Справа № 820/1758/13-а
Суддя: Моторний О.А.
Дата ухвалення: 2014-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" січня 2014 р. м. Київ
К/800/50041/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого
Моторного О.А.,

Суддів
Блажівської Н.Є.,

Кошіля В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2

на постанову Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 04.09.2013

у справі № 820/1758/13-а

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2

до Західної міжрайонної державної
податкової інспекції м. Харкова
Харківської області Державної
податкової служби

про касування податкового
повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 17.05.2013 позов
задоволено частково: скасовано
податкове повідомлення-рішення від
11.07.2012 № , в іншій частині у
задоволенні позовних вимог -
відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 04.09.2013
скасовано постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
17.05.2013 в частині задоволення позовних
вимог, в цій частині прийнято нову
постанову, якою в задоволенні позову
відмовлено.

В касаційній скарзі позивач просить
скасувати постанову Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 04.09.2013, залишивши без змін рішення
суду першої інстанції, посилаючись на
порушення апеляційним судом норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга підлягає задоволенню, з огляду
на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що за результатами
проведеної податковим органом
документальної планової виїзної
перевірки підприємницької діяльності
позивача за період з 01.01.2009 по 31.12.2011,
складено акт від 11.05.2012 № 550/17-221/НОМЕР_2,
яким встановлено порушення позивачем
п. 181.1 ст. 181, п. 183.4 ст. 183, п. 187 ст. 187 ПК
України, а саме: нереєстрація позивача
платником податку на додану вартість,
внаслідок чого було занижено суму
податку на додану вартість, яка
підлягає нарахуванню та сплаті до
бюджету за період з 01.04.2011 по 31.12.2011 на
суму 54761,00 грн., у тому числі за квітень
2011 року в сумі 10863,00 грн., за травень 2011
року в сумі 17787,00 грн., за червень 2011 року
в сумі 3940,00 грн., за серпень 2011 року у
сумі 22171,00 грн.; п. 202.1 та п.202.2 ст. 202, п. 203.1
ст. 203 ПК України, а саме: ненадання
податкових декларацій з ПДВ за квітень,
травень, червень, липень, серпень,
вересень, жовтень, листопад та грудень
2011 року.

На підставі зазначеного акта
перевірки, відповідачем 11.07.2012 було
винесено податкове
повідомлення-рішення №, яким
позивачу визначено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 54761,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
апеляційної інстанції виходив з того,
що оскільки на момент переходу з квітня
2011 року на загальну систему
оподаткування позивач не був платником
єдиного податку та його сукупний
дохід за 12 місяців перевищив 300000 тис.,
то він відповідав вимогам, визначеним
пунктом 181.1 ст.181 Податкового кодексу
України, а тому зобов'язаний був подати
реєстраційну заяву платника податку на
додану вартість. Враховуючи, що в силу
приписів п.183.10. ст.183 Податкового
кодексу України (в редакції чинній
станом на час виникнення
правовідносин), позивач вважається
платником ПДВ, обов'язок по сплаті
якого позивачем з квітня по грудень 2011
року не виконувався, то колегія суддів
апеляційної інстанції дійшла висновку
про правомірність нарахування
позивачу спірним податковим
повідомленням-рішенням грошового
зобов'язання з ПДВ.

Однак, колегія суддів, переглядаючи
рішення судів попередніх інстанцій в
касаційному порядку, не може
погодитися з наведеним висновком суду
апеляційної інстанції, беручи до уваги
наступне.

Відповідно до підпункту 180.1 статті 180
Податкового кодексу України, для цілей
оподаткування платником податку є: 1)
будь-яка особа, що провадить
господарську діяльність і
реєструється за своїм добровільним
рішенням як платник податку у порядку,
визначеному статтею 183 цього розділу; 2)
будь-яка особа, що зареєстрована або
підлягає реєстрації як платник
податку; 3) будь-яка особа, що ввозить
товари на митну територію України в
обсягах, які підлягають оподаткуванню,
та на яку покладається
відповідальність за сплату податків у
разі переміщення товарів через митний
кордон України відповідно до Митного
кодексу України, а також: особа, на яку
покладається дотримання вимог митних
режимів, які передбачають повне або
часткове умовне звільнення від
оподаткування, у разі порушення таких
митних режимів, встановлених митним
законодавством; особа, яка
використовує, у тому числі при ввезенні
товарів на митну територію України,
податкову пільгу не за цільовим
призначенням та/або всупереч умовам чи
цілям її надання згідно із цим
Кодексом, а також будь-які інші особи,
що використовують податкову пільгу,
яку для них не призначено.

