Справа № 826/10988/13-а
Суддя: Хрімлі О.Г.
Дата ухвалення: 2014-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
інстанції: Соколова О.А.
Суддя-доповідач: Хрімлі О.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого суддів Хрімлі О.Г.,
Ганечко О.М., Літвіної Н.М.,

розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції в
Оболонському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 14 жовтня 2013 року у
справі за адміністративним позовом
Приватного підприємства «Венсон» до
Державної податкової інспекції в
Оболонському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

Приватне підприємство «Венсон»
звернулося до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції в Оболонському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень №
та № від 01 липня 2013 року.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 14
жовтня 2013 року адміністративний позов
задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
відповідач звернувся до суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та ухвалити нову, якою у
задоволенні адміністративного позову
відмовити.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 197 КАС
України, суд апеляційної інстанції
може розглянути справу в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами, якщо справу може
бути вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі відсутності клопотань
від усіх осіб, які беруть участь у
справі, про розгляд справи за їх участю.

Зважаючи на те, що у справі відсутні
клопотання від усіх осіб, які беруть
участь у справі, про розгляд справи за
їх участю, колегія суддів вирішила
справу розглянути у порядку письмового
провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
необґрунтована та задоволенню не
підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, Державною податковою
інспекцією в Оболонському районі ГУ
Міндоходів у м. Києві проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку позивача з питань
правильності нарахування та
своєчасності сплати податку по
взаємовідносинам з ТОВ «Ангстрем
Континенталь» за період з 01 липня 2012
року по 31 грудня 2012 року.

За наслідками проведеної перевірки
складено акт № 3/22.5-07/31466839 від 05 червня
2013 року, в якому зазначено, що
перевіркою ПП «Венсон» по
взаємовідносинам з ТОВ «Ангстрем
Континенталь» за період з 01 липня 2012
року по 31 грудня 2012 року встановлені
порушення: пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14, п. 198.1, п.
198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України, в результаті чого
занижено податок на додану вартість в
період, що перевірявся, на суму 55 940,00
грн., у тому числі: за серпень 2012 року в
сумі 13 068,00 грн., за вересень 2012 року в
сумі 12 964,00 грн., за жовтень 2012 року в
сумі 20 758,00 грн.. за листопад 2012 року 9
150,00 грн.; п. 138.2, п. 138.4, п. 138.6, п. 138.8 ст. 138,
пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу
України, в результаті чого занижено
податок на прибуток в період, що
перевірявся, на суму 58 737,00 грн., в тому
числі за 3 квартал 2012 року на суму 27 334,00
грн., за 4 квартал 2012 року на суму 31 403,00
грн.

На підставі акту перевірки
відповідачем прийняті податкові
повідомлення-рішення від 01 липня 2013
року: № , яким згідно з п. 123.1 ст. 123
Податкового кодексу України, визначено
суму податкового зобов'язання з
податку на додану вартість у розмірі 69
925,00 грн., з якої основний платіж - 55 940,00
грн. та штрафна санкція - 13 985,00 грн. та №
, яким згідно з п. 123.1 ст. 123
Податкового кодексу України, визначено
суму податкового зобов'язання з
податку на прибуток приватних
підприємств у розмірі 73 421,25 грн., з якої
основний платіж - 58 737,00 грн. та штрафна
санкція - 14 684,25 грн.

Не погоджуючись з податковими
повідомленнями-рішеннями та вважаючи
їх протиправними, позивач звернувся до
суду з адміністративним позовом.

З матеріалів справи вбачається, що
Приватне підприємство «Венсон»
зареєстровано в якості юридичної особи
Оболонською районною у м. Києві
державною адміністрацією 02 квітня 2001
року, що підтверджується Свідоцтвом
про державну реєстрацію юридичної
особи серії А01 № 196803.

Згідно з довідкою АА № 421439 з Єдиного
державного реєстру підприємств та
організацій України, до видів
діяльності за КВЕД ПП «Венсон»
відносяться виробництво іншого
верхнього одягу, виробництво робочого
одягу, діяльність посередників у
торгівлі товарами широкого
асортименту, неспеціалізована оптова
торгівля, інші види роздрібної
торгівлі в неспеціалізованих
магазинах.

