
виконання.

Частиною 2 статті 18 Закону України «Про
виконавче провадження» встановлено, що
у разі якщо рішення ухвалено на користь
кількох позивачів або проти кількох
відповідачів, а також якщо належить
передати майно, що перебуває в кількох
місцях, у виконавчому документі
зазначаються один боржник та один
стягувач, а також визначається, в якій
частині необхідно виконати таке
рішення, або зазначається, що обов'язок
чи право стягнення є солідарним.

Водночас, як було встановлено судами
попередніх інстанцій, Київським
окружним адміністративним судом під
час оформлення Виконавчого листа
№2а-5675/10/1070 було зазначено прізвища ім'я
та по - батькові обох стягувачів, що не
відповідає положенням частини 1 статті
18 Закону України «Про виконавче
провадження».

Крім того, відповідно до частини 2
статті 8 Закону України «Про виконавче
провадження», стягувачем є фізична або
юридична особа, на користь чи в
інтересах якої видано виконавчий
документ, боржником є фізична або
юридична особа, визначена виконавчим
документом. При цьому, суд приймає до
уваги, що відповідно до положень
частини 3 статті 50 КАС України,
відповідачем по справі є суб'єкт
владних повноважень, якщо інше не
встановлено Кодексом. При цьому,
пунктом 7 частини 1 статті 3 КАС України,
суб'єкт владних повноважень орган
державної влади, орган місцевого
самоврядування їхня посадова чи
службова особа, інший суб'єкт при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства.

Як вбачається із Виконавчого листа
№2а-5675/10/1070 виданого Київським окружним
адміністративним судом боржником
визначено Департамент державної
виконавчої служби Міністерства
юстиції України.

Відповідно до положень частини 1 статті
3 Закону України «Про державну
виконавчу службу» органами державної
виконавчої служби є: - департамент
державної виконавчої служби
Міністерства юстиції України, до
складу якого входить відділ
примусового виконання рішень; -
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції
Міністерства юстиції України в
Автономній Республіці Крим, головних
управлінь юстиції в областях, містах
Києві та Севастополі, до складу яких
входять відділи примусового виконання
рішень; - районні, районні у містах,
міські (міст обласного значення),
міськрайонні відділи державної
виконавчої служби відповідних
управлінь юстиції.

Такими чином, суди попередніх
інстанцій дійшли правильного висновку,
що в тому разі, якщо боржник-суб'єкт
владних повноважень був ліквідований,
а замість нього було створено іншого
суб'єкта владних повноважень на якого
поклали функції ліквідованого органу,
це не є підставою відмови у відкритті
провадження, а є підставою для
звернення державного виконавця із
заявою до суду із заміною сторони
виконавчого провадження в порядку
передбаченому ст.264 КАС України.

Водночас, відповідно до частини 2
статті 26 Закону України «Про виконавче
провадження», про відмову у відкритті
виконавчого провадження державний
виконавець виносить постанову
протягом трьох робочих днів, а за
рішенням, що підлягає негайному
виконанню, - не пізніше наступного
робочого дня з дня надходження
виконавчого документа і не пізніше
наступного дня надсилає її заявникові
разом з виконавчим документом.

Як було встановлено судами попередніх
інстанцій, Постанова №30606131 була
винесена 06 січня 2012 року, хоча,
відповідно до
Реєстраційно-контрольної картки,
Виконавчий лист №2а-5675/10/1070 та заява
позивача були отримані державним
виконавцем відділу примусового
виконання 28 грудня 2011 року.

З врахування вказаного, суди
попередніх інстанцій дійшли
правильного висновку, що в даному
випадку дії Державної виконавчої
служби України, начальника відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Калевича В.А., що проявилися в
надісланні постанови від 06 січня 2012
року про відмову у відкритті
виконавчого провадження №30606131 з
порушенням та недотриманням строків
передбачених статті 26 Закону України
«Про виконавче провадження» є
протиправними. Крім того,
протиправними є також дії Державної
виконавчої служби України, державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України Вовченка В.О., що
проявилась в недотриманні положень
статті 26 Закону України «Про виконавче
провадження» в частині строків
винесення постанови про відмову у
відкриті виконавчого провадження
№30606131 від 06 січня 2012 року.

Щодо позовних вимог позивача про
визнання протиправними дії, рішення та
бездіяльність суб'єкта владних
повноважень - Державної виконавчої
служби України, що проявилися в
ігноруванні та невиконанні в
добровільному порядку в повному та
фактичному обсязі постанови
Київського окружного
адміністративного суду №2а-5675/11/1070 від
08 квітня 2011 року суд першої інстанції
правильно зазначив наступне.

У разі, якщо боржник не бажає
добровільно виконати рішення суду,
стягувачу чинним законодавством
надано право звернутись до виконавчої
служби щодо примусового виконання
рішення суду, в порядку передбаченому
положеннями Закону України «Про
виконавче провадження».

Як вбачається із матеріалів справи,
позивачі не отримавши жодної відповіді
на заяву із вимогою добровільно
виконати постанову суду, скористались
даним правом та звернулись до
Державного виконавчої служби України
із заявою про примусове виконання
рішення Київського окружного
адміністративного суду №2а-5675/11/1070 від
08 квітня 2011 року.

Крім того, щодо позовної вимоги
позивача про зобов'язання відповідача
розглянути заяву ОСОБА_3 та ОСОБА_4
вх.№98 від 26 грудня 2011 року про
відкриття виконавчого провадження та
винести рішення у відповідності та
згідно до вимог ст.25 Закону України
«Про виконавче провадження» суди
попередніх інстанцій вірно дійшли
висновку про те, що воно є похідним від
позовної вимоги про визнання
протиправною та скасування Постанови
№30606131. Отже, з огляду на вказане,
підстав для зобов'язання відповідача
розглянути заяву позивачів вх.№98 від 26
грудня 2011 року про відкриття
виконавчого провадження та
зобов'язання винести рішення у
відповідності та згідно до вимог ст.25
Закону України «Про виконавче
провадження» не має.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що касаційну скаргу слід
залишити без задоволення, оскільки
судові рішення постановлені з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, правова оцінка
обставинам у справі дана вірно, а
доводи касаційної скарги є
необґрунтованими.

Керуючись статтями 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4
залишити без задоволення, а постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 22 лютого 2012 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 09 серпня 2012
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: