Справа № 13/629
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2014-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 13/629
1-й інстанції: Патратій О.В.
Суддя-доповідач: Губська О.А.
У Х В А Л А

Іменем України

23 січня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді
Губської О.А.

суддів
Парінова А.Б., Беспалова О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві апеляційну
скаргу Міжрегіонального головного
управління Міндоходів - Центрального
офісу з обслуговування великих
платників податків на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 09 липня 2013 року за
позовом Приватного акціонерного
товариства "Індустріальні та
дистрибуційні системи" до
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів - Центрального офісу з
обслуговування великих платників про
скасування податкового повідомлення -
рішення № /3 від 05 листопада 2008
року, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів - Центрального офісу з
обслуговування великих платників, в
якому, з урахуванням уточнених
позовних вимог, просив визнати
нечинним податкові
повідомлення-рішення Спеціалізованої
державної податкової інспекції у м.
Києві по роботі з великими платниками
податків від 05.11.2008 року №000394020/3 в
частині донарахування податку з
доходів фізичних осіб у сумі 22259,36 грн.
та нарахування штрафних санкцій у сумі
44518,72 грн.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 26
лютого 2009 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 03 червня 2010
року, позов задоволено частково та
визнано нечинними податкові
повідомлення-рішення від 27.08.2008 року №
/2 та від 05.11.2008 року №000394020/3 у
частині донарахування податку з
доходів фізичних осіб у сумі 22 259,36
гривень та нарахування штрафних
фінансових санкцій у сумі 44 518,72
гривень, в задоволенні решти позовних
вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
м. Києва від 20 травня 2013 року касаційну
скаргу Окружної державної податкової
служби - Центрального офісу з
обслуговування великих платників
податків Державної податкової служби
(правонаступник Спеціалізованої
державної податкової інспекції у м.
Києві по роботі з великими платниками
податків) задоволено частково,
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 26 лютого 2009 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 03 червня 2010
року скасовано. Справу направлено на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Так, підставою для скасування вказаних
вище судових рішень та направлення
справи на новий судовий розгляд було
необхідність з'ясування судом питання
про наявність довідки (або її
нотаріально засвідченої копії), яка
підтверджує, що нерезиденти, яким
виплачувались доходи, є резидентами
країни, з якою укладено міжнародний
договір.

Також Вищим адміністративним судом
зазначено, що суди попередніх
інстанцій роблячи висновок про
відсутність об'єкта оподаткування
податком з доходів фізичних осіб
залишили поза увагою, що відповідно до
останнього абзацу підпункту 4.2.9 пункту
4.2 статті 4 Закону України «Про податок
з доходів фізичних осіб» якщо
додаткові блага надаються особою, що не
є працедавцем платника податку, чи
особою, яка діє від імені або за
дорученням такого працедавця, то такі
доходи прирівнюються з метою
оподаткування до подарунків з їх
відповідним оподаткуванням.

Враховуючи уточнені позовні вимоги,
позивач просив суд визнати нечинним
податкове повідомлення-рішення від 05
листопада 2008 року № /3 в частині
донарахування податку з доходів
фізичних осіб у сумі 22259,36 грн. та
нарахування штрафних фінансових
санкцій у сумі 44518,72 грн.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
09 липня 2013 року позов задоволено
повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду першої інстанції, відповідач
подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просив його скасувати та ухвалити нову
постанову, якою в задоволенні позову
відмовити повністю.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
залишенню без задоволення, постанова
суду - без змін з таких підстав.

Суд першої інстанції прийшов до
висновку про задоволення позовних
вимог.

Колегія суддів погоджується з вказаним
висновком суду, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
відповідачем була проведена виїзна
планова документальна перевірка
фінансово-господарської діяльності
ЗАТ «Індустріальні та дистрибуційні
системи» з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2006 року по
30.09.2007 року, за результатами якої
складено Акт від 17.03.2008 року №
154/40-20/24364528.