Приватне підприємство «Венсон»
зареєстроване як платник податку на
додану вартість з 11 червня 2008 року
(індивідуальний податковий номер -
46), що підтверджується Свідоцтвом
про реєстрацію платника податку на
додану вартість НБ № 217918.

Як вбачається з матеріалів справи, між
позивачем та ТОВ «Ангстрем
Континенталь» укладено усний договір
про надання послуг та товару.

Факт виконання укладеного договору
підтверджується наявними в матеріалах
справи: рахунками на оплату, актами
виконаних робіт, видатковими
накладними, податковими накладними.

Крім того, розрахунки між суб'єктами
господарювання за послуги проводились
у безготівковій формі, що
підтверджується виписками з банку по
поточному рахунку ПП «Венсон»,
наявними в матеріалах справи.

Також, позивачем надано договір оренди
приміщення № 5023 від 28 серпня 2002 року по
вул. Галицькій 13, літ «А», строком дії до
28 серпня 2012 року, та договір про
передачу майна територіальної громади
м. Києва в оренду ПП «Венсон» № 5023/12 від
23 січня 2013 року, який діє з 29 серпня 2012
року по 28 серпня 2015 року, та відповідні
платіжні доручення на виконання умов
договорів оренди.

На підтвердження факту оприбуткування
товарів, отриманих від TOB «Ангстрем
Континенталь», в матеріалах справи
наявні: картка аналітичного рахунку 281
за серпень 2012 року, журнал-ордер по
рахунку 631 за серпень 2012 року,
журнал-ордер по рахунку 23 за серпень 2012
року, журнал-ордер по рахунку 23 за
жовтень 2012 року, картка аналітичного
обліку 201.1 за жовтень 2012 року,
журнал-ордер по рахунку 631 за листопад
2012 року.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач під час проведення
перевірки позивача використав акт №
7208/224/33906299 від 21 грудня 2012 року ДПІ у
Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська ДПС «Про результати
документальної позапланової невиїзної
перевірки щодо документального
підтвердження господарських відносин
TOB «Ангстрем Континенталь» із
платниками податків TOB «Інфотерм» (), TOB «Форест» (), ТОВ «Пасіфік» () за
вересень 2011 року, ПП СВ «Гермес» (), БПП «Сура» () за вересень, листопад 2011 року, їх
реальності та повноти відображення в
обліку, згідно з яким не встановлено
факту реального здійснення
господарських операцій з
вищевказаними підприємствами.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, постановою
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 07 березня
2013 року, залишеною без змін ухвалою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 04 червня 2013
року у справі № 804/1260/13-а, задоволено
адміністративний позов TOB «Ангстрем
Континенталь». Визнано протиправними
дії Державної податкової інспекції у
Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська Державної податкової
служби, які полягають у проведенні
перевірки TOB «Ангстрем Континенталь»
(), у результаті якої
складено акт про результати
документальної позапланової невиїзної
перевірки №7208/224/33906299 від 21 грудня 2012
року; визнано протиправними дії
Державної податкової інспекції у
Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська Державної податкової
служби щодо формування в акті про
результати документальної
позапланової невиїзної перевірки №
7208/224/33906299 від 21 грудня 2012 року
висновків про визнання відсутності у TOB
«Ангстрем Континенталь» об'єктів
оподаткування по операціях з продажу
товарів (послуг) підприємствам -
покупцям у період з 2011 - 2012 роки; визнано
протиправними дії Державної
податкової інспекції у Бабушкінському
районі м. Дніпропетровська Державної
податкової служби щодо коригування
показників податкової звітності TOB
«Ангстрем Континенталь» () за період з лютого 2012 року по
вересень 2012 року, яке відбулося на
підставі акту про результати
документальної позапланової невиїзної
перевірки № 7208/224/33906299 від 21 грудня 2012
року, в тому числі дії з виключення з
електронної бази даних «Деталізована
інформація по податку на додану
вартість щодо результатів
автоматичного співставлення
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів на
рівні ДПС України» сум податкового
кредиту та податкових зобов'язань з
податку на додану вартість, які
визначені TOB «Ангстрем Континенталь»
() у податкових
деклараціях за період з лютого 2012 року
по вересень 2012 року; зобов'язано
Державну податкову інспекцію у
Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська Державної податкової
служби відновити показники податкової
звітності TOB «Ангстрем Континенталь»
() за період з лютого 2012
року по вересень 2012 року, в тому числі
зобов'язати відобразити в електронній
базі даних «Деталізована інформація по
платнику податку на додану вартість
щодо результатів автоматичного
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту в розрізі
контрагентів на рівні ДПС України»
суми податкового кредиту та податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість, які TOB «Ангстрем
Континенталь» ()
включило до податкових декларацій з
податку на додану вартість за період з
лютого 2012 року по вересень 2012 року.

