Справа № 823/2764/13-а
Суддя: Оксененко О.М.
Дата ухвалення: 2014-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 823/2764/13-а
Головуючий у 1-й інстанції: Паламар
Суддя-доповідач: Оксененко О.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

30 січня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого - судді Оксененка О.М.,

суддів - Бистрик Г.М., Федотова І.В.,

при секретарі - Січкаренко Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
державної податкової інспекції у
Черкаському районі Головного
управління Міндоходів у Черкаській
області на постанову Черкаського
окружного адміністративного суду від 26
вересня 2013 року у справі за
адміністративним позовом фізичної
особи - підприємця ОСОБА_2 до державної
податкової інспекції у Черкаському
районі Головного управління
Міндоходів у Черкаській області про
визнання недійсними та скасування
податкових повідомлень - рішень,

В С Т А Н О В И Л А:

ФОП ОСОБА_2 звернувся до Черкаського
окружного адміністративного суду з
позовом до державної податкової
інспекції у Черкаському районі
Головного управління Міндоходів у
Черкаській області про визнання
недійсними та скасування податкових
повідомлень - рішень № від 18.07.2013
року та № від 15.02.2013 року.

Постановою Черкаського окружного
адміністративного суду від 26 вересня
2013 року адміністративний позов
задоволено частково. Скасовано
податкове повідомлення-рішення від
18.07.2013 року №. У задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням
суду першої інстанції, відповідач
подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просив його
скасувати та постановити нове рішення,
яким відмовити в задоволені
адміністративного позову в повному
обсязі.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів відповідно до ч.4 ст. 196
КАС України визнала можливим проводити
апеляційний розгляд справи за
відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши
матеріали справи та дослідивши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
ДПІ у Черкаському районі Головного
управління Міндоходів у Черкаській
області проведено документальну
планову виїзну перевірку дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства суб'єкта
підприємницької діяльності фізичної
особи - підприємця ОСОБА_2 за період з
01.10.09 по 31.12.11, про що складено акт від
29.01.2013 року № 42/17-010/НОМЕР_1.

В ході перевірки відповідачем зроблено
висновок про порушення позивачем вимог
п.138.1 ст.138, ст. 139 ПКУ, в результаті чого
встановлено, що до складу витрат
включено документально не
підтверджені витрати в загальній сумі
729287, 74 грн., в тому числі: в 2011 році - в
сумі 729287, 74 грн.; вимог п. 201.11 ст. 201 ПКУ, в
результаті чого завищено податковий
кредит по податку на додану вартість у
2011 році на загальну суму 24854,01 грн., у
грудні 2011 року - на суму 24854,01 грн.; вимог
п.п. 49.18.2 п. 49.18 ст. 49, ст. 168 ПКУ, в
результаті чого встановлення подання
звіту форми 1-ДФ за І квартал 2011 року з
неповною кількістю працівників, яким
виплачувались доходи.

Не погоджуючись з результатами акта
перевірки, позивач подав заперечення
до ДПІ у Черкаському районі.

Згідно листа від 15.02.2013р. №1564/17-022 «Про
розгляд заперечень» ДПІ у Черкаському
районі ДПС частково задоволено
заперечення, пункт 1, 3 залишено без
змін, п.2 визнано, що податковий кредит
по податку на додану вартість у 2011 році
на загальну суму 24854,01 грн. сформовано
відповідно до ст.198 ЦПК України та
відповідає нормам чинного
законодавства України.

На підставі висновків, викладених у
Акті перевірки, відповідачем прийнято
податкові повідомлення-рішення від
15.02.2013 року № , яким збільшено суму
грошового зобов'язання по податку на
доходи фізичних осіб, що сплачені
фізичними особами за результатами
річного декларування в сумі 167444,76 грн.,
із яких 133955, грн. 81 коп. основний платіж,
а 33488,95 грн. штрафні (фінансові) санкції
та №000141700, яким збільшено суму
грошового зобов'язання по податку на
доходи фізичних осіб, що сплачені
фізичними особами за результатами
річного декларування на суму 510 грн.

Не погоджуючись з прийнятими рішеннями
позивач подав скаргу до державної
податкової служби у Черкаській
області.

Рішенням державної податкової служби у
Черкаській області від 26.04.2013 року №
7951/10-210 скаргу позивача задоволено
частково, скасовано податкове
повідомлення-рішення № від
15.02.2013р. на суму 167444 грн. 76 коп., а
податкове повідомлення - рішення
№ від 15.02.2013р. на суму 510 грн. 00 коп.
залишено без змін.

