Справа № 805/15513/13-а
Суддя: Карпушова О.В.
Дата ухвалення: 2014-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Чучко В.М.
Суддя-доповідач - Карпушова О.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2014 року справа №805/15513/13-а

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: судді-доповідача Карпушової
О.В., суддів Василенко Л.А., Гімона М.М.,
секретар судового засідання Варчук
О.М., за участю сторін: представник
позивача Михайлець К.І., представник
відповідача Ціоненко С.В., розглянувши
у відкритому судовому засіданні
апеляційні скарги Управління
Пенсійного фонду України в
Центрально-Міському районі м.Макіївки
Донецької області, Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у
Центрально-Міському районі м.Макіївки
Донецької області на постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 26 листопада
2013 року у справі за позовом Управління
Пенсійного фонду України в
Центрально-Міському районі м.Макіївки
Донецької області до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у
Центрально-Міському районі м.Макіївки
Донецької області про стягнення
витрат,-

В С Т А Н О В И В:

30.10.2010р. Управління Пенсійного
фонду України в Центрально-Міському
районі м.Макіївки Донецької області
звернулося до суду з позовом до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у
Центрально-Міському районі м.Макіївки
Донецької області про стягнення витрат
по особових справах потерпілих, яким
виплачено пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання та пенсії у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання за період з липня 2013 року
по вересень 2013 року на загальну суму
16522,33 грн.

Позов обґрунтовано тим, що
відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» (далі - Закон № 1105)
страхування від нещасного випадку
здійснюється Фондом соціального
страхування від нещасних випадків.
Механізм відшкодування Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві Пенсійному
фонду України витрат, пов'язаних з
виплатою пенсій по інвалідності та у
зв'язку з втрато дою годувальника
внаслідок нещасного випадку на
виробництві визначено Порядком,
затвердженим постановою правління ПФУ
від 03.03.2003р. № 5-4 та правління Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків України від 04.03.2003р. № 4.
Посилаючись на п.3 вказаного Порядку,
позивач просить задовольнити позовні
вимоги, оскільки відповідно до
вказаного пункту відшкодуванню
підлягають пенсії, призначені у
відповідності до пунктів «а», «в», «г»
ст. 26, ст. 37, ст.38, ст.92 Закону України
«Про пенсійне забезпечення».

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 26 листопада
2013 року позов Управління Пенсійного
фонду України в Центрально-Міському
районі м.Макіївки Донецької області до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у
Центрально-Міському районі м.Макіївки
Донецької області про стягнення витрат
задоволено частково: стягнуто з
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в
Центрально-Міському районі м. Макіївки
Донецької області витрати по особовій
справі ОСОБА_4, якому виплачено пенсію
по інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві за період з
липня по вересень 2013 року в сумі 450,00
грн. та витрати на доставку пенсії у
розмірі 3,57 грн.; стягнуто з Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в
Центрально-Міському районі м. Макіївки
Донецької області витрати по виплаті
пенсії ОСОБА_5, у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання, за період з
липня по вересень 2013 року в сумі 100,05
грн. та витрати на доставку пенсії у
розмірі 0,79 грн. У задоволенні іншої
частини позовних вимог відмовлено.

Позивач не погодившись з рішенням суду
першої інстанції в частині відмовлених
позовних вимог подав апеляційну
скаргу, в якій просив постанову суду
першої інстанції скасувати, як
прийняту з порушенням норм
матеріального права, та прийняти нову
постанову, якою задовольнити позовні
вимоги в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги аналогічні
доводам позовної заяви.

Відповідач також не погодився з
рішенням суду першої інстанції, подав
апеляційну скаргу, в якій просив
постанову суду першої інстанції в
частині задоволених позовних вимог
скасувати, як прийняту з порушенням
норм матеріального права, та прийняти
нову постанову, якою відмовити у
задоволені позовних вимог в повному
обсязі.

