Справа № К/9991/12754/11-С
Суддя: Лиска Т.О.
Дата ухвалення: 2014-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2014 року м.
Київ К/9991/12754/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів: Лиски Т.О. (доповідач),

Бутенка В.І.,

Олендера І.Я.,

провівши в порядку касаційного
провадження попередній розгляд
адміністративної справи за позовом
Управління Пенсійного фонду України в
Оболонському районі м. Києва до
дочірнього підприємства «Автобан
Україна» про стягнення заборгованості,
касаційне провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою представника
відповідача - ОСОБА_3 на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 26 жовтня 2010 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 01 лютого 2011
року, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2010 року Управління Пенсійного
фонду України в Оболонському районі м.
Києва звернулося до суду з позовом до
дочірнього підприємства «Автобан
Україна» про стягнення заборгованості
в розмірі 24043,08 грн.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
26 жовтня 2010 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 01 лютого 2011
року, позов задоволено.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій у
справі, представник відповідача -
ОСОБА_3 звернувся з касаційною скаргою,
в якій просить рішення судів першої та
апеляційної інстанцій скасувати та
прийняти нове рішення, яким відмовити
позивачу у задоволенні позову,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що дочірнє підприємство
«Автобан Україна» перебуває на обліку
в Управлінні Пенсійного фонду України
в Оболонському районі м. Києва та
відповідно до статті 14 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» є платником
збору на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування.

Згідно з пункту 6 статті 17
вищевказаного Закону страхувальник
зобов'язаний нараховувати, обчислювати
і сплачувати в установлені строки та в
повному обсязі страхові внески.

Відповідно до вимог пункту 6 статті 20
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» страхувальники
зобов'язані сплачувати страхові
внески, нараховані за відповідний
базовий звітний період, не пізніше ніж
через 20 календарних днів із дня
закінчення цього періоду.

Як було встановлено судами попередніх
інстанцій, згідно вимог про сплату
недоїмки №Ю-621 від 01 березня 2010 року,
яку відповідач отримав 30 березня 2010
року та Ю-621 від 01 квітня 2010 року, яку
відповідач отримав 21 квітня 2010 року,
зобов'язання відповідача зі сплатити
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування становить 24043,08 грн.
Зазначені вимоги відповідачем ні в
адміністративному ні в судовому
порядку оскаржені не були.

Розмір недоїмки підтверджується
наявними в матеріалах справи довідкою
від 26 жовтня 2010 року та копіями, поданих
відповідачем звітів про нарахування
внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування, що
підлягають сплаті за період з січня 2010
року по лютий 2010 року.

Відповідно до частини другої статті 106
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» (у редакції Закону від
09 вересня 2010 року, що діяла на
момент виникнення спірних відносин)
суми страхових внесків своєчасно не
нараховані та/або не сплачені
страхувальниками у строки, визначені
статтею 20 цього Закону, в тому числі
обчислені територіальними органами
Пенсійного фонду України у випадках,
передбачених частиною третьою статті 20
цього Закону, вважаються простроченою
заборгованістю зі сплати страхових
внесків і стягуються з нарахуванням
пені та застосуванням фінансових
санкцій.

У частині 3 статті 106 зазначеного Закону
вказано, що Територіальні органи
Пенсійного фонду за формою і у строки,
визначені правлінням Пенсійного фонду,
надсилають страхувальникам, які мають
недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога
про сплату недоїмки є виконавчим
документом. Протягом десяти робочих
днів із дня одержання вимоги про сплату
недоїмки страхувальник зобов'язаний
сплатити суми недоїмки та суми
фінансових санкцій. Страхувальник у
разі незгоди з розрахунком суми
недоїмки, зазначеної у вимозі про
сплату недоїмки, узгоджує її з органами
Пенсійного фонду в порядку,
встановленому правлінням Пенсійного
фонду, а в разі неузгодження вимоги із
органами Пенсійного фонду має право на
оскарження вимоги в судовому порядку.

Про оскарження вимоги територіального
органу Пенсійного фонду про сплату
недоїмки до виконавчої дирекції
Пенсійного фонду або в судовому
порядку страхувальник зобов'язаний
письмово повідомити відповідний
територіальний орган Пенсійного фонду
протягом трьох робочих днів із дня
звернення до виконавчої дирекції
Пенсійного фонду чи суду.

Таким чином, враховуючи викладене та
те, що відповідачу було відомо про суму
заборгованості зі сплати внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, а вказані вимоги
оскаржені не були, суди попередніх
інстанцій дійшли обґрунтованого
висновку про задоволення позову.

Відповідно до частини третьою статті
2201 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що касаційну скаргу слід
відхилити, оскільки судові рішення
постановлені з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
правова оцінка обставинам у справі
дана вірно, а доводи касаційної скарги
висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 2201, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу представника
відповідача - ОСОБА_3 відхилити, а
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 26 жовтня 2010 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 01 лютого 2011
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: