Справа № 2а/381/275/13(381/6688/13-а)
Суддя: Парінов А.Б.
Дата ухвалення: 2014-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2а/381/275/13(381/6688/13-а)
Головуючий у 1-й інстанції: Соловей Г.В.
Суддя-доповідач: Парінов А.Б.
ПОСТАНОВА

Іменем України

30 січня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Грибан І.О., Губської О.А.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2
на постанову Фастівського
міськрайонного суду Київської області
від 10 грудня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до відділу примусового
виконання рішень управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві,
головного державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві, за участю третьої особи
Головного управління Пенсійного фонду
України в Київській області про
визнання незаконною та скасування
постанови, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернулася до суду з позовом до
відділу примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві, в якому просив суд:

- поновити строк на звернення до суду;

- визнати протиправною бездіяльність
відділу примусового виконання рішень
ДВС Головного управління юстиції у м.
Києві щодо проведення виконавчих дій з
виконання виконавчого листа
Фастівського міськрайонного суду
Київської області № 5559/06 від 21.12.2009
року;

- визнати протиправною бездіяльність
відділу примусового виконання рішень
ДВС Головного управління юстиції у м.
Києві щодо винесення 06.06.2013 року
постанови про закінчення виконавчого
провадження № 22470490;

- скасувати постанову відділу
примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві від 06.06.2013 року про закінчення
виконавчого провадження;

- зобов'язати відповідача поновити
виконавче провадження та провести
виконавчі дії з виконання виконавчого
листа Фастівського міськрайонного
суду Київської області № 5559/06 від 21.12.2009
року.

Постановою Фастівського
міськрайонного суду Київської області
від 10 грудня 2013 року в задоволенні
позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим
рішенням, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нове
рішення, яким позов задовольнити.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд
апеляційної інстанції може розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі неприбуття жодної з
осіб, які беруть участь у справі, у
судове засідання, хоча вони були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах
справи достатньо письмових доказів для
перегляду оскаржуваного рішення суду
першої інстанції, колегія суддів
визнала можливим розглядати справу в
порядку письмового провадження.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи та
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, колегія суддів вважає, що
апеляційну скаргу необхідно
задовольнити частково, а оскаржувану
постанову суду - скасувати з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
постановою Фастівського
міськрайонного суду Київської області
від 04 грудня 2006 року було задоволено
позовні вимоги ОСОБА_2 до Київського
міського військового комісаріату про
перерахунок пенсії та зобов'язано
Київський обласний військовий
комісаріат перерахувати і виплатити
пенсію у повному обсязі без будь-яких
обмежень та зазначено: задовольнити
позовну заяву ОСОБА_2 про визнання за
ним права на отримання підвищення
пенсії, як учаснику бойових дій на 150%
мінімальної пенсії за віком із
розрахунку прожиткового мінімуму для
непрацездатних, відповідно до Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» від
23.11,1995 року № 488/95 - ВР. Зобов'язати
Київський обласний військовий
комісаріат провести перерахунок та
виплату підвищеної пенсії ОСОБА_2, за
вислугу років як учаснику бойових дій
на 150% мінімальної пенсії за віком, із
розрахунку прожиткового мінімуму для
непрацездатних, відповідно до Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» від
23.11.1995 року № 488/95 -ВР з 19 грудня 2003 року.
Зобов'язати в подальшому виплачувати
підвищення до основного розміру пенсії
ОСОБА_2, за вислугу років як учаснику
бойових дій на 150% мінімальної пенсії за
віком із розрахунку прожиткового
мінімуму для непрацездатних,
відповідно до Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» від 23.11.1995 року №
488/95 - ВР, без будь - яких обмежень її
максимального розміру. Підвищення до
пенсії як учаснику бойових дій на 150%
від мінімальної пенсії за віком
відповідно ч. 4п. 22 ст. 12 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» розраховано
відповідно до прожиткового мінімуму за
відповідний рік для осіб, які втратили
працездатність:з 19.12.2003 року по 31.12.2003
рік виходячи з прожиткового мінімуму 268
грн., Закон України «Про затвердження
прожиткового мшімуму на 2003 рік», від
15.11.2001 року № 2780 - III, враховуючи раніше
виплачене підвищення як учаснику
бойових дій; з 01.01.2004 року по 31.12.2004 рік
виходячи з прожиткового мінімуму 284
грн. 69 коп., Закон України «Про
затвердження прожиткового мінімуму на
2004 рік», від 11.05.2004 року № 1704- IV,
враховуючи раніше виплачене
підвищення як учаснику бойових дій; з
01.01.2005 року по 31.12.2005 рік виходячи з
прожиткового мінімуму 332 грн., Закон
України «Про Державний бюджет України
на 2005 рік», від 23.12.2004 року № 2285 - IV,
враховуючи раніше виплачене
підвищення як учаснику бойових дій; з
01.01.2006 року по 31.03.2006 рік виходячи з
прожиткового мінімуму 350 грн., Закон
України «Про Державний бюджет України
на 2006 рік», від 20.12.2005 року №3235 - IV,
враховуючи раніше виплачене
підвищення як учаснику бойових дій; з
01.04.2006 року по 30.09.2006 рік виходячи з
прожиткового мінімуму 359 грн., Закон
України «Про Державний бюджет України
на 2006 рік», від 20.12.2005 року №3235 - IV,
враховуючи раніше виплачене
підвищення як учаснику бойових дій; з
01.10.2006 року по 31.12.2006 рік виходячи з
прожиткового мінімуму 366 грн., Закон
України «Про Державний бюджет України
на 2006 рік», від 20.12.2005 року № 3235 - IV,
враховуючи раніше виплачене
підвищення як учаснику бойових дій; У
подальшому нараховувати і виплачувати
підвищення пенсії за вислугу років як
учаснику бойових дій, виходячи з
підвищення 150% (відсотків) мінімальної
пенсії за віком розрахованого
відповідно до прожиткового мінімуму за
відповідний рік для осіб, які втратили
працездатність без будь-яких обмежень
її максимального розміру. Зобов'язати
Київський обласний військовий
комісаріат здійснювати підвищення
раніше призначеної пенсії та
нараховувати і виплачувати у
подальшому зі зміною групи
інвалідності 3-тьої,2-гої, 1-шої групи на
200%, 350%, 400% підвищення до пенсії,
виходячи із мінімальної пенсії за
віком, розрахованого з поточного
прожиткового мінімуму, затвердженого
Законом України «Про прожитковий
мінімум».