Апелянт послався на відсутність
законодавчо встановленого обов'язку
Фонду відшкодовувати витрати на
виплату пенсій особам, з якими
страховий випадок стався за межами
України. Також зазначив, що відповідач
не повинен відшкодовувати пенсійному
органу витрати по виплаті пенсії
ОСОБА_5 у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання, у зв'язку з
тим, що на день смерті годувальника
вона була працездатною.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав доводи апеляційної
скарги та заперечував проти
задоволення апеляційної скарги
відповідача. Представник відповідача
підтримав доводи апеляційної скарги та
заперечував проти задоволення
апеляційної скарги позивача.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення
представників сторін, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційних
скарг, вважає, що апеляційна скарга
позивача не підлягає задоволенню,
апеляційна скарга відповідача
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачем нараховані та виплачені
пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання, пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, та допомогу на поховання
та направлені на адресу Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м.
Центрально-Міському районі м. Макіївки
Донецької області акти звірки
розрахунків за період з липня 2013 року
по вересень 2013 року.

Відповідачем не прийняті до
відшкодування витрати пенсійного
органу на загальну суму 16522,33 грн., у
тому числі:

- виплата пенсії ОСОБА_4 який
постраждав внаслідок нещасного
випадку на виробництві 03.12.198р. у
м.Сургут Росія;

- виплата пенсії 34 особам які на
час смерті годувальника не досягли
55-річного віку чи були працездатними;

- виплата пенсії ОСОБА_5 яка, як
дружина померлого, на день його смерті
не працювала та доглядала його дітей,
які не досягли восьмирічного віку;

- виплата пенсії ОСОБА_6, ОСОБА_7
відсутній висновок МСЕК щодо наявності
причинно-наслідкового зв'язку між
смертю та трудовим каліцтвом;

- виплата пенсії ОСОБА_8, який
постраждав внаслідок нещасного
випадку в період проходження служби
при виконання службових обов'язків;

- виплата ОСОБА_9 допомоги на
поховання.

Зазначені обставини підтверджені
матеріалами справи, а саме
розрахунками сум позову, актами
щомісячної звірки особових справ
пенсіонерів, і не є спірними (а.с.7-34).

Стаття 19 Конституції України
передбачає, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Закон України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» (надалі Закон № 1105)
відповідно до Конституції України та
Основ законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування визначає
правову основу, економічний
механізм та організаційну
структуру загальнообов'язкового
державного соціального страхування
громадян від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які призвели до втрати
працездатності або загибелі
застрахованих на виробництві (далі -
страхування від нещасного випадку).

Відповідно до п. п. «г», «д» п. 1 ст. 21
Закону № 1105 на органи Фонду
соціального страхування покладені
обов'язки по своєчасному та повному
відшкодуванню шкоди, заподіяної
застрахованій особі внаслідок
ушкодження його здоров'я або в разі
його смерті, виплачуючи йому або
особам, які перебували на його
утриманні, пенсію по інвалідності (у
зв'язку із втратою годувальника)
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання.

Згідно ч. 2 ст. 2 Закону № 1105 особи, право
яких на отримання відшкодування шкоди
раніше було встановлено згідно із
законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків, мають право
на забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку відповідно до цього
Закону. При цьому право на таке
забезпечення, яке встановлено в
Україні, не залежить від того, у якій з
колишніх республік СРСР стався
нещасний випадок на виробництві з
застрахованою особою або виникло
професійне захворювання, пов'язане з
виконанням нею трудових обов'язків.

Відповідно п. «а» ст. 27 Закону України
«Про пенсійне забезпечення»
громадянам України - переселенцям з
інших держав, які не працювали в
Україні, пенсії по інвалідності
внаслідок трудового каліцтва або
професійного захворювання
призначаються незалежно від стажу
роботи.

Частиною 2 ст. 24 Закону № 1105
передбачено, якщо після призначення
застрахованій особі матеріальної
допомоги чи надання соціальних послуг
між Фондом соціального страхування від
нещасних випадків і страховиками з
інших видів соціального страхування
виникають спори щодо понесених витрат,
виплата здійснюється страховиком, до
якого звернувся застрахований.
Страховик, до якого звернувся
застрахований, має право звернутися до
відповідного страховика з інших видів
соціального страхування щодо
відшкодування понесених ним витрат.

Частиною 4 статті 26 Основ законодавства
України про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування
передбачено, що якщо після призначення
застрахованій особі матеріальної
допомоги чи надання соціальних послуг
між страховиками виник спір щодо
понесених витрат, виплата здійснюється
страховиком, до якого звернулася
застрахована особа. При цьому
неналежний страховик має право
звернутися до належного страховика
щодо відшкодування понесених ним
витрат.