Підпунктом 181.1 статті 181 Податкового
кодексу України встановлено, що у разі
якщо загальна сума від здійснення
операцій з постачання товарів/послуг,
що підлягають оподаткуванню згідно з
цим розділом, у тому числі з
використанням локальної або
глобальної комп'ютерної мережі,
нарахована (сплачена) такій особі
протягом останніх 12 календарних
місяців, сукупно перевищує 300000,00 грн.
(без урахування податку на додану
вартість), така особа зобов'язана
зареєструватися як платник податку в
органі державної податкової служби за
своїм місцезнаходженням (місцем
проживання) з дотриманням вимог,
передбачених статтею 183 цього Кодексу,
крім особи, яка є платником єдиного
податку.

Згідно з підпунктом 183.10 статті 183
Податкового кодексу України, будь-яка
особа, що підлягає обов'язковій
реєстрації як платник податку,
вважається платником податку з першого
числа місяця, що настає за місяцем, в
якому досягнуто обсягу
оподатковуваних операцій, визначеного
у статті 181 цього Кодексу, без права на
віднесення сум податку до податкового
кредиту та отримання бюджетного
відшкодування до моменту реєстрації
платником податку на додану вартість.

Як було вірно зауважено судом першої
інстанції, податковим органом не
враховано, що відповідно до частини 6
Указу Президента України "Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва", суб'єкт малого
підприємництва, який сплачує єдиний
податок, не є платником податку на
додану вартість, а отже, суму
передбачену підпунктом 181.1 статті 181
Податкового кодексу України слід
відраховувати лише з моменту
перевищення платником податків
граничного обсягу виручки,
встановленого Указом, тобто, з моменту,
коли платник податків припиняє
діяльність у межах спрощеної системи
оподаткування.

Аналогічне закріплено і в пункті 18
підрозділу 2 розділу ХХ Податкового
кодексу України (у редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин), відповідно до якого,
особи, які перейшли на загальну систему
оподаткування із спрощеної системи
оподаткування і не були зареєстровані
платниками податку на додану вартість,
підлягають обов'язковій реєстрації
платниками податку на додану вартість
з урахуванням вимог пункту 181.1 статті 181
цього Кодексу. Обсяг оподатковуваних
операцій визначається починаючи з
періоду переходу на загальну систему
оподаткування.

Враховуючи, що позивач протягом 2010 та
початку 2011 років перебував на
спрощеній системі оподаткування,
здійснені ним господарські операції, у
межах законодавчо визначеного
граничного обсягу виручки, протягом
цього часу не підлягали оподаткуванню
податком на додану вартість, а тому не
могли бути враховані у загальному
обсязі оподаткованих операцій,
оскільки згідно з нормами підпункту 181.1
статті 181 Податкового кодексу України,
в суму 300000,00 грн. входять лише ті суми
від здійснення операцій з поставки
товарів/послуг, які підлягають
оподаткуванню податком на додану
вартість (у даному випадку такі
операції у межах 500000,00 грн.
оподаткуванню не підлягали).

Як встановлено судом та
підтверджується матеріалами справи,
обсяг виручки позивача з квітня 2010
року по березень 2011 року становить
493051,12 грн., тобто, за спірний період
позивач не перевищив 500000 тис.

З другого кварталу позивач перейшов на
загальну систему оподаткування (до ДПІ
надано заяву на перехід, що передбачено
пунктом 4 Указу Президента України "Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва").

Таким чином, загальний обсяг виручки,
що підлягала оподаткуванню за
правилами загальної системи
оподаткування, склав 0 грн. та не
перевищив законодавчо встановленого
розміру у сумі 300000,00 грн.

За наведених обставин, судом першої
інстанції правомірно скасовано спірне
податкове повідомлення-рішення від
11.07.2012 № .

Відповідно до статті 226 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції та залишає в
силі рішення суду першої інстанції, яке
ухвалено відповідно до закону і
скасоване або змінене помилково.

Враховуючи вищевикладене, постанова
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 04.09.2013
підлягає скасуванню із залишенням в
силі постанови Харківського окружного
адміністративного суду від 17.05.2013.

Керуючись статтями 222, 223, 226, 230, 231, ч. 5 ст.
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Харківського апеляційного
адміністративного суду від 04.09.2013
скасувати, а постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
17.05.2013 залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута з підстав, у
порядку та в строки, встановлені
статтями 236 238 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя: (підпис) О.А.
МоторнийСудді(підпис) Н.Є.
Блажівська (підпис) В.В. Кошіль