Згідно висновків даного Акту
податковим органом встановлено
порушення позивачем норм податкового
законодавства, зокрема п.1.2, пп.. «і», пп.
«и» п.1.3 ст. 1, п.3.4 ст. 3, пп..4.2.1, пп. «г», пп.
«д», пп. «е» пп.4.2.9 п.4.2 ст. 4, п.7.3 ст. 7,
пп.8.1.1 п.8.1 ст. 8, пп.9.7.3 п.9.7 ст. 9, пп.9.10.1
п.9.10, пп.9.11.1, пп..9.11.3 п.9.11 ст. 9, пп. «а» п.17.2
ст. 17, пп. «а» п.19.2 ст. 19 Закону України
«Про податок з доходу фізичних осіб».

На підставі даного акту відповідачем
винесено податкове
повідомлення-рішення від 28.03.2008р.
№/0, яким визначено суму
податкового зобов'язання з податку з
доходів фізичних осіб у розмірі 95 730,48
гривень, з яких 31 910,16 гривень за
основним платежем, 63 820,32 гривень -
штрафних (фінансових) санкцій. За
наслідками його оскарження в
адміністративному порядку ДПА у м.
Києві рішенням від 13.08.2008 року №4088/10/25-214
вказане ППР скасовано та прийнято
податкове повідомлення-рішення від
27.08.2008 №/2 про визначення
податкового зобов'язання за платежем
податок з доходів фізичних осіб у
розмірі 22675,36 грн. основного платежу та
45350,72 грн. штрафних (фінансових) санкцій,
а всього на суму 68026,08 грн.

Зазначене податкове
повідомлення-рішення також було
оскаржене позивачем в
адміністративному порядку, разом з тим
рішенням від 24.10.2008 року №10392/6/25-0315
скарга залишена без задоволення, а
податкові повідомлення-рішення без
змін.

На підставі рішення ДПА України
прийнято податкове
повідомлення-рішення №/3 від
05.11.2008 року, яким визначено податкове
зобов'язання за платежем податок з
доходів фізичних осіб у розмірі 22 675,36
грн. основного платежу та 45 350,72 грн.
штрафних (фінансових) санкцій (том 1, а.с.
156).

Не погоджуючись з вказаним рішенням
податкового органу, позивач звернувся
до суду з позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що у
спірних правовідносинах позивач не є
податковим агентом, оскільки не
здійснює нарахування та не виплачує
певних доходів в частині вартості
проживання та авіаквитків
безпосередньо фізичним особам -
нерезидентам, переліченим в Акті
перевірки, відтак, податковий орган
дійшов помилкового висновку щодо
порушення позивачем норм податкового
законодавства в межах спірних
правовідносин. Також, досліджуючи
необхідність надання довідки про
уникнення подвійного оподаткування,
суд дійшов висновку, що виплати
позивача не є доходами в розумінні п.1.3.
Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб», оскільки вони не
здійснювались на користь нерезидентів
- фізичних осіб, отже надання вказаної
довідки не є необхідним.

Відповідач з рішенням суду першої
інстанції не погодився, подав
апеляційну скаргу, мотивовану тим, що
судом не було враховано всіх обставин
справи, внаслідок чого було винесене
рішення з порушенням норм
матеріального права, зокрема вказав, що
одержані доходи у вигляді додаткових
благ (подарунків) фізичних осіб
нерезидентів повинні оподатковуватися
податковим агентом при їх нарахуванні
у джерела виплати.

Надаючи правову оцінку висновкам суду
першої інстанції, виходячи з наявних у
справі матеріалів, колегія суддів
зазначає наступне.

Так, підставою для прийняття
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення були встановлені
в ході проведення виїзної планової
документальної перевірки
фінансово-господарської діяльності
позивача порушення норм податкового
законодавства.

Зокрема перевіркою встановлено, що
підприємством в лютому-квітні 2006 року
надані додаткові блага нерезидентам,
які не є штатними працівниками
підприємства, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 у
вигляді вартості безоплатно отриманих
товарів (робіт, послуг), а саме: оплата
вартості авіаквитків на користь ТОВ
«Туристична фірма «О'Кей тур».
Підприємством дані виплачені доходи у
вигляді додаткових благ не
оподатковувались, що, з позиції
податкового органу, призвело до
заниження податкового зобов'язання по
податку з доходів фізичних осіб в сумі
3 715,87 грн.