Згідно п. 3 розділу XI Прикінцевих
положень Закону № 1105 відшкодування
шкоди, медична, професійна та соціальна
реабілітація провадяться Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків також зазначеним у статті 8
цього Закону особам, які потерпіли до
набрання ним чинності та мали право на
зазначені страхові виплати і соціальні
послуги.

Абзацом третім пункту 3 розділу XI цього
Закону встановлено, що вся
заборгованість потерпілим на
виробництві та членам їх сімей, яким до
набрання чинності цим Законом
підприємства, установи та організації
не відшкодували матеріальної і
моральної (немайнової) шкоди,
заподіяної ушкодженням здоров'я,
виплачується цими підприємствами,
установами і організаціями, а в разі їх
ліквідації без правонаступника -
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків.

Таким чином, обов'язок Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків відшкодувати потерпілим на
виробництві та членам їх сімей
матеріальну і моральну (немайнову)
шкоду, заподіяну ушкодженням здоров'я,
не залежить від сплати Фонду страхових
внесків підприємств, на яких ушкоджене
здоров'я потерпілого.

Згідно ст. 2 Угоди «Про взаємне визнання
прав на відшкодування шкоди, завданої
працівникам каліцтвом, професійним
захворюванням або іншим ушкодженням
здоров'я, пов'язані з виконанням ними
трудових обов'язків», підписаної 09.09.1994
року між частиною держав колишнього
СРСР, відшкодування шкоди, завданої
працівнику внаслідок трудового
каліцтва, іншого ушкодження здоров'я (у
тому числі при настанні втрати
працездатності в результаті нещасного
випадку на виробництві, пов'язаного з
виконанням працівниками трудових
обов'язків, після переїзду потерпілого
на територію іншої Сторони), смерті
здійснюється роботодавцем Сторони,
законодавство якої поширювалось на
працівника в момент одержання
каліцтва, іншого ушкодження здоров'я,
смерті.

Статтею 3 Угоди про гарантії прав
громадян держав-учасників
Співдружності Незалежних держав у
галузі пенсійного забезпечення від
13.03.1992р. встановлено, що всі витрати,
пов'язані із здійсненням пенсійного
забезпечення за цією Угодою несе
держава, що надає це пенсійне
забезпечення. Статтею 5 цієї Угоди
передбачено, що вона поширюється на всі
види пенсійного забезпечення громадян,
які встановлені законодавством.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_4 постраждав внаслідок нещасного
випадку на виробництві, який стався у
Сургутському вантажно-транспортному
управлінні (м. Сургут) 03.12.1982 року, про що
складений акт за формою Н-1, йому
встановлена третя група інвалідності,
причиною якої стало трудове каліцтво,
та призначена пенсія по інвалідності.

Таким чином, колегія суддів вважає
обґрунтованим висновок суду першої
інстанції що страховиком, який має
виплачувати пенсію по інвалідності
особі, яка стала інвалідом від
нещасного випадку на виробництві на
території колишніх республік СРСР до
проголошення незалежності України, а в
разі виплати такої органами Пенсійного
фонду України - відшкодувати
останньому витрати, є Фонд соціального
страхування від нещасних випадків.

Щодо позовних вимог про стягнення з
відповідача витрат на виплату та
доставку пенсії по втраті
годувальника, колегія суддів зазначає
наступне.

Як вже зазначалось Законом України №
1105 визначено, що у разі настання
страхового випадку обов'язок своєчасно
та в повному обсязі відшкодовувати
шкоду, заподіяну працівникові
внаслідок ушкодження здоров'я або в
разі його смерті, виплачуючи йому або
особам, які перебували на його
утриманні, зокрема, пенсію по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання чи пенсію у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, а також організація
поховання померлого та відшкодування
вартості пов'язаних з цим ритуальних
послуг відповідно до місцевих умов,
покладений на Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України (ст.ст. 21, 28
вказаного Закону).

Порядок відшкодування Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, затверджений Постановою
правління Пенсійного фонду України,
правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України 04.03.2003 № 5-4/4,
зареєстрованою в Міністерстві юстиції
України 16.05.2003 р. за № 376/7697 (далі Порядок
№5-4/4).

