Справа № 805/477/14
Суддя: Логойда Т. В.
Дата ухвалення: 2014-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2014 р.
Справа №805/477/14

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

час прийняття постанови:

Донецький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого - судді Логойди Т.В.,

секретар судового засідання Железняк
Ю.О.,

з участю представників позивача Курило
Ю.В. та Осипенка В.В., представників
відповідача Пальцун С.О. та Авдієнка
О.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Донбас-Анко» до
Державної податкової інспекції у
Київському районі міста Донецька
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області про скасування
податкового повідомлення-рішення,

в с т а
н о в и в:

У січні 2014 року товариство з обмеженою
відповідальністю «Донбас-Анко» (далі -
ТОВ «Донбас-Анко») звернулося до суду з
вказаним адміністративним позовом, в
якому зазначало, що Державною
податковою інспекцією у Київському
районі міста Донецька Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області за результатами позапланової
невиїзної перевірки ТОВ «Донбас Анко»
щодо документального підтвердження
господарських відносин з ТОВ
«Омега-Сервіс» за період з 01 травня 2013
року по 30 вересня 2013 року складено акт
від 29 листопада 2013 року №1634/05-64-15-01, на
підставі якого прийнято податкове
повідомлення-рішення від 17 грудня 2013
року №, яким за порушення п. 193.1 ст.
193, п.п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198, п.п. 200.1, 200.2,
200.3, 200.4 ст. 200, п.п. 201.1, 201.4, 201.6, 201.10 ст. 201
нормативного акту, назву якого не
зазначено, позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на 124500 грн., з них 83000
грн. - основний платіж, 41500 грн. - штрафні
(фінансові) санкції.

Податкове повідомлення-рішення
позивач вважав неправомірним, оскільки
воно ґрунтуються на висновках акту
перевірки про нікчемність
господарських операції по угоді, що
укладена між позивачем та ТОВ
«Омега-Сервіс», які вважав
необґрунтованими, оскільки
документами первинного
бухгалтерського та податкового обліку
підтверджений факт їх дійсності.

Крім того, предмет перевірки, що
зазначений в акті перевірки, не
відповідає наказу на перевірку та
Податковому кодексу України. Акт
перевірки відображає лише сумніви щодо
реальності операцій позивача з ТОВ
«Омега-Сервіс», іншого актом
встановлено не було. Лише у відповіді
на заперечення на акт перевірки
відповідач вказав на не належним чином
оформлені товарно-транспортні
накладні. Між тим вони не є тими
первинними документами, які
оформлюються щодо договору поставки.

Позивач просив скасувати податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Київському
районі міста Донецька Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області від 17 грудня 2013 року №.

В судовому засіданні представники
позивача підтримали позовні вимоги з
підстав, які викладені в позові. Також
пояснили, що позивач має на балансі
парк автомобілів, які заправлялися
дизельним паливом, яке закуповувалося
у ТОВ «Омега-Сервіс». Одним з видів
діяльності позивача є внутрішні та
зовнішні перевезення вантажів та
пасажирів автомобільним транспортом
позивача, що підтверджується статутом
підприємства та договорами на
транспортне обслуговування, що
укладені між позивачем як перевізником
та ПАТ «ХайдельбергЦемент Україна» як
замовником. Саме для здійснення
вказаної господарської діяльності
позивач і закуповував дизельне паливо
(нафтопродукти) у ТОВ «Омега-Сервіс» як
постачальника на підставі договору
поставки нафтопродуктів від 28 травня
2012 року №1335. Підприємство надало
відповідачу усі документи, які він
вимагав по господарським операціям з
ТОВ «Омега-Сервіс» стосовно періоду, що
перевірявся. Просили задовольнити
позов.

Представники відповідача проти позову
заперечували та зазначали, зокрема, що
оскаржене податкове
повідомлення-рішення винесено на
підставі акту перевірки, предметом
якої було документальне підтвердження
господарських відносин позивача з ТОВ
«Омега-Сервіс» за відповідний період.
Актом перевірки встановлені певні
порушення позивачем вимог податкового
законодавства виходячи з довідок
зустрічної звірки ТОВ «Омега-Сервіс»
щодо взаємовідносин з ТОВ
«Доноптсервіс» та з ТОВ «Трієст Дон»
від 20 вересня 2013 року №265/05-64-15-01 та,
відповідно, від 31 жовтня 2013 року
№408/05-64-15-01, якими встановлено
відсутність реального вчинення ТОВ
«Омега-Сервіс» господарських операцій
з вказаними контрагентами.

Вважали, що податкове
повідомлення-рішення відповідає
вимогам законодавства. Пояснили, що за
липень і серпень 2013 року підприємство
задекларувало від'ємне значення, а
позитивне значення з податку на додану
вартість не задекларувало. При
дослідженні первинних документів, що
стосувалися господарських операцій по
договору поставки нафтопродуктів, було
встановлено, що товарно-транспортні
накладні складені з порушенням вимог
законодавства, оскільки в них неповно
заповнені всі реквізити. Крім того,
встановлено відсутність узгодженого
маршруту дорожнього перевезення,
товаротранспортних документів на
небезпечні вантажі, подорожних листів,
свідоцтва про допущення транспортних
засобів до перевезення визначених
небезпечних вантажів, що, на думку
відповідача свідчить про те, що реально
господарські операції не відбулися, а
був лише факт складання первинних
документів, зокрема видаткових та
податкових накладних без мети
реального настання правових наслідків.
Вказані обставини в акті перевірки, на
підставі якого прийнято оскаржене
податкове повідомлення-рішення форми
«Р», не відображені. На них вказується у
відповіді на заперечення на акт
перевірки.

