Справа № 826/16222/13-а
Суддя: Костюк Л.О.
Дата ухвалення: 2014-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Пащенко К.С.
Суддя-доповідач: Костюк Л.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 лютого 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Твердохліб В.А., Бужак
Н.П.;

за участю секретаря: Кінзерської Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду апеляційну
скаргу Міжрегіонального головного
управління Міндоходів - Центрального
офісу з обслуговування великих
платників податків на постанову
Окружного адміністративного суду
м.Києва від 11 листопада 2013 року у справі
за адміністративним позовом
Публічного акціонерного товариства
«Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк» до
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів - Центрального офісу з
обслуговування великих платників
податків про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2013 року, позивач звернувся до
Окружного адміністративного суду
м.Києва з позовом до Міжрегіонального
головного управління Міндоходів -
Центрального офісу з обслуговування
великих платників податків про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення. Свої
позовні вимоги мотивував тим, що
Публічного акціонерного товариства
«Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк»
відсутня заборгованість з податків,
зборів перед контролюючим органом
державної податкової служби. Вважає, що
у податкового органу взагалі не було
підстав для проведення позапланової
документальної невиїзної перевірки.

Постановою Окружного
адміністративного суду м.Києва від 12
листопада 2013 року позов задоволено
повністю.

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення від
27.09.2013 року №, прийняте
Міжрегіональним головним управлінням
Міндоходів - Центральним офісом з
обслуговування великих платників
податків.

Зобов'язано відповідний підрозділ
Державної казначейської служби
України стягнути судові витрати в сумі
243, 52 грн. (двісті сорок три гривні 52 коп.)
на користь Публічного акціонерного
товариства «Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк» за
рахунок Державного бюджету України
шляхом їх безспірного списання із
рахунків Міжрегіонального головного
управління Міндоходів - Центрального
офісу з обслуговування великих
платників податків (03680, м.Київ,
вул.Леванєвського, 2, ) за
рахунок бюджетних асигнувань.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції як
таку, що постановлена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
та прийняти нову, якою у задоволенні
позову відмовити повністю.

Заслухавши суддю - доповідача,
дослідивши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню, а
оскаржувана постанова суду першої
інстанції - зміні з наступних підстав.

Згідно з п.2 ч.1 ст.198, ч.1 ст. 201 КАС
України, суд апеляційної інстанції
змінює постанову суду першої
інстанції, якщо визнає, що судом першої
інстанції правильно по суті вирішено
питання чи справу, але із помилковим
застосуванням норм матеріального чи
процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції,
12.09.2013 року за результатами невиїзної
документальної перевірки ПАТ
«Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк» з
питання дотримання вимог податкового
законодавства в частині своєчасності
сплати суми узгодженого податкового
зобов'язання з орендної плати за
земельні ділянки державної та
комунальної власності за
січень-червень 2013 року відповідачем
складено Акт №1093/43-10/00039002, яким
встановлено порушення позивачем п. 57.1
ст. 57 ПК України у зв'язку з не сплатою
узгодженого податкового зобов'язання з
орендної плати за земельні ділянки
державної та комунальної власності за
січень-червень 2013 року на загальну суму
у розмірі 121764,85 грн.

27.09.2013 року на підставі Акту перевірки,
у зв'язку з порушенням п.57.1 ст. 57 ПК
України, відповідачем винесено
податкове повідомлення-рішення №
, яким на підставі ст. 126 ПК України
до позивача застосовано штрафні
(фінансові) санкції у розмірі 20% від
суми податкового боргу - 121764,85 грн., що
становить 24352,98 грн.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено,
що суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого суд вирішує справи відповідно до
Конституції та законів України, а також
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України; суд застосовує інші
нормативно-правові акти, прийняті
відповідним органом на підставі, у
межах повноважень та у спосіб,
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до п. 54.1 ст. 54 ПК України,
крім випадків, передбачених податковим
законодавством, платник податків
самостійно обчислює суму податкового
та/або грошового зобов'язання та/або
пені, яку зазначає у податковій (митній)
декларації або уточнюючому розрахунку,
що подається контролюючому органу у
строки, встановлені цим Кодексом. Така
сума грошового зобов'язання та/або пені
вважається узгодженою.