Частиною 2 статті 24 Закону №1105
встановлено, якщо після призначення
застрахованій особі матеріальної
допомоги чи надання соціальних послуг,
між Фондом соціального страхування від
нещасних випадків і страховиками з
інших видів соціального страхування
виникають спори щодо понесених витрат,
виплата здійснюється страховиком, до
якого і звернувся застрахований. При
цьому страховик, до якого звернувся
застрахований має право звернутися до
відповідного страховика з інших видів
соціального страхування щодо
відшкодування понесених ним витрат.

При вирішенні даних правовідносин
необхідно враховувати відмінності у
правовому регулюванні виплат пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, згідно
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" від 09.07.2003 року № 1058-IV
(далі Закон №1058), на який посилається
позивач в обґрунтування заявлених
вимог, та Закону № 1105, яким
встановлено право на страхові виплати
у разі смерті потерпілого, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання.

Статтею 36 Закону №1058 встановлені умови
призначення пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, згідно якої пенсія у
зв'язку з втратою годувальника
призначається непрацездатним членам
сім'ї померлого годувальника, які були
на його утриманні, за наявності в
годувальника на день смерті страхового
стажу, який був би необхідний йому для
призначення пенсії по інвалідності, а в
разі смерті пенсіонера або осіб,
зазначених у частині другій статті 32
цього Закону, - незалежно від
тривалості страхового стажу. При цьому
дітям пенсія у зв'язку з втратою
годувальника призначається незалежно
від того, чи були вони на утриманні
годувальника. Батьки і чоловік
(дружина) померлого, які не були на його
утриманні, мають право на пенсію у
зв'язку з втратою годувальника, якщо
втратили джерело засобів до існування.
Непрацездатними членами сім'ї
вважаються: 1) чоловік (дружина), батько,
мати, якщо вони є інвалідами або
досягли пенсійного віку, передбаченого
статтею 26 цього Закону; 2) діти (у тому
числі діти, які народилися до спливу 10
місяців з дня смерті годувальника)
померлого годувальника, які не досягли
18 років або старші цього віку, якщо вони
стали інвалідами до досягнення 18 років.

Діти, які навчаються за денною формою
навчання у загальноосвітніх
навчальних закладах системи загальної
середньої освіти, а також
професійно-технічних, вищих навчальних
закладах, - до закінчення такими дітьми
навчальних закладів, але не довше ніж
до досягнення ними 23 років, та
діти-сироти - до досягнення ними 23 років
незалежно від того, навчаються вони чи
ні; 3) чоловік (дружина), а в разі їх
відсутності - один з батьків або брат чи
сестра, дідусь чи бабуся померлого
годувальника незалежно від віку і
працездатності, якщо він (вона) не
працюють і зайняті доглядом за дитиною
(дітьми) померлого годувальника до
досягнення нею (ними) 8 років.

3.До членів сім'ї, які вважаються такими,
що були на утриманні померлого
годувальника, відносяться особи,
зазначені в частині другій цієї статті,
якщо вони:

1) були на повному утриманні померлого
годувальника; 2) одержували від
померлого годувальника допомогу, що
була для них постійним і основним
джерелом засобів до існування.

Члени сім'ї померлого годувальника, для
яких його допомога була постійним і
основним джерелом засобів до
існування, але які й самі одержували
пенсію, мають право, за бажанням,
перейти на пенсію у зв'язку з втратою
годувальника.

Відмінними між Законами №1105 та №1058 є
те , що статтею 33 Закону № 1105
передбачено, що у разі смерті
потерпілого право на одержання
щомісячних страхових виплат (пенсій
згідно з підпунктом "д" пункту 1 частини
першої статті 21 цього Закону) мають
непрацездатні особи, які перебували на
утриманні померлого або мали на день
його смерті право на одержання від
нього утримання, а також дитина
померлого, яка народилася протягом не
більш як десятимісячного строку після
його смерті. Такими непрацездатними
особами є: 1) діти, які не досягли 16
років; діти з 16 до 18 років, які не
працюють, або старші за цей вік, але
через вади фізичного або розумового
розвитку самі не спроможні заробляти;
діти, які є учнями, студентами
(курсантами, слухачами, стажистами)
денної форми навчання - до закінчення
навчання, але не більш як до досягнення
ними 23 років; 2) жінки, які досягли 55
років, і чоловіки, які досягли 60р. років,
якщо вони не працюють; 3) інваліди -
члени сім'ї потерпілого на час
інвалідності; 4) неповнолітні діти, на
утримання яких померлий виплачував або
був зобов'язаний виплачувати аліменти;
5) непрацездатні особи, які не
перебували на утриманні померлого, але
мають на це право.