Представники відповідача просили в
задоволенні позову відмовити.

Судом встановлено, що ТОВ «Донбас-Анко»
протягом спірного періоду як платник
податків перебував на обліку в
Державній податковій інспекції у
Київському районі міста Донецька
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області. Є платником,
зокрема, податку на додану вартість.

Відповідно до статуту позивача одним з
видів його діяльності є внутрішні та
зовнішні перевезення вантажів та
пасажирів, зокрема автомобільним
транспортом позивача по Україні та за
її межами.

28 травня 2012 року між ТОВ «Донбас-Анко»
як покупцем та ТОВ «Омега-Сервіс» як
постачальником укладено договір
поставки нафтопродуктів №1335,
відповідно до якого постачальник
зобов'язався поставити нафтопродукти у
відповідності до поданої покупцем
заявки (факсокопії, усного
повідомлення, повідомлення
електронною поштою), а покупець
зобов'язався прийняти та оплатити
товар на умовах, передбачених цим
договором. Якість товару повинна
відповідати технічним умовам та
державним стандартам, діючим на
території України та підтверджуватися
паспортом, сертифікатом якості
заводу-виробника товару (п.п. 1.1., 1.2, 2.2
договору). Покупець зобов'язався
оплатити вартість товару протягом
одного банківського дня з часу
отримання товару (п. 2.8 договору);
постачальник зобов'язався надати
покупцю разом з кожним видом товару
наступні документи: товарну накладу,
податкову накладну, сертифікат якості
і паспорт заводу-виробника (п. 2.12
договору).

18 листопада 2013 року №415 начальником
Державної податкової інспекції у
Київському районі міста Донецька
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області прийнято наказ №415
«Про проведення документальної
позапланової невиїзної перевірки»,
яким наказувалося провести
документальну позапланову невиїзну
перевірку позивача з питань дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства щодо взаємовідносин з
ТОВ «Омега-Сервіс» за період з 01 травня
2013 року по 30 вересня 2013 року.

На підставі вказаного наказу в період з
18 листопада 2013 року по 22 листопада 2013
року Державною податковою інспекцією у
Київському районі міста Донецька
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку ТОВ «Донбас Анко» () щодо документального
підтвердження господарських відносин
з ТОВ «Омега-Сервіс» ()
за період з 01 травня 2013 року по 30
вересня 2013 року, за результатами якої
складено акт від 29 листопада 2013 року
№1634/05-64-15-01, яким встановлені порушення
позивачем вимог податкового
законодавства, а саме:

- в порушення п.п. 193.1 ст. 193, п.198.1, 198.2, 198.3,
198.6 ст.198, п. 201.1, 201.4, 201.6, 201.10 ст. 201
Податкового кодексу України завищено
суму податкового кредиту, сформованого
від ТОВ «Омега-Сервис», на суму 83000 грн.,
в тому числі за липень 2013 року - 41500 грн.,
за серпень 2013 року - 41500 грн.;

- в порушення п.п. 200.1, 200.2, 200.3, 200.4 ст. 200
Податкового кодексу України занижено
податок на додану вартість, який
підлягає сплаті до бюджету, на суму 83000
грн., в тому числі за серпень 2013 року - в
сумі 77768 грн., за вересень 2013 року - в
сумі 5232 грн.

Так, актом перевірки встановлено, що
відповідно до даних податкових
декларацій з податку на додану
вартість (ПДВ) за відповідні періоди та
реєстру виданих та отриманих
податкових накладних, з урахуванням
уточнених показників ТОВ «Донбас-Анко»
відобразило у податкових звітностях за
період з травня 2013 року по вересень 2013
року операції з придбання
паливно-мастильних матеріалів від ТОВ
«Омега-сервіс»: за травень 2013 року - на
суму 315120,10 грн., в т.ч. ПДВ 52521,52 грн.; за
червень 2013 року - на суму 400084,80 грн., в
т.ч. ПДВ 66680,80 грн.; за липень 2013 року - на
суму 249002,40 грн., в т.ч. ПДВ 41500,40 грн.; за
серпень 2013 року - суму 249002,40 грн., в т.ч.
ПДВ 41500,40 грн.; за вересень 2013 року - на
суму 274308,60 грн. в т.ч. ПДВ 45718,10 грн.

Придбаний товар був використаний
позивачем у власній господарській
діяльності при здійсненні
автотранспортних перевезень.
Розрахунки здійснювалися у
безготівковій формі, до перевірки
надані платіжні доручення, але не
надані копії банківських виписок.

Контролюючий орган прийшов до
висновку, що позивачем завищено
податковий кредит з податку на додану
вартість по господарським операціям з
вказаним контрагентом за липень 2013