Крім того, позивачем за період
січень-травень 2006 року платникам
податку (нерезидентам), які не
перебували в трудових відносинах з ЗАТ
«Індустріальні та дистрибуційні
системи», надано додаткові блага у
вигляді оплати проживання в ЗАТ
«Президент-готель «Київський», ВАТ
«Готель Премєр Палац», ВАТ «Готель
«Дніпро», з яких не утримано податок з
доходів фізичних осіб, що призвело до
заниження податкового зобов'язання в
сумі 27 778,29 грн.

Відповідач зазначає, що такі доходи за
визначенням п. "е" п.п.4.2.9 п.4.2 ст.4 Закону
України "Про податок з доходів фізичних
осіб" є додатковим благом. Якщо
додаткові блага надаються особою, що не
є працедавцем платника податку чи
особою, яка діє від імені або за
дорученням такого працедавця, то такі
доходи прирівнюються з метою
оподаткування до подарунків з їх
відповідним оподаткуванням.

Відповідно до п. 2.1 ст. 2 Закону «Про
податок з доходів фізичних осіб»
платниками податку з доходів фізичних
осіб є як резиденти, так і нерезиденти,
що отримують доходи з джерелом їх
походження з території України.

Відповідно до пп. «и» п.1.3 ст.1 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» дохід з джерелом його
походження з України - це будь-який
дохід, отриманий платником податку або
нарахований на його користь від
здійснення будь-яких видів діяльності
на території України, у тому числі і у
вигляді доходів, що виплачується
(надаються резидентам у вигляді
виграшів і призів, у тому числі у
лотерею (крім державної); благодійної
допомоги, подарунків.

Порядок оподаткування доходів,
одержаних нерезидентами, визначається
пунктом 9.11 ст. 9 Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб»,
згідно з яким доходи з джерелом їх
походження з України, які
нараховуються (виплачуються,
надаються) на користь нерезидентів,
підлягають оподаткуванню за правилами,
встановленими для резидентів, з
урахуванням особливостей, визначених
окремими нормами цього Закону.

Як вірно зазначено судом першої
інстанції, такою особливістю є
застосування до зазначених доходів
спеціальної ставки оподаткування,
встановленої п. 7.3 ст. 7 Закону України
«Про податок з доходів фізичних осіб».

З аналізу положень п. 7.1, п. 7.3 ст. 7
Закону, доходи, одержані нерезидентом у
вигляді подарунка (внаслідок укладення
договору дарування), включаються до
складу оподатковуваного річного
доходу та підлягають оподаткуванню за
ставкою 30 % від об'єкта оподаткування.
Такі доходи повинні бути відображені в
річній податковій декларації, яку
необхідно подати до податкового органу
за місцем розташування одержаного у
подарунок нерухомого майна до 1 квітня
року, наступного за звітним.

В силу положень пп.4.2.9 п.4.2 ст.4 Закону,
якщо додаткові блага надаються особою,
що не є продавцем платника податку, то
такі доходи прирівнюються з метою
оподаткування до подарунків з їх
відповідним оподаткуванням.

Підпунктом 4.2.3 п. 4.2 ст. 4 Закону України
«Про податок з доходів фізичних осіб»
визначено, що до складу загального
місячного оподатковуваного доходу
включаються сума (вартість) подарунків
у межах, що підлягають оподаткуванню
згідно з нормами статті 14 цього Закону.
Порядок оподаткування подарунків
визначається статтею 14 вказаного вище
закону, відповідно пункту 14.1 якої
кошти, майно, майнові чи немайнові
права, вартість робіт, послуг,
подаровані платнику податку,
оподатковуються за правилами,
встановленими цим Законом для
оподаткування спадщини, що
визначається ст. 13 Закону, згідно п.13.4
якої встановлено, що особами,
відповідальними за сплату податку до
бюджету є спадкоємці, які отримали
спадщину. Дохід у вигляді вартості
успадкованого майна (кошти, майно,
майнові чи немайнові права) у межах, що
підлягає оподаткуванню, включається до
складу загального річного доходу
платника податку і відображається ним
у річній податковій декларації про
майновий стан і доходи (податковій
декларації).