Право на одержання страхових виплат у
разі смерті потерпілого мають також
дружина (чоловік) або один з батьків
померлого чи інший член сім'ї, якщо він
не працює та доглядає дітей, братів,
сестер або онуків потерпілого, які не
досягли 8-річного віку.

Тобто, коло осіб, які мають право на
одержання щомісячних страхових виплат
відповідно до Закону № 1105 вужче, ніж
коло осіб, яким призначається пенсія у
зв'язку з втратою годувальника на
загальних умовах.

Згідно ст. 28 Закону № 1105 страховими
виплатами є грошові суми, які згідно із
статтею 21 цього Закону Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків виплачує застрахованому чи
особам, які мають на це право, у разі
настання страхового випадку. Зазначені
грошові суми, в тому числі, складаються
із страхової виплати пенсії у зв'язку з
втратою годувальника.

Водночас, для визнання суми пенсії по
втраті годувальника саме страховою
виплатою в розумінні Закону № 1105,
підставою для такої виплати Закон
визначає обов'язкову наявність
страхового випадку.

Згідно ст. 13 Закону № 1105 страховим
випадком є нещасний випадок на
виробництві або професійне
захворювання, що спричинили
застрахованому професійно зумовлену
фізичну чи психічну травму за обставин,
зазначених у статті 14 цього Закону, з
настанням яких виникає право
застрахованої особи на отримання
матеріального забезпечення та/або
соціальних послуг. Факт нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання
розслідується в порядку, затвердженому
Кабінетом Міністрів України,
відповідно до Закону України "Про
охорону праці". Підставою для оплати
потерпілому витрат на медичну
допомогу, проведення медичної,
професійної та соціальної
реабілітації, а також страхових виплат
є акт розслідування нещасного випадку
або акт розслідування професійного
захворювання (отруєння) за
встановленими формами.

За змістом статей 8, 10, 81 Закону України
"Про пенсійне забезпечення" пенсійне
забезпечення громадян, призначення
пенсій і оформлення документів для їх
виплати здійснюється органами
Пенсійного фонду України з виплатою
пенсій за рахунок його коштів.

З матеріалів справи вбачається, що в
період з липня по вересень 2013 року
пенсійний орган здійснив виплату
пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання, наступним
особам: ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16,
ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20,
ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24,
ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28,
ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32,
ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36,
ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39, ОСОБА_40,
ОСОБА_41, ОСОБА_42, ОСОБА_43. Всі перелічені
вище особи на час смерті годувальника
не досягли 55-річного віку чи були
працездатними, позивачем не доведено,
що на день смерті годувальника ці особи
перебували на утриманні померлого або
мали на день його смерті право на
одержання від нього утримання.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що зазначені особи не
належали до категорії непрацездатних
осіб в розумінні ст.33 Закону №1105, отже,
позовні вимоги в частині стягнення з
відповідача витрат на виплату цим
особам основного розміру пенсії по
втраті годувальника та витрат на її
доставку не підлягають задоволенню.

Проте, колегія суддів не погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
витрати по виплаті пенсії ОСОБА_5
підлягають відшкодуванню.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 11.11.2010р.
призначено пенсію по втраті
годувальника - ОСОБА_44, який загинув
ІНФОРМАЦІЯ_7 року внаслідок нещасного
випадку на виробництві. Вказане
підтверджено актом про нещасний
випадок на виробництві, свідоцтвом про
смерть, свідоцтвом про шлюб та заявою
від 11.11.2010р. На день смерті годувальника
ОСОБА_5 виповнилося 30 років, вона не
працювала, про що свідчать записи у
трудовій книжці і мала на утриманні
неповнолітніх дітей від загиблого:
ОСОБА_45, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_46,
ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_47, ІНФОРМАЦІЯ_4, двом
з яких не виповнилося 8 років, що
підтверджено довідкою-актом про
сумісне проживання, свідоцтвами про
народження дітей.

