Справа № 817/120/14
Суддя: Друзенко Н.В.
Дата ухвалення: 2014-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/120/14

31 січня 2014 року 10год. 36хв. м.
РівнеРівненський окружний
адміністративний суд у складі судді
Друзенко Н.В. за участю секретаря
судового засідання Ляшук Г.С. та сторін
і інших осіб, які беруть участь у
справі:

позивача: ОСОБА_1

відповідача: представник не прибув

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України у м.Рівне про визнання
протиправними дій та скасування вимоги
, -ВСТАНОВИВ :

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1
звернувся в Рівненський окружний
адміністративний суд з позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
місті Рівне про визнання протиправним
дій та скасування вимоги №Ф4412 від
03.12.2013 року.

Позовні вимоги в повному об'ємі
підтримані позивачем в судовому
засіданні, який ствердив, що в 2010 році
він щоквартально та сумлінно сплачував
33,2% від свого доходу до пенсійного
фонду і жодних претензій до нього з
того приводу, що сума таких внесків є
меншою від законодавчо встановленої
межі з боку відповідача не
пред'являлось. І лише по сплину трьох
років управління Пенсійного фонду
України в місті Рівне ніби-то виявило
недоїмку, яку і намагається стягнути
за спірною вимогою №Ф4412 від 03.12.2013 року.
При цьому, відповідач обґрунтовує свої
дії нормами статті 106 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" №1058-ІV від 09.07.2003
року, які з 1 січня 2011 року втратили
чинність. Оскільки на грудень 2013 року у
відповідача вже не було повноважень на
прийняття виставлення вимог, вважає
його дії протиправними а вимогу №Ф4412
від 03.12.2013 року такою, що підлягає
скасуванню. Окремо зазначив, що сума
недоїмки, зазначена у вимозі не
відповідає сумі, яка зазначена у
повідомленні-розрахунку. Також вказав,
що він з 9 грудня 2007 року є пенсіонером,
а тому в силу вимог частини четвертої
статті 4 Закону України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" №2464-VI від 08.07.2010
року взагалі звільненій від сплати
єдиного внеску. За наведеного просив
позов задовольнити.

Представник відповідача в судове
засідання не прибув, подав письмові
заперечення на позов, в яких ствердив,
що оскаржувана вимога прийнята у
відповідності до Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" №1058-ІV від 09.07.2003 року.
Оскільки за правилами частини першої
статті 19 та підпункту другого пункту 8
розділу XV даного Закону в 2010 році
ОСОБА_1, як фізична особа - суб'єкт
підприємницької діяльності, повинен
був сплачувати страхові внески, у межах
максимальної величини, але не менше
мінімального страхового внеску, а
органом ПФУ в 2013 році виявлено, що сума
внесків позивача менша від законодавчо
встановленого мінімального страхового
внеску, йому цілком правомірно спірною
вимогою донараховано суму внесків. При
цьому, було враховано, що на день
винесення вимоги частина нарахування
погашена за рахунок облікованої за
даним підприємцем переплати. В
обґрунтування права на виставлення
вимоги в 2013 році покликався на норми
абзацу шостого пункту 7 розділу VIII
Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування" №2464
від 08.07.2010 року. У поданому запереченні
представник відповідача заявив
клопотання про розгляд справи за його
відсутності.

Судом не визнавалася обов'язковою
участь відповідача в судовому
засіданні.

Відповідно до вимог пункту 2 частини
першої статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд розглянув справу без
участі представника відповідача.

Заслухавши позивача, дослідивши подані
суду письмові докази, оцінивши їх за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді у судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, суд прийшов до висновку про
відсутність підстав для задоволення
позову.

Судом встановлено, що позивач з 10
квітня 1995 року є фізичною особою -
підприємцем (а.с.8), з 9 грудня 2007 року є
пенсіонером (а.с.5,14-19).

03 грудня 2013 року позивачу виставлено
вимогу про сплату боргу - недоїмки зі
страхових внесків до Пенсійного фонду
України в розмірі 678,11 грн. (а.с.9). Згідно
з повідомленням-розрахунком №996 від
27.11.2013 року, вказана сума недоїмки з
урахуванням часткової сплати, виникла
за результатами 2010 року, а саме в
результаті співставлення даних
позивача про суми нарахованих
страхових внесків за 2010 рік та даних
про розмір мінімального страхового
внеску у 2010 році встановлено
необхідність здійснити доплату до
мінімального страхового внеску у сумі
943,88 грн., в тому числі за перший квартал
2010 року - 255,31 грн., за другий квартал -
253,65 грн., за третій квартал - 228,42 грн.,
за четвертий - 206,50 грн.(а.с.10,30).