На підставі даної постанови
Фастівським міськрайонним судом
Київської області був виданий
виконавчий лист.

09.11.2010 року державним виконавцем
підрозділу примусового виконання
рішень відділу державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження по
виконанню виконавчого листа
Фастівського міськрайонного суду
Київської області № 2а-5559/06 від 21.12.2009
року.

21.12.2009 року ухвалою Фастівського
міськрайонного суду Київської області
було замінено сторону виконавчого
провадження з Київського міського
військового комісаріату на Головне
управління Пенсійного фонду України у
м. Києві.

06.06.2013 державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві було винесено постанову про
закінчення виконавчого провадження на
підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України
«Про виконавче провадження».

Вважаючи вказану постанову та
бездіяльність відповідача, що
полягала у неповному виконанні рішення
суду протиправними, позивач звернувся
з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про відмову в
задоволення позову, суд першої
інстанції виходив з того, що позивач
пропустив встановлений законом строк
на звернення до суду.

Колегія суддів не погоджується з даним
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Предметом оскарження в даній справі є
дії відділу примусового виконання
рішень управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві, які
полягали у винесенні постанови про
закінчення виконавчого провадження
від 06.06.2013 року.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 107 КАС України
суддя після одержання позовної заяви
з'ясовує, чи немає інших підстав для
повернення позовної заяви, залишення
її без розгляду або відмови у відкритті
провадження в адміністративній справі,
встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 2 цієї статті суддя
відкриває провадження в
адміністративній справі на підставі
позовної заяви, якщо відсутні підстави
для повернення позовної заяви,
залишення її без розгляду чи відмови у
відкритті провадження у справі.