Після досягнення наймолодшим з дітей
восьмирічного віку ОСОБА_46 втратила
право на отримання страхових виплат в
розумінні Закону України № 1105.

Крім того встановлено, що ОСОБА_5 з
01.10.1984р. отримувала пенсію за віком на
пільгових умовах за Списком № 2, що
підтверджено розпорядженням про
призначення пенсії від 09.10.1984р., а з 2010
року перейшла на пенсію по втраті
годувальника, скориставшись своїм
правом, передбаченим ст. 36 Закону
України № 1058, але це право не пов'язано
із страховим випадком в розумінні
Закону № 1105.

Отже, за таких обставин, колегія суддів
не погоджується з висновком суду щодо
наявності обов'язку відповідача
відшкодовувати витрати на виплату
пенсії ОСОБА_5, оскільки призначена та
виплачувана їй пенсія не є страховою
виплатою у розумінні Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності".

Щодо вимог позивача про стягнення з
відповідача заборгованості з
відшкодування витрат на виплату пенсії
по втраті годувальника у зв'язку з
відсутністю висновку МСЕК про
причинно-наслідковий зв'язок між
смертю годувальника та трудовим
каліцтвом або профзахворюванням,
колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.9 ст.34 Закону № 1105,
причинний зв'язок смерті потерпілого з
одержаним каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я має
підтверджуватися висновками
відповідних медичних закладів.

Загальними положеннями Інструкції про
встановлення причинного зв'язку смерті
з професійним захворюванням
(отруєнням) або трудовим каліцтвом, яка
затверджена наказом Міністерства
охорони здоров'я України від 15
листопада 2005 року № 606 та зареєстрована
в Міністерстві юстиції України 2 грудня
2005 року за № 1455/11735, передбачено, що
причинний зв'язок смерті з професійним
захворюванням (отруєнням) або трудовим
каліцтвом - зв'язок, який можна
встановити між перебігом професійних
захворювань (отруєнь) або наслідками
трудового каліцтва з урахуванням
форми, стадії, тяжкості функціональних
порушень, розвитку ускладнень за життя,
патоморфологічними та гістологічними
змінами в органах та системах
організму, що виявлені під час розтину,
та настанням смерті.

Пунктом 2.10. Інструкції визначено, що
висновок про наявність або відсутність
причинного зв'язку смерті з
професійним захворюванням (отруєнням)
або трудовим каліцтвом оформляється
довідкою у трьох примірниках, що
використовується МСЕК за формою, що
затверджується МОЗ України та
видається: перший - установі, що
надавала направлення до МСЕК, другий -
відповідному відділенню виконавчої
дирекції Фонду, третій - заявнику.
Підставою є акт визначення причинного
зв'язку смерті з профзахворюванням
(отруєнням) або трудовим каліцтвом
(форма акта затверджується МОЗ
України).

Пенсійним органом здійснена виплата
пенсії по втраті годувальника
наступним особам:

- ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, якій призначена
пенсія по втраті годувальника - ОСОБА_48,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_8 року від
хронічного бронхіту. У липні 2013 року
пенсійним органом ОСОБА_6 здійснено
виплати у розмірі 151,19 грн.,

- ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6, якій призначена
пенсія по втраті годувальника - ОСОБА_49,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_9 року від
хронічного обструктивного бронхіту. У
липні 2013 року УПФУ ОСОБА_7 здійснено
виплати у розмірі 151,19 грн.

Отже, позивачем не доведена належними
доказами, а саме висновком МСЕК
наявність причинно-наслідкового
зв'язку між смертю ОСОБА_48 та ОСОБА_49 та
трудовим каліцтвом або професійним
захворюванням, тобто позивачем не
доведено, що смерть цих осіб є
наслідком страхового випадку,
страхувальником за яким є Відділення
Фонду. Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
позовні вимоги в частині стягнення з
відповідача витрат на виплату та
доставку пенсії по втраті годувальника
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в загальній сумі 907,14
грн. є необґрунтованими, а тому
задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог про стягнення з
відповідача витрат на виплату пенсії,
оскільки нещасний випадок не
пов'язаний з виробництвом, колегія
суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що у
липні 2013 року пенсійний орган здійснив
виплату основного розміру пенсії по
інвалідності ОСОБА_8 в розмірі 150,00 грн.,
у серпні 2013 року - 150,00 грн., у вересні 2013
року - 150,00 грн.

