Справа № К/9991/9526/12-С
Суддя: Гаманко О.І.
Дата ухвалення: 2014-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" січня 2014 р. м. Київ
К/9991/9526/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого Гаманка
О.І.

суддів Білуги С.В.

Загороднього А.Ф.

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Управління
праці та соціального захисту населення
Шахтарської районної державної
адміністрації Донецької області на
постанову Шахтарського міськрайонного
суду Донецької області від 27 жовтня 2011
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 18 січня 2012
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Управління праці та соціального
захисту населення Шахтарської
районної державної адміністрації
Донецької області про стягнення
одноразової компенсації,

встановила:

У вересні 2011 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до Управління праці та
соціального захисту населення
Шахтарської районної державної
адміністрації Донецької області про
стягнення одноразової компенсації.

Постановою Шахтарського
міськрайонного суду Донецької області
від 27 жовтня 2011 року, залишеною без змін
ухвалою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 18 січня 2012
року, позов задоволено, визнано
протиправними дії Управління праці та
соціального захисту населення
Шахтарської районної державної
адміністрації Донецької області та
стягнуто з відповідача за рахунок
коштів державного бюджету на користь
ОСОБА_2 не донараховану та невиплачену
одноразову компенсацію як інваліду 3
групи першої категорії у сумі 28610,40грн.

У касаційній скарзі відповідач,
посилаючись на неправильне
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій, просить
скасувати зазначені рішення, ухваливши
нове рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі в
межах, визначених статтею 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів вважає, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивач є учасником
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС 1 категорії та є
інвалідом 3 групи. Відповідно до статті
48 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" має право на одержання
одноразової компенсації в розмірі 30
мінімальних заробітних плат.

Згідно довідки МСЕК від 14.06.2011 позивачу
встановлено 3 групу інвалідності у
зв'язку з захворюванням, пов'язаним з
участю в ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС та встановлено
втрату 40% професійної працездатності.

Статтею 48 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" передбачені компенсації за
шкоду, заподіяну здоров'ю особам, які
стали інвалідами внаслідок
Чорнобильської катастрофи, учасникам
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС та сім'ям за втрату
годувальника. Зокрема, інвалідам 3
групи - 30 мінімальних заробітних плат.
Розмір заробітної плати визначається
на момент виплати.

Судами встановлено, що позивачу
виплачено компенсацію в розмірі
189,60грн, що не відповідає вимогам Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" щодо
розміру такої компенсації.

Оскільки ні Верховна Рада України, ні
Кабінет Міністрів України в наступному
будь-яких рішень з цих питань не
приймали, то виходячи із загальних
засад пріоритетності законів над
підзаконними нормативними актами при
вирішенні даного спору, застосуванню
підлягає саме стаття 48 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи"та розмір
мінімальної заробітної плати,
встановлений відповідними законами
України, а не постановами Кабінету
Міністрів України "Про компенсаційні
виплати особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської
катастрофи"від 26.07.1996 № 836.

Розмір мінімальної заробітної плати на
момент виплати компенсації позивачу,
згідно Закону України "Про
встановлення прожиткового мінімуму та
мінімальної заробітної плати"
передбачений у розмірі 960грн.

Згідно з частиною другою статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Суди першої та апеляційної інстанції
дійшли вірного висновку про те, що на
час виплати позивачу компенсації,
відповідач діяв неправомірно, так як,
повинен був виплатити позивачу
компенсацію як інваліду 3 групи,
виходячи із розрахунку 30 законодавчо
встановлених мінімальних заробітних
плат та згідно статті 48 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", з
урахуванням фактично проведеної
виплати, а тому у судів першої та
апеляційної інстанцій були всі правові
підстави для задоволення позовних
вимог.

За приписами статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Згідно статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій. Не може
бути скасовано судове рішення з
мотивів порушення норм процесуального
права, якщо це не призвело і не могло
призвести до неправильного вирішення
справи.

Оскаржувані судові рішення
постановлені з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
доводами касаційної скарги не
спростовуються висновки, викладені в
судових рішеннях, підстави для їх
скасування відсутні.

Керуючись статтями 220, 220№, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Шахтарської районної державної
адміністрації Донецької області
залишити без задоволення, а постанову
Шахтарського міськрайонного суду
Донецької області від 27 жовтня 2011 року
та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 18 січня 2012
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Управління праці та соціального
захисту населення Шахтарської
районної державної адміністрації
Донецької області про стягнення
одноразової компенсації - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.І. Гаманко

Судді
С.В. Білуга

А.Ф. Загородній