З огляду на наведене, платниками
податку з доходів фізичних осіб -
додаткових благ, отриманих не від
працедавця, є фізичні особи, що їх
отримали, шляхом включення їх до складу
загального річного оподатковуваного
доходу та відображення у річній
декларації про майновий стан і доходи,
а не позивач, як податковий агент.

Відповідно до п.1.3. Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб» дохід
з джерелом його походження з України -
будь-який дохід, одержаний платником
податку або нарахований на його
користь від здійснення будь-яких видів
діяльності на території України, у тому
числі, але не виключно, зазначений у
підпунктах «а»-«ї» даного пункту.

Пунктом 1.1. Закону визначено, що
додатковими благами є кошти,
матеріальні чи нематеріальні цінності,
послуги, інші види доходу, що
виплачуються (надаються) платнику
податку його працедавцем (самозайнятою
особою), якщо такий дохід не є
заробітною платою чи виплатою,
відшкодуванням чи компенсацією за
цивільно-правовими угодами, укладеними
з таким платником податку (далі - інші
виплати і винагороди). Виплата (надання)
платнику податку додаткових благ
третьою особою від імені та/або за
дорученням працедавця (самозайнятої
особи) за її рахунок прирівнюється до
надання таких додаткових благ таким
працедавцем (самозайнятою особою).

Підпунктом 8.1.1 п. 8.1 ст. 8 даного Закону
передбачено, що податковий агент, який
нараховує (виплачує) оподатковуваний
дохід на користь платника податку,
утримує податок від суми такого доходу
за його рахунок, використовуючи ставку
податку, визначену у відповідних
пунктах ст. 7 Закону.

Таким чином, зважаючи на вказані норми,
суд першої інстанції обґрунтовано
вказав, що податковий агент утримує та
перераховує податок лише у разі, коли
проводить нарахування доходів, в той же
час, при нарахуванні доходів у
податкового агента виникає
заборгованість перед одержувачем
доходів, і оскільки нараховані доходи є
джерелом для утримання податку з
такого доходу, то при виплаті такого
доходу у податкового агента виникає
зобов'язання щодо перерахунку до
бюджету утриманого за рахунок доходу
податку. Таким чином, податок
утримується від суми такого доходу та
за рахунок такого доходу при його
нарахуванні.

В той же час, виплата доходу має
здійснюватись саме на корись фізичної
особи - платника податку.

Як вірно встановлено судом, та не
заперечується сторонами, придбання
авіаквитків та оплата вартості
проживання здійснювалась позивачем
шляхом сплати коштів на рахунки ТОВ
«Туристична фірма «О'Кей тур», ЗАТ
«Президент-готель «Київський», ВАТ
«Готель Премєр Палац» та ВАТ «Готель
«Дніпро», отже, враховуючи, що позивач
не здійснював нарахування та не
виплачував певних доходів в частині
вартості проживання та авіаквитків
безпосередньо фізичним особам -
нерезидентам, переліченим в Акті
перевірки, позивач в даних відносинах
не є податковим агентом, а отже
покладення на нього відповідних
зобов'язань є безпідставним.

Таким чином, видається вірним висновок
суду першої інстанції, щодо
помилковості висновків податкового
органу, згідно яких оплата позивачем
послуг готелів та вартості авіа
білетів туристичній компанії
віднесено до наданих нерезидентам -
фізичним особам додаткових благ в
розумні Закону.

Стосовно необхідності надання довідки
про уникнення подвійного
оподаткування, колегія також
погоджується з висновком суду першої
інстанції відносно того, що надання
вказаної довідки не є необхідним,
зважаючи на відсутність в даному
випадку подвійного оподаткування.

24 жовтня 1995 року між Україною і
Королівством Нідерландів підписано
Конвенцію про уникнення подвійного
оподаткування та попередження
податкових ухилень стосовно податків
на доходи і майно, яка ратифікована
Законом України від 12 липня 1996 року №
332/96-ВР «Про ратифікацію Конвенції між
Україною і Королівством Нідерландів
про уникнення подвійного
оподаткування та попередження
податкових ухилень стосовно податків
на доходи і майно» (далі - Конвенція).
Вказана Конвенція набрання чинності
для України 02 листопада 1996 року.