Як видно з матеріалів справи, 16.02.2013
року позивач подав податковому органу
через засоби електронного зв'язку
податкову декларацію з орендної плати
за земельні ділянки державної та
комунальної власності, в якій за 2013 рік
визначив податкове зобов'язання у
розмірі 260324,93 грн. за користування
земельною ділянкою площею 0,2737 га, що
знаходиться за адресою: м.Київ,
вул.Братська, 17-19.

Водночас, відповідно до змісту ст. 288 ПК
України, підставою для нарахування
орендної плати за земельну ділянку є
договір оренди такої земельної
ділянки. Платником орендної плати є
орендар земельної ділянки. Об'єктом
оподаткування є земельна ділянка,
надана в оренду.

При цьому, як встановлено судом першої
інстанції з пояснень представника
позивача, податкові зобов'язання до
названої декларації у розмірі 260324,93
грн. стосовно земельної ділянки площею
0,2737 га, що знаходиться за адресою:
м.Київ, вул.Братська, 17-19 позивач вніс
помилково, оскільки на підставі
рішення Київської міської ради від
12.07.2012 року №828/8165 та відповідно до
договору оренди земельної ділянки від
11.12.2012 року, копії яких наявні в
матеріалах справи, така ділянка
перебуває у користуванні ТОВ «Веон
Плюс».

За змістом п. 50.1 ст. 50 ПК України у разі
якщо у майбутніх податкових періодах (з
урахуванням строків давності,
визначених статтею 102 цього Кодексу)
платник податків самостійно (у тому
числі за результатами електронної
перевірки) виявляє помилки, що
містяться у раніше поданій ним
податковій декларації (крім обмежень,
визначених цією статтею), він
зобов'язаний надіслати уточнюючий
розрахунок до такої податкової
декларації за формою чинного на час
подання уточнюючого розрахунку.

В подальшому, у зв'язку з самостійним
виявленням позивачем помилки, що
містилась у раніше поданій ним
податковій декларації, а саме у
вказаній декларації з орендної плати
за земельні ділянки державної та
комунальної власності від 16.02.2013 року,
позивач 30.08.2013 року надіслав
податковому органу уточнюючу
податкову декларацію, в якій зменшив
такі податкові зобов'язання на суму у
розмірі 260324,93 грн.

За змістом п. 57.1 ст. 57 ПК України,
платник податків зобов'язаний
самостійно сплатити суму податкового
зобов'язання, зазначену у поданій ним
податковій декларації, протягом 10
календарних днів, що настають за
останнім днем відповідного граничного
строку, передбаченого цим Кодексом для
подання податкової декларації, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до змісту п. 126.1 ст. 126 ПК
України, у разі якщо платник податків
не сплачує узгоджену суму грошового
зобов'язання та/або авансових внесків з
податку на прибуток підприємств
протягом строків, визначених цим
Кодексом, такий платник податків
притягується до відповідальності у
вигляді штрафу у таких розмірах,
зокрема, при затримці більше 30
календарних днів, наступних за
останнім днем строку сплати суми
грошового зобов'язання, - у розмірі 20
відсотків погашеної суми податкового
боргу.

За змістом вказаних норм обов'язок щодо
дотримання встановленого законом
строку сплати узгоджених сум
податкових зобов'язань виникає лише у
випадку наявності цих зобов'язань.
Зменшення позивачем суми податкових
зобов'язань в уточнюючому розрахунку
виключає узгодженість такої суми як
суми податкових зобов'язань, а відтак
виключає обов'язок позивача сплатити
цю суму та правомірність дій
податкового органу щодо нарахування
пені на цю суму. Аналогічна правова
позиція викладена в ухвалі Вищого
адміністративного суду України від
25.04.2013 у справі № К-36189/10.

Крім того, необхідно врахувати, що
уточнюючу податкову декларацію
позивач подав до проведення
відповідачем відповідної перевірки.