ОСОБА_8 постраждав внаслідок нещасного
випадку в період проходження служби
при виконанні службових обов'язків,
пов'язаних з безпосередньою участю в
охороні громадського порядку,
громадської безпеки, боротьби із
злочинністю, та отримував пенсію,
призначену відповідно до Закону
України «Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб».

26 квітня 2010 року ОСОБА_8 звернувся до
пенсійного органу із заявою, в якій
просив призначити йому пенсію згідно з
Законом № 1105-ХІV.

Вказані обставини підтверджені
трудової книжки, посвідчення інваліда
ІІІ групи, акта про нещасний випадок № 3
від 14 травня 2009 року, акта
розслідування хронічного професійного
захворювання, акта розслідування
нещасного випадку від 14 травня 2009 року,
висновку державної диспансерної
комісії, свідоцтва про хворобу № 233,
висновку про розслідування за фактом
отримання ушкоджень від 05 травня 2000
року, і не є спірними.

Таким чином, колегія суддів погоджує
висновок суду першої інстанції, що
виплачена ОСОБА_8 пенсія за період з
липня по вересень 2013 року у загальному
розмірі 450,00 грн. не підлягає
відшкодуванню відповідачем, оскільки
акт про нещасний випадок від 14 травня
2009 року № 3 складений відповідно до
Порядку розслідування та обліку
нещасних випадків, професійних
захворювань та аварій, що сталися в
органах і підрозділах системи
Міністерства внутрішніх справ України,
який затверджений наказом
Міністерства внутрішніх справ України
від 27 грудня 2002 року № 1346. Отже,
відсутні для задоволення позовних
вимог щодо стягнення з відповідача
суми по відшкодуванню витрат
пенсійного органу на виплату пенсії
ОСОБА_8 за період з липня по вересень 2013
року у загальному розмірі 450,00 грн.
відсутні.

Щодо позовних вимог про стягнення з
відповідача допомоги на поховання
осіб, які отримували пенсію по втраті
годувальника, колегія суддів зазначає
наступне.

Згідно ч.8 ст.34 Закону № 1105-XIV у разі
смерті потерпілого від нещасного
випадку або професійного захворювання
витрати на його поховання несе Фонд
згідно з порядком, визначеним
Кабінетом Міністрів України.

Порядок проведення витрат на поховання
у разі смерті потерпілого від
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання,
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України від 11 липня 2001 року №
826, регулює питання відшкодування
Фондом таких витрат страхувальнику або
сім'ї застрахованого, чи іншій особі,
яка здійснювала поховання потерпілого,
на організацію поховання та пов'язаних
з цим ритуальних послуг. Витрати на
поховання провадяться у разі смерті
потерпілого, що настала за обставин, за
яких настає страховий випадок
державного соціального страхування
громадян від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, перелік яких наведено
Кабінетом Міністрів України (п.2 цього
Порядку). Організація поховання
працівника, який загинув на
виробництві або помер у лікарні під час
лікування отриманої на виробництві
травми, проводиться страхувальником
(п.5 зазначеного Порядку).

Відповідно до абз.2 ч.9 ст.34 Закону №
1105-XIV у разі смерті потерпілого, який
одержував страхові виплати і не
працював, розмір відшкодування шкоди
особам, зазначеним у ст.33 цього Закону,
визначається виходячи із суми
щомісячних страхових виплат і пенсії,
які одержував потерпілий на день його
смерті, з відповідним коригуванням
щомісячних страхових виплат згідно із
ст.29 цього Закону. Причинний зв'язок
смерті потерпілого з одержаним
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я має підтверджуватися
висновками відповідних медичних
закладів.