Частиною 2 ст. 181 КАС України
передбачено, що позовну заяву може бути
подано до суду у десятиденний строк з
дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення її прав,
свобод чи інтересів.

Початок строку на звернення до суду -
момент, коли особа дізналася або
повинна була дізнатися про порушення
своїх прав.

Частиною 1 ст. 100 КАС України
встановлено, що адміністративний
позов, поданий після закінчення
строків, установлених законом,
залишається без розгляду, якщо суд на
підставі позовної заяви та доданих до
неї матеріалів не знайде підстав для
визнання причин пропуску строку
звернення до адміністративного суду
поважними, про що постановляється
ухвала.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач звернувся до суду 29.11.2013 року з
вимогами про скасування рішення
відповідача від 06.06.2013 року, при цьому
просив поновити строк на звернення до
суду, у зв'язку з тим, що про існування
спірної постанови дізнався лише 12.11.2013
року.

В матеріалах справи відсутні докази
отримання оскаржуваної постанови
позивачем, що виступає стягувачем в
зазначеному виконавчому провадженні, а
тому колегія суддів приходить до
висновку, що строк на звернення до суду
позивачу слід поновити.

Суд першої інстанції наведеного не
врахував та прийняв на підставі
пропуску строку на звернення до суду
рішення про відмову в задоволенні
позову, що є порушенням норм
процесуального права, яке призвело до
неправильного вирішення справи.

Розглядаючи вимоги адміністративного
позову по суті, колегія суддів виходить
з наступного.

Частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлені критерії, якими керується
адміністративний суд при перевірці
рішень, дій та бездіяльності суб'єктів
владних повноважень.

Відповідність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень передбаченим частиною 3
статті 2 Кодексу адміністративного
судочинства України критеріям
перевіряється судом з урахуванням
закріпленого статтею 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
принципу законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Так, відповідно до частини 3 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: 1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Згідно з вимогами частини 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до ст. 124 Конституції
України судові рішення ухвалюються
судами іменем України і є обов'язковими
до виконання на всій території України.

Примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
покладено на державну виконавчу
службу.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець відкриває виконавче
провадження на підставі виконавчого
документа, зазначеного в статті 17 цього
Закону за заявою стягувача або його
представника про примусове виконання
рішення.

Частиною 1 ст. 75 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
після відкриття виконавчого
провадження за виконавчим документом,
що зобов'язує боржника вчинити певні
дії або утриматися від їх вчинення,
державний виконавець перевіряє
виконання рішення не пізніше ніж на
наступний день після закінчення
строку, встановленого частиною другою
статті 25 цього Закону для самостійного
виконання рішення. Якщо рішення
підлягає негайному виконанню, його
виконання перевіряється не пізніше
наступного робочого дня після
відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону
України «Про виконавче провадження»
виконавче провадження підлягає
закінченню у разі фактичного виконання
в повному обсязі рішення згідно з
виконавчим документом.

Як вбачається з оскаржуваної
постанови, державний виконавець
закінчив виконавче провадження на
підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України
«Про виконавче провадження» у зв'язку з
його повним фактичним виконанням.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачу було нараховувалася та
виплачувалася пенсія на виконання
виконавчого листа Фастівського
міськрайонного суду Київської області
№ 2а-5559/06 від 21.12.2009 року по 01.08.2013 року.

В резолютивній частині судового
рішення, на виконання якого видано
виконавчий лист № 2а-5559/06 від 21.12.2009
року, зазначено про зобов'язання
виплачувати позивачу пенсію в
майбутньому.

Колегія суддів зазначає, що при
вирішенні питання про зобов'язання
нарахувати та виплатити відповідні
періодичні платежі, у разі відсутності
спору про право особи на отримання
підвищення до пенсії або встановлення
такого права в судовому порядку, суд
виходив з того, що не можна обмежувати
орган, відповідальний за здійснення їх
нарахування і виплати, певним часовим
проміжком, якщо не відбулося змін у
законодавстві.