Згідно з пунктом 3 частини першої
статті 11 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" №1058-ІV від 09.07.2003 року, в
редакції, яка діяла на 2010 рік, фізичні
особи - суб'єкти підприємницької
діяльності, у тому числі ті, які обрали
особливий спосіб оподаткування
(фіксований податок, єдиний податок,
фіксований сільськогосподарський
податок, придбали спеціальний торговий
патент), та члени сімей зазначених
фізичних осіб, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності підлягають
загальнообов'язковому державному
пенсійному страхуванню. Відповідно до
пункту 5 статті 14 та частини першої
статті 15 Закону, такі особи є
страхувальниками та платниками
страхових внесків, які в силу вимог
пункту 6 частини другої статті 17 цього
Закону зобов'язані нараховувати,
обчислювати і сплачувати в установлені
строки та в повному обсязі страхові
внески.

А в силу вимог підпункту 2 пункту 8
розділу XV "Прикінцеві положення" Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" №1058-ІV
від 09.07.2003 року, в редакції, яка діяла на
2010 рік, такі особи зобов'язані
сплачувати страхові внески, що
перераховуються до солідарної системи
на умовах і в порядку, визначених цим
Законом, та в розмірах, передбачених
для платників збору (юридичних і
фізичних осіб) Законом України "Про
збір на обов'язкове державне пенсійне
страхування" №400/97-ВР від 26.06.1997 року,
але не менше мінімального страхового
внеску.

В свою чергу, за правилами пункту 2
статті 2 Закону України "Про збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування" №400/97-ВР від 26.06.1997 року, в
редакції, яка діяла на 2010 рік, об'єктом
оподаткування для фізичних осіб -
суб'єктів підприємницької діяльності є
сума оподатковуваного доходу.
Відповідно до пункту 2 статті 4 - ставка
збору становила - 33,2 відсотка від
об'єкта оподаткування.

Згідно статті 1 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" №1058-ІV від 09.07.2003 року,
мінімальний страховий внесок - це сума
коштів, що визначається розрахунково
як добуток мінімального розміру
заробітної плати на розмір страхового
внеску, встановлених законом на день
отримання доходу.

Відповідно до статті 2 Закону України
"Про встановлення прожиткового
мінімуму та мінімальної заробітної
плати" №1646-VI від 20.10.2009 року
мінімальний розмір заробітної плати в
першому кварталі 2010 року склав 869 грн.,
відповідно мінімальний страховий
внесок - 869 х 33,2% = 288,51 грн., в другому
кварталі - 884 грн., відповідно
мінімальний страховий внесок - 884 х 33,2% =
293,49 грн., в третьому кварталі - 888 грн.,
відповідно мінімальний страховий
внесок - 888 х 33,2% = 294,82 грн., в четвертому
кварталі - 922 грн., відповідно
мінімальний страховий внесок - 922 х 33,2% =
306,10 грн.

Таким чином, позивач в 2010 році повинен
був щоквартально сплачувати страхові
внески у розмірі 33,2 відсотка від
отриманого ним оподатковуваного
доходу, а якщо визначена в такий спосіб
сума страхових внесків була меншою за
мінімальний страховий внесок
відповідного кварталу, то в сумі, яка
дорівнює мінімальному страховому
внеску певного періоду.

Всупереч цьому, фізична особа
підприємець ОСОБА_1 сплатив у першому
кварталі 2010 року 33,20 грн., в другому
кварталі - 39,84 грн., в третьому кварталі
- 66,40 грн., в четвертому кварталі - 99,60
грн.

Наведені обставини підтверджуються не
лише даними УПФ у м.Рівне,
відображе-ними у
повідомленні-розрахунку (а.с.10,30), а й
даними самого позивача, а саме копіями
долучених до позову квитанцій про
сплату страхових внесків в 2010 році
(а.с.13).

Частиною другою статті 106 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" №1058-ІV
від 09.07.2003 року в редакції, яка діяла до 1
січня 2011 року, було передбачено, що суми
страхових внесків своєчасно не
нараховані та/або не сплачені
страхувальниками у строки, визначені
статтею 20 цього Закону (для фізичних
осіб - підприємців 20 календарних днів
із дня закінчення кварталу), вважаються
простроченою заборгованістю із сплати
страхових внесків (недоїмкою) і
стягуються з нарахуванням пені та
застосуванням фінансових санкцій.