Отже, зі змісту ч.4 ст.26 Основ, ч.2 ст.24
Закону № 1105-XIV вбачається: якщо після
призначення застрахованій особі
матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між страховиками
виник спір щодо понесених витрат,
виплата здійснюється страховиком, до
якого звернулася застрахована особа.
При цьому неналежний страховик має
право звернутися до належного
страховика та відшкодувати понесені
ним витрати.

Аналіз норм Закону № 1105-XIV, який
визначає правову основу, економічний
механізм та організаційну структуру
загальнообов'язкового державного
соціального страхування громадян від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, що призвели
до втрати працездатності або загибелі
застрахованих на виробництві осіб, та
зазначеного вище Порядку,
затвердженого на виконання ч.8 ст.34
цього Закону, дає підстави вважати, що
Фонд зобов'язаний відшкодовувати
виплачені іншими страховиками суми
допомоги на поховання лише тих осіб,
які померли від нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, тобто за умови наявності
причинного зв'язку їх смерті з
одержаним каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я.

Колегія суддів зазначає, що положення
п.4 Порядку, яким зобов'язано Фонд
відшкодовувати ПФУ витрати на допомогу
на поховання сім'ї померлого або особі,
яка здійснила поховання особи, котра
отримувала пенсію по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, суперечить положенням
Закону № 1105-XIV. Так, зокрема, ст.21 цього
Закону пов'язує виникнення такого
обов'язку у Фонду зі смертю працівника,
а не з отриманням померлим, який не
працював, зазначеної вище пенсії.

У вересні 2013 року УПФУ здійснена
виплата допомоги на поховання ОСОБА_9 в
розмірі 302,37 грн., в тому числі 300,00 грн. -
основний розмір допомоги, 2,37 грн. -
витрати на її доставку.

Оскільки позивачем не доведено, що
смерть ОСОБА_9 є наслідком страхового
випадку, страхувальником за яким є
Фонд, правові підстави для покладання
на відповідача обов'язку по
відшкодуванню витрат УПФУ на виплату
та доставку допомоги на поховання цієї
особи відсутні, колегія суддів
погоджує висновок суду першої
інстанції про відмову у задоволенні
цієї частини позовних вимог.

Статтею 202 КАС України визначені
підстави для скасування судового
рішення та ухвалення нового судового
рішення у справі.

На підставі вказаного, колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції при
винесенні оскаржуваного рішення
неповно з'ясовані обставини, що мають
значення для справи, висновки суду
частково не відповідають обставинам
справи, постанова прийнята з
порушенням норм матеріального права,
що є підставою для скасування судового
рішення та прийняття нової постанови
про часткове задоволення позовних
вимог.

Повний текст постанови виготовлено
31.01.2014р.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 202, 205, 207, 211,
212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Центрально-Міському районі м.Макіївки
Донецької області на постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 26 листопада
2013 року, залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у
Центрально-Міському районі м.Макіївки
Донецької області на постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 26 листопада
2013 року, задовольнити частково.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 26 листопада
2013 року у справі за позовом Управління
Пенсійного фонду України в
Центрально-Міському районі м.Макіївки
Донецької області до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у
Центрально-Міському районі м.Макіївки
Донецької області про стягнення витрат
по особових справах потерпілих, яким
виплачено пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання та пенсії у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання за період з липня 2013 року
по вересень 2013 року на загальну суму
16522,33 грн., скасувати.

Позовні вимоги Управління Пенсійного
фонду України в Центрально-Міському
районі м.Макіївки Донецької області до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у
Центрально-Міському районі м.Макіївки
Донецької області про стягнення витрат
по особових справах потерпілих, яким
виплачено пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання та пенсії у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання за період з липня 2013 року
по вересень 2013 року на загальну суму
16522,33 грн., задовольнити частково.

Стягнути з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в
Центрально-Міському районі м. Макіївки
Донецької області витрати по особовій
справі ОСОБА_4, якому виплачено пенсію
по інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві за період з
липня по вересень 2013 року в сумі 450,00
грн. та витрати на доставку пенсії у
розмірі 3,57 грн.

У задоволені іншої частини позовних
вимог відмовити.

Постанову суду апеляційної інстанції
за наслідками перегляду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена безпосередньо
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів після
складення її в повному обсязі.

Колегія суддів О.В. Карпушова

Л.А. Василенко

М.М. Гімон