Згідно зі ст. 255 КАС України, постанова
або ухвала суду, яка набрала законної
сили, є обов'язковою для осіб, які
беруть участь у справі, для їхніх
правонаступників, а також для всіх
органів, підприємств, установ та
організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України.

Обставини, які були встановлені
постановою, що набрала законної сили, в
одній адміністративній справі не
можуть оспорюватися в іншій судовій
справі за участю тих самих сторін.

Перевіряючи обґрунтованість позовних
вимог та їх відповідність чинному
законодавству, колегія суддів виходить
з наступного.

Згідно з пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України, витрати - сума
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

За змістом пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України,
господарська діяльність - діяльність
особи, що пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 ПК України,
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК
України, не включаються до складу
витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Згідно з п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПК України,
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається: дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України, не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Згідно з п. 201.6 ст. 201 ПК України,
податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Органи державної податкової служби за
даними реєстрів виданих та отриманих
податкових накладних, наданих в
електронному вигляді, повідомляють
платника податку про наявність у
такому реєстрі розбіжностей з даними
контрагентів. При цьому платник
податку протягом 10 днів після
отримання такого повідомлення має
право уточнити податкові зобов'язання
без застосування штрафних санкцій,
передбачених розділом II цього Кодексу.

Згідно з п. 201.1 ст. 201 ПК України, платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну,
у якій зазначаються в окремих рядках: а)
порядковий номер податкової накладної;
б) дата виписування податкової
накладної; в) повна або скорочена назва,
зазначена у статутних документах
юридичної особи або прізвище, ім'я та по
батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість, - продавця
товарів/послуг; г) податковий номер
платника податку (продавця та покупця);
ґ) місцезнаходження юридичної особи -
продавця або податкова адреса фізичної
особи - продавця, зареєстрованої як
платник податку; д) повна або скорочена
назва, зазначена у статутних
документах юридичної особи або
прізвище, ім'я та по батькові фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість, - покупця
(отримувача) товарів/послуг; е) опис
(номенклатура) товарів/послуг та їх
кількість, обсяг; є) ціна постачання без
урахування податку; ж) ставка податку
та відповідна сума податку в цифровому
значенні; з) загальна сума коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку.

Згідно з п. 201.10 ст. 201 ПК України,
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання
товарів/послуг платник податку -
продавець товарів/послуг зобов'язаний
надати покупцю податкову накладну та
зареєструвати її в Єдиному реєстрі
податкових накладних.

Підтвердженням продавцю про прийняття
його податкової накладної та/або
розрахунку коригування до Єдиного
реєстру податкових накладних є
квитанція в електронному вигляді у
текстовому форматі, яка надсилається
протягом операційного дня.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», первинний
документ - документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення;
господарською операцією є дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерській облік та фінансову
звітність в Україні», підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Згідно з пп. 2.15 п. 2 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24 травня 1995 року № 88, зареєстровано
в Міністерстві юстиції України 05
червня 1995 року за № 168/704, визначено, що
первинні документи підлягають
обов'язковій перевірці працівниками,
які ведуть бухгалтерський облік, за
формою і змістом, тобто перевіряється
наявність у документі обов'язкових
реквізитів та відповідність
господарської операції діючому
законодавству, логічна ув'язка окремих
показників.