Зважаючи на помилкове визначення
позивачем у податковій декларації з
орендної плати за земельні ділянки
державної та комунальної власності
податкових зобов'язань у розмірі 260324,93
грн., що підлягає до сплати в бюджет, та
поданням у зв'язку з цим згідно із
вимогами п. 50.1 ст. 50 ПК України належно
оформленого уточнюючого розрахунку із
виправленими показниками щодо
зменшення податкового зобов'язання,
підстави вважати, що відбулося
самостійне узгодження позивачем
помилково визначеного ним у податковій
декларації податкового зобов'язання
відсутні, а відтак, відсутні і підстави
для висновку про виникнення у позивача
податкового боргу з такого
зобов'язання, що, в свою чергу, виключає
підстави для застосування до позивача
податковим повідомленням-рішенням
штрафних санкцій на підставі п. 126.1 ст.
126 ПК України за несплату узгодженої
суми податкового зобов'язання протягом
граничних строків, визначених ПК
України, за січень-червень 2013 року.
Аналогічна правова позиція викладена в
ухвалі Вищого адміністративного суду
України від 28.01.2013 року у справі №
К/9991/70805/11.

З огляду на вищевказане, можливо
вважати безпідставним та
необґрунтованим висновок Акту
перевірки про порушення позивачем п. 57.1
ст. 57 ПК України, а винесене на його
підставі спірне податкове
повідомлення-рішення від 27.09.2013 року
№ - безпідставним та
неправомірним

З огляду на припис наведеної норми
процесуального права при розгляді
судом спору щодо правомірності рішень
органу державної податкової служби,
яким платнику податків донараховані
податкові зобов'язання чи відмовлено у
наданні податкових вигод, презумується
добросовісність платника податків,
якщо зазначеним органом не доведено
інше. Аналогічна правова позиція
викладена, зокрема, в ухвалах Вищого
адміністративного суду України від
04.03.2013 року у справі №К/9991/2038/11, від
11.02.2013 року у справі №К/9991/66857/11 та від
10.12.2012 року у справі № К/9991/26224/12.

Відповідно до статті 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Отже, відповідач, як суб'єкт владних
повноважень не надав суду достатніх
беззаперечних доказів в обґрунтування
обставин, на яких ґрунтуються його
заперечення, і не довів правомірності
винесення ним спірного податкового
повідомлення-рішення.

Разом з тим колегія суддів вважає, що
постанова суду першої інстанції
підлягає зміні в частині розподілу
судових витрат.

Так, відповідно до ч.1 ст. 94 КАС України,
якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Всупереч вказаної норми, суд першої
інстанції зобов'язав відповідний
підрозділ Державної казначейської
служби України стягнути судові витрати
на користь позивача.

З огляду на вищезазначене, повернення
судових витрат має здійснюватись з
Державного бюджету України.

Зі змісту ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

Отже, колегія суддів приходить
висновку щодо необхідності зміни
постанови суду першої інстанції в
частині.

Керуючись ст.ст. 2, 160, 167, 195, 196, 198, 201, 205, 207,
211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Міжрегіонального
головного управління Міндоходів -
Центрального офісу з обслуговування
великих платників податків -
задоволити частково.

Постанову Окружного адміністративного
суду м.Києва від 11 листопада 2013 року -
змінити, виклавши третій абзац її
резолютивної частини в наступній
редакції: «Стягнути з Державного
бюджету України на користь Публічного
акціонерного товариства «Акціонерний
комерційний промислово-інвестиційний
банк» судові витрати у сумі 243 грн. 52
коп.».

В решті постанову Окружного
адміністративного суду м.Києва від 11
листопада 2013 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення, проте на неї
може бути подана касаційна скарга до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня складення
цієї постанови у повному обсязі, тобто
з 11 лютого 2014 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст постанови виготовлено - 10
лютого 2014 року.

Головуючий суддя

Костюк Л.О.

Судді:

Бужак Н.П.

Твердохліб В.А.