Крім того, ФОП ОСОБА_2 подав повторну
скаргу на податкові повідомлення -
рішення до Міністерства доходів і
зборів України, яку було частково
задоволено.

На виконання рішення Міністерства
доходів і зборів України від 27.05.2013р.
№5454/7/99-99-10-01-03-14, для з'ясування
обставин, викладених у скарзі,
зобов'язано ДПІ у Черкаському районі
ДПС провести позапланову перевірку ФОП
ОСОБА_2

Таким чином, ДПІ у Черкаському районі
Головного управління Міндоходів у
Черкаській області проведена
позапланова виїзна перевірка з питань,
що стали предметом адміністративного
оскарження фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2, за результатами якої складено
Акт від 19.06.2013 р. №123/17-013/НОМЕР_1.

В ході перевірки відповідачем зроблено
висновок про порушення позивачем п. 138.1
ст. 138 Податкового кодексу України від
02.12.2010 року № 2755-VI, до складу витрат
включені витрати, що не є безпосередньо
пов'язаними з одержанням доходу на
загальну суму 136460,10 грн. В тому числі у
2011 році - 136460,10 грн.; п. 119.2 ст. 168 ПКУ, у
зв'язку з поданням звіту форми 1-ДФ за І
квартал 2011 року з неповною кількістю
працівників, яким виплачувались
доходи.

На підставі висновків, викладених у
Акті перевірки, відповідачем прийнято
податкове повідомлення-рішення від
18.07.2013 року № на суму 27628,00 грн.

Не погоджуючись з прийнятими
відповідачем податковими
повідомленнями-рішеннями, позивач
звернувся з вказаним позовом до суду.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
податкове повідомлення-рішення №
від 18.07.2013р. винесено з порушенням норм
чинного законодавства, а тому воно
підлягає скасуванню.

Проте, колегія суддів не погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції, з огляду на наступне.

Як зазначено в акті перевірки, згідно з
даними звітності, в період з 01.10.09 по
31.03.11 суб'єкт підприємницької
діяльності позивач перебував на
спрощеній системі оподаткування,
обліку та звітності, а з 01.04.11 по 31.12.11
перебував на загальній системі
оподаткування, обліку та звітності, був
платником податку на доходи фізичних
осіб та здійснював наступні види
господарської діяльності:
«Організація перевезення вантажів»,
«Діяльність автомобільного вантажного
транспорту», де ліцензія на
провадження на ці види діяльності не
передбачена.

Згідно даних перевірки, ведення
бухгалтерського обліку основних
засобів ФОП ОСОБА_2 не здійснювалося,
відсутні акти щодо зарахування
транспортних засобів до основних
засобів ФОП та їх відображення в
балансі, що є доказом того, що ФОП
здійснював бухгалтерський облік за
спрощеною системою, що унеможливлює
прийняття на облік основних засобів та
облік зменшення їх вартості у зв'язку з
фізичним зносом.

Так, згідно з ст. 52 Цивільного кодексу
України фізична особа - підприємець
відповідає за зобов'язаннями,
пов'язаними з підприємницькою
діяльністю, усім своїм майном, крім
майна, на яке згідно із законом не може
бути звернено стягнення.

Проте, колегія суддів зазначає, що таке
майно не є основним засобом в
господарській діяльності фізичної
особи - підприємця.

Відповідно до п.177.2 ст. 177 Податкового
кодексу України визначено, що об'єктом
оподаткування є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та негрошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної особи -
підприємця.

Згідно з п.177.4 ст. 177 Податкового кодексу
України до переліку витрат фізичної
особи-підприємця, безпосередньо
пов'язаних з отриманням доходів,
належать документально підтверджені
витрати, що включаються до витрат
операційної діяльності згідно з
розділом III цього Кодексу.

Відповідно до п. 138.1 ст. 138 Податкового
кодексу України витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 статті 138 Податкового
кодексу України.

Нормами Положення про технічне
обслуговування і ремонт дорожніх
транспортних засобів автомобільного
транспорту, затвердженого наказом
Мінтрансу України від 30.03.1998 року № 102
визначено порядок проведення
технічного обслуговування і ремонту
дорожніх транспортних засобів і
розповсюджується на юридичних та
фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності, які
здійснюють експлуатацію, технічне
обслуговування і ремонт дорожніх
транспортних засобів (за винятком
тролейбусів, мопедів і мотоциклів)
незалежно від форм власності.