Механізм застосування положень
міжнародних договорів України про
уникнення подвійного оподаткування
визначено Порядком звільнення
(зменшення) від оподаткування доходів
із джерелом їх походження з України
згідно з міжнародними договорами
України про уникнення подвійного
оподаткування, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 06 травня 2001 року № 470.

Пунктом 4 зазначеного Порядку
передбачено, що підставою для
звільнення (зменшення) від
оподаткування доходів із джерелом їх
походження з України є подання
нерезидентом з урахуванням
особливостей, передбачених пунктами 5 і
6 цього Порядку, особі, яка виплачує
йому доходи, довідки (або її
нотаріально засвідченої копії), яка
підтверджує, що нерезидент є
резидентом країни, з якою укладено
міжнародний договір (далі - довідка), а
також інших документів, якщо це
передбачено міжнародним договором.

Відповідно до п. 8 Порядку у разі
неподання нерезидентом довідки
відповідно до пункту 4 цього Порядку
доходи нерезидента із джерелом їх
походження з України підлягають
оподаткуванню відповідно до
законодавства України з питань
оподаткування.

Разом з тим, як було встановлено вище,
позивач не здійснював виплат
безпосередньо нерезидентам, так само
як і не нараховувало та не виплачувало
їм якісь блага, всі перерахунки щодо
придбання авіаквитків та оплати
вартості проживання здійснювались
безпосередньо іншим юридичним особам
України, а саме ТОВ «Туристична фірма
«О'Кей тур», ЗАТ «Президент-готель
«Київський», ВАТ «Готель Премєр Палац»
та ВАТ «Готель «Дніпро», що слідує в
тому числі з Акту перевірки і сторонами
не оскаржується. Відтак, з огляду на
відсутність в даному випадку
подвійного оподаткування, видається
вірним висновок суду першої інстанції
що надання вказаної довідки не є
необхідним.

Таким чином, враховуючи все
вищевикладене, колегія суддів вважає,
що висновок суду першої інстанції щодо
необхідності визнання протиправним та
скасування оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення є обґрунтованим.

В той же час доводи апеляційної скарги,
що одержані доходи у вигляді
додаткових благ (подарунків) фізичних
осіб нерезидентів повинні
оподатковуватися податковим агентом
при їх нарахуванні у джерела виплати,
вказаного висновку не спростовують,
оскільки, як було встановлено вище,
позивач, у спірних правовідносинах не
здійснював нарахування та не
виплачував певних доходів в частині
вартості проживання та авіаквитків
безпосередньо фізичним особам -
нерезидентам, тому покладення на
позивача зобов'язань податкового
агента є безпідставним.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, та враховуючи всі
наведені обставини, колегія суддів
дійшла висновку, що доводи, викладені в
апеляційній скарзі, не знайшли свого
підтвердження, оскаржувана постанова
прийнята судом відповідно до норм
матеріального та процесуального права,
а тому підстави для задоволення
апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до ст. 200 КАС України - суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом
першої інстанції відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права, на підставі
повно і всебічно з'ясованих обставин в
справі, підтвердженими доказами, а
доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, то колегія суддів
апеляційної інстанції підстав для його
скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Міжрегіонального
головного управління Міндоходів -
Центрального офісу з обслуговування
великих платників податків на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 09 липня 2013 року за
позовом Приватного акціонерного
товариства "Індустріальні та
дистрибуційні системи" до
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів - Центрального офісу з
обслуговування великих платників про
скасування податкового повідомлення -
рішення № /3 від 05 листопада 2008
року - залишити без задоволення, а
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 09 липня 2013 року -
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
ухвали в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.А. Губська

Суддя
А.Б. Парінов

Суддя
О.О. Беспалов

Головуючий суддя
Губська О.А.

Судді:
Парінов А.Б.

Беспалов О.О.