При вирішенні даної справи, колегія
суддів враховує також правову позицію
Вищого адміністративного суду України,
висловлену ним в Інформаційному листі
від 20 липня 2010 року № 1112/11/13-10,
відповідно до якого процесуальна
діяльність суду із встановлення
обґрунтованості права платника
податку на податковий кредит та/або
бюджетне відшкодування з податку на
додану вартість повинна включати такі
етапи: 1) встановлення факту здійснення
господарської операції; 2) встановлення
спеціальної податкової
правосуб'єктності учасників
господарської операції; 3) встановлення
зв'язку між фактом придбання товарів
(послуг), спорудженням основних фондів,
імпортом товарів (послуг) і
господарською діяльністю платника
податку; 4) встановлення дотримання
платником податку спеціальних вимог
щодо документального підтвердження
сум податкового кредиту та/або
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість; 5) встановлення факту
надмірної сплати податку на додану
вартість у ціні товарів (послуг), що
придбані платником податку.

Як зазначено в Інформаційному листі
Вищого адміністративного суду України
від 02 червня 2011 року № 742/11/13-11, витрати
для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток, а
також податковий кредит для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість мають бути
фактично здійснені і підтверджені
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Також, з огляду на принцип персональної
відповідальності платника податку
право на податковий кредит не може
ставитись у пряму залежність від
додержання податкової дисципліни
третіми особами. Тобто якщо контрагент
не виконав свого зобов'язання щодо
сплати податку до бюджету, це тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме щодо цієї особи, а тому
сама по собі несплата податку
продавцем (у тому числі внаслідок
ухилення від сплати) не може бути
підставою для відмови у праві платника
податку на податковий кредит за
наявності факту здійснення
господарської операції.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів зазначає, що позивачем було
дотримано вимоги щодо документального
підтвердження спірних сум податкового
кредиту та валових витрат, а, отже, і
правомірність відображення їх у
податковій звітності.

Проаналізувавши наведені законодавчі
норми, повно та всебічно дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що відповідачем неправомірно
винесено податкові
повідомлення-рішення № та №
від 01 липня 2013 року, оскільки суми
податкового кредиту та валових витрат
за відповідний період підтверджуються
відповідними первинними документами,
оформленими у відповідності до
наведених законодавчих вимог, та які
відображають реальність господарських
операцій, які є підставою для
формування податкового обліку
платника податків.

З приводу висновків податкового органу
в акті перевірки щодо нікчемності
правочинів колегія суддів зазначає, що
навіть за наявності ознак нікчемності
правочину податкові органи мають право
лише звертатися до судів з позовами про
стягнення в дохід держави коштів,
отриманих по правочинах, здійснених з
метою, що свідомо суперечить інтересам
держави і суспільства, посилаючись на
їх нікчемність.

Жодним законом не передбачено право
органу державної податкової служби
самостійно, в позасудовому порядку,
визнавати нікчемними правочини і дані,
вказані платником податків в
податкових деклараціях.

Аналогічна правова позиція викладена в
постанові Вищого адміністративного
суду України від 14 листопада 2012 року у
справі № К/9991/50772/12.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Колегія суддів вважає, що відповідачем
не надано достатньо доказів
правомірності дій з прийняття
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень, що підтверджується
наявними в матеріалах справи
документами та наведеними
законодавчими нормами.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів вважає, що позовні вимоги
Приватного підприємства «Венсон» до
Державної податкової інспекції в
Оболонському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень є
обґрунтованими та засновані на нормах
права.

Доводи апелянта спростовуються
вищенаведеним, матеріалами справи та
не відповідають вимогам чинного
законодавства.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду без змін, якщо визнає, що
суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного, колегія
суддів дійшла висновку про те, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції в Оболонському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві - залишити без
задоволення, постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 14
жовтня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів після набрання нею законної сили
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.Г. Хрімлі

Судді
О.М. Ганечко

Н.М. Літвіна

Головуючий суддя
Хрімлі О.Г.

Судді:
Ганечко О.М.