Згідно з п. 1.3 Положення технічне
обслуговування - комплекс операцій чи
операція щодо підтримки
роботоздатності або справності виробу
під час використання за призначенням,
зберігання та транспортування.

Витрати на технічне обслуговування
автомобіля відносяться згідно з п. 138.1
ст. 138 Податкового кодексу України до
інших витрат, однак не вважаються
витратами операційної діяльності.

Крім того, пп. 139.1.5 п. 139.1 ст. 139
Податкового кодексу України
передбачено, що не включаються до
складу витрат, зокрема, витрати на
придбання, виготовлення, будівництво,
реконструкцію, модернізацію та інше
поліпшення основних засобів та
витрати, пов'язані з видобутком
корисних копалин, а також з придбанням
(виготовленням) нематеріальних
активів, які підлягають амортизації
згідно зі статтями 144 - 148 цього Кодексу,
з урахуванням пунктів 146.11 і 146.12 статті
146 та пункту 148.5 статті 148 цього Кодексу.

Відповідно до п. 146.11 ст. 146 Податкового
кодексу України первісна вартість
основних засобів збільшується на суму
витрат, пов'язаних із ремонтом та
поліпшенням об'єктів основних засобів
(модернізація, модифікація, добудова,
дообладнання, реконструкція), що
приводить до зростання майбутніх
економічних вигод, первісно очікуваних
від використання об'єктів у сумі, що
перевищує 10 відсотків сукупної
балансової вартості всіх груп основних
засобів, що підлягають амортизації, на
початок звітного податкового року з
віднесенням суми поліпшення на об'єкт
основного засобу, щодо якого
здійснюється ремонт та поліпшення.

Згідно з п. 146.12 ст. 146 Податкового
кодексу України сума витрат, що
пов'язана з ремонтом та поліпшенням
об'єктів основних засобів, у тому числі
орендованих або отриманих у концесію
чи створених (збудованих)
концесіонером у розмірі, що не
перевищує 10 відсотків сукупної
балансової вартості всіх груп основних
засобів на початок звітного року,
відноситься платником податку до
складу витрат.

Відповідно до пп.17.1.3 п. 17.1 ст. 17
Податкового кодексу України платник
податків має право обирати самостійно,
якщо інше не встановлено цим Кодексом,
метод ведення обліку доходів і витрат.

Згідно з ч.3 ст. 2 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» суб'єкти
підприємницької діяльності, яким
відповідно до законодавства надано
дозвіл на ведення спрощеного обліку
доходів і витрат, ведуть
бухгалтерський облік і подають
фінансову звітність у порядку,
встановленому законодавством про
спрощену систему обліку і звітності.

Таким чином, Закон України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» надає фізичній
особі-підприємцю право вести спрощений
облік доходів і витрат, при цьому не
позбавляє його права вести
бухгалтерський облік валових витрат
основних фондів, що підлягають
амортизації та витрат на утримання
основних засобів, придбання
пально-мастильних матеріалів. Як
наслідок у фізичної особи-підприємця є
право здійснювати облік основних
засобів та (як наслідок) включати до
валових витрат вартість поліпшення
основних фондів.

Проте, ФОП ОСОБА_2 не надано жодних
документів, які б підтвердили ведення
ним бухгалтерського обліку основних
засобів, амортизації та витрат на
утримання основних засобів.

Для цілей податкового обліку не має
значення масштабність проведених
ремонтних робіт. Не важливо також
приведуть ці заходи до підвищення у
майбутньому економічних вигод від
використання об'єкта поліпшення чи ні.

Податковий облік ремонтних витрат
регулюється п.п. 146.11, 146.12 ст. 146
Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 146.11 ст. 146 Податкового
кодексу України первісна вартість
основних засобів збільшується на суму
витрат, пов'язаних із ремонтом та
поліпшенням об'єктів основних засобів
(модернізація, модифікація, добудова,
дообладнання, реконструкція), що
приводить до зростання майбутніх
економічних вигод, первісно очікуваних
від використання об'єктів у сумі, що
перевищує 10 відсотків сукупної
балансової вартості всіх груп основних
засобів, що підлягають амортизації, на
початок звітного податкового року з
віднесенням суми поліпшення на об'єкт
основного засобу, щодо якого
здійснюється ремонт та поліпшення.