Законом України «Про внесення змін до
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» 5 жовтня 2005 року N 2939-IV було
внесено зміни до ст. 12 вказаного Закону
та викладено їх редакції, яка
передбачає, що учасникам бойових дій
пенсії або щомісячне довічне грошове
утримання чи державна соціальна
допомога, що виплачується замість
пенсії, підвищуються в розмірі 25
процентів прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність
(замість 150 процентів, як було до
внесення змін).

Положення ст. 12 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» у вищезазначеній
редакції діють з 01 січня 2006 року та по
даний час.

Крім того, частиною 4 Закону України
«Про Державний бюджет України на 2013
рік» установлено, що у 2013 році норми і
положення, зокрема, статей 12, 13, 14, 15 та 16
Закону України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту"
(Відомості Верховної Ради України, 1993
р., N 45, ст. 425 із наступними змінами),
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України виходячи з наявних фінансових
ресурсів Державного бюджету України та
бюджету Пенсійного фонду України на 2013
рік.

Вирішуючи питання яка з однопредметних
законодавчих норм однакової юридичної
сили, що не визнані неконституційними в
установленому порядку, підлягає
застосуванню для розв'язання спорів
зазначеної категорії, перевагу слід
надавати тій із них, що прийнята
пізніше. У даному випадку пізніше
прийняті норми Закону України Про
Державний бюджет України на 2013 рік».

Як вбачається з матеріалів справи,
судове рішення, за наслідками
виконання якого було прийнято
оскаржувану постанову, було прийняте
04.12.2006 року.

Колегія суддів звертає увагу, що
судовий захист спрямований на
відновлення порушених прав, а тому
судове рішення, навіть за умови не
встановлення обмеження періоду
задоволення вимог позивача кінцевою
датою, не може поширюватися на
правовідносини, що не наступили на час
його ухвалення та порядок регулювання
яких було змінено після винесення
такого рішення.

Виходячи з цього, колегія суддів
погоджується з висновком відповідача
про повне виконання боржником у
спірному виконавчому провадженні
виконавчого листа Фастівського
міськрайонного суду Київської області
№ 2а-5559/06 від 21.12.2009 року за період до
01.08.2013 року.

Відповідно до положень ч. 1 та ч. 2 ст. 11
Закону України «Про виконавче
провадження» державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачених цим
Законом заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом.

Таким чином, оскаржувані дії
відповідача про закінчення
виконавчого провадження на підставі п.
8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче
провадження» у зв'язку з фактичним
виконанням в повному обсязі рішення
згідно з виконавчим документом є
законними та обгрунтованими.

В силу вимог ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем доведено правомірність
прийняття оскаржуваної постанови.

Суд першої інстанції наведене не
врахував, що призвело до неправильного
вирішення справи.

Згідно ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.

Відповідно до статті 202 КАС України,
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є порушення
норм матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

Оскільки, судом першої інстанції
порушені норми матеріального права,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а постанова суду першої
інстанції скасуванню, з ухваленням
нової про відмову у задоволенні позову.

Колегія суддів, керуючись ст. 197, 198, 202,
205, 207, 254 КАС України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Постанову Фастівського міськрайонного
суду Київської області від 10 грудня 2013
року скасувати.

Поновити ОСОБА_2 строк на звернення до
суду.

Прийняти нову постанову.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до відділу
примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві, головного державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, а якщо його було
прийнято за наслідками розгляду у
письмовому провадженні, - через п'ять
днів після направлення копій особам,
які беруть участь у справі (ч. 5 статті
254 КАС України). Касаційна скарга на
судові рішення подається
безпосередньо до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів
після набрання законної сили судовим
рішенням суду апеляційної інстанції,
крім випадків, передбачених цим
Кодексом, а в разі складення постанови
в повному обсязі відповідно до статті
160 цього Кодексу - з дня складення
постанови в повному обсязі (стаття 212
КАС України).

Головуючий суддя

А.Б. ПаріновСудді
І.О. Грибан О.А.
Губська

Головуючий суддя

Парінов А.Б.

Судді:

Грибан І.О.

Губська О.А.