Вказана частина статті 106 втратила
чинність з 1 січня 2011 року, відповідно
до підпункту 12 пункту 11 розділу VIII
Прикінцеві та перехідні положення
Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування" №2464-VI
від 08.07.2010 року.

В той же час, відповідно до абзаців
п'ятого-шостого пункту 7 цього розділу,
стягнення заборгованості із сплати
страхових внесків за діючими видами
загально-обов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі страхових внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
здійснюється фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування відповідно до
законодавства, що діяло на момент
виникнення такої заборгованості або
застосування штрафних санкцій.
Погашення заборгованості з
використанням коштів, що надходять у
рахунок сплати єдиного внеску,
забороняється. На період до повного
стягнення заборгованості із сплати
страхових внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі нарахованих внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
та відповідних штрафних санкцій за
фондами загальнообов'язкового
державного соціального страхування
зберігаються повноваження щодо
контролю за правильністю нарахування,
своєчасністю сплати страхових внесків,
застосування фінансових санкцій, якими
вони були наділені до набрання
чинності цим Законом.

Таким чином, органи пенсійного фонду
можуть стягувати ті недоїмки, які
виникли до 01 січня 2011 року. Механізм
стягнення цих сум відповідає змісту
статті 106 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" №1058-ІV від 09.07.2003 року та
застосовується з посиланням на пункт 7
Перехідних положень Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування"№2464 від 08.07.2010
року.

Згідно з пунктом 8.2 Інструкції про
порядок обчислення та сплати
страхувальниками та застрахованими
особами внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування до
Пенсійного фонду України, затвердженої
постановою правління Пенсійного фонду
України №21-1 від 19.12.2003 року,
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 16.01.2004 року за №64/8663, органи
Пенсійного фонду надсилають
страхувальникам вимогу про сплату
недоїмки, якщо страхувальник має на
кінець звітного базового періоду
недоїмку зі сплати страхових внесків,
фінансових санкцій (штрафів) та пені. У
такому випадку вимога надсилається
протягом п'яти робочих днів, наступних
за календарним місяцем, у якому виникла
або зросла недоїмка зі сплати
страхових внесків. Вимога формується
на підставі даних особових рахунків
платників.

Суд констатує, що всупереч вимог
Інструкції вимога №Ф4412 від 03.12.2013 року
надіслана позивачу не в 2010 році, а в
кінці 2013 року, при цьому доказів того,
що недоїмка безперервно зростала суду
не надано.

Разом з тим дана обставина не
розглядається судом, як підстава для
задоволення вимог фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1, позаяк за правилами
нормативно-правового акту, який має
вищу юридичну силу, а саме частини 15
статті 106 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" №1058-ІV від 09.07.2003 року, яка
чинна до сьогоднішнього дня, строк
давності щодо стягнення недоїмки із
сплати страхових внесків, пені та
штрафів не застосовується.

Враховуючи ту обставину, що
матеріалами справи повністю
підтверджений факт існування у
позивача заборгованості зі сплати
страхових внесків за 2010 рік, правових
підстав для задоволення позовних вимог
про визнання протиправним дій та
скасування вимоги №Ф4412 від 03.12.2013 року
про стягнення такої недоїмки, у суду
немає.

Доводи позивача про невідповідність
суми недоїмки, що зазначена у спірній
вимозі сумі недоїмки, яка зазначена у
повідомленні-розрахунку, суд до уваги
не бере, позаяк перша сума не перевищує
другу, що, в свою чергу, свідчить про
погашення частини недоїмки коштами,
які обліковувались за позивачем у
якості переплати.

Доводи позивача про те, що він в силу
вимог частини 1 статті 4 Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" №2464-VI від 08.07.2010
року звільнений від сплати єдиного
внеску як особа, що обрала спрощену
систему оподаткування, яка є
пенсіонером за віком, судом
відхиляються, позаяк вказана норма
набрала чинності з 06 серпня 2011 року і не
поширює свою дію на 2010 рік.

Судові витрати по справі згідно
частини п'ятої статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
на користь позивача не стягуються.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 в
позові до Управління Пенсійного фонду
України у м.Рівне про визнання
протиправними дій та скасування вимоги
№Ф-4412 від 03.12.2013 року,- відмовити
повністю.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі проголошення в судовому засіданні
лише вступної та резолютивної частин
постанови, апеляційна скарга подається
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Друзенко Н.В.