Надалі витрати на проведення ремонту,
реконструкції, інших видів поліпшень
основних засобів, що перевищують 10
відсотків сукупної балансової
(залишкової) вартості всіх груп
основних засобів на початок звітного
року, підлягають амортизації.

Згідно до п. 146.12 ст. 146 Податкового
кодексу України сума витрат, що
пов'язана з ремонтом та поліпшенням
об'єктів основних засобів, у тому числі
орендованих або отриманих у концесію
чи створених (збудованих)
концесіонером у розмірі, що не
перевищує 10 відсотків сукупної
балансової вартості всіх груп основних
засобів на початок звітного року,
відноситься платником податку до
складу витрат того звітного
податкового періоду, в який такий
ремонт та поліпшення були здійснені.
Для віднесення на витрати в
податковому обліку повинні
дотримуватися: 10-відсотковий критерій
вартості ремонту; основні засоби, по
яких відбулися ремонт або поліпшення,
повинні використовуватися в
господарській діяльності
підприємства.

Для правильного розрахунку
10-відсоткового ремонтного ліміту в
балансову вартість основних засобів,
від якої розраховується допустимий
ремонтний ліміт, не включається
вартість земельних ділянок, інших
необоротних активів (групи 10-16),
невиробничих основних засобів,
виведених з експлуатації основних
засобів і малоцінних необоротних
матеріальних активів (МНМА). Витрати на
ремонт МНМА в повній сумі включаються в
податкові витрати підприємства. Хоча
це і необоротні активи, однак основними
засобами вони не є.

Якщо на початок року у підприємства не
було основних засобів, то 10-відсотковий
ліміт протягом року буде дорівнювати
нулю. І якщо протягом року буде
проводитися ремонт придбаних основних
засобів після першого січня звітного
року, або орендованих основних засобів,
то вся вартість ремонту повинна
ставитися на збільшення вартості
об'єкта, що ремонтується з подальшою
амортизацією. Податкових ремонтних
витрат у підприємства в цьому випадку
не буде.

Відповідно до п.п. 146.11 та 146.12 ст. 146
Податкового кодексу України цілком
виразно вказується, що на віднесення до
податкових витрат вартість ремонту
основних засобів у межах
10-відсоткового ліміту та віднесення
суми понад цю межу на збільшення
вартості відремонтованого об'єкта.
Можливість не віднесення до складу
витрат вартість ремонту в межах ліміту
не передбачена.

Виходячи з вищевикладеного та того, що
ведення бухгалтерського обліку складу
валових витрат виробництва (обігу) та
основних фондів чи нематеріальних
активів, що підлягають амортизації ФОП
ОСОБА_2 не проводилося, кошти заплачені
за ремонт та запчастини не можна
включати до складу витрат, що
враховуються при розрахунку чистого
оподаткованого доходу.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що до складу валових
витрат фізичної особи-підприємця на
загальній системі оподаткування не
включається сума амортизації основних
засобів.

Отже, оцінивши докази, які є у
справі за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні, та
враховуючи всі наведені обставини,
колегія суддів дійшла висновку, що суд
першої інстанції прийшов до
помилкового висновку та безпідставно
задовольнив позовні вимоги позивача.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 3, 202 ч. 1 п.
п. 4 КАС України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції суд апеляційної
інстанції скасовує її та ухвалює нове
рішення, якщо визнає, що судом порушено
норми матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Оскільки судове рішення ухвалене
судом першої інстанції з порушенням
норм матеріального права, то колегія
суддів апеляційної інстанції
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню, а
постанова Черкаського окружного
адміністративного суду - скасуванню.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212,
254 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу державної
податкової інспекції у Черкаському
районі Головного управління
Міндоходів у Черкаській області -
задовольнити.

Постанову Черкаського окружного
адміністративного суду від 26 вересня
2013 року - скасувати та ухвалити нову
постанову, якою у задоволенні позовних
вимог фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2 до державної податкової
інспекції у Черкаському районі
Головного управління Міндоходів у
Черкаській області про визнання
недійсними та скасування податкових
повідомлень - рішень - відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України в порядок і строки,
визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя:
О.М. Оксененко

Судді:

Г.М.
Бистрик

І.В.
Федотов

Головуючий суддя

Оксененко О.М.

Судді:

Бистрик Г.М.

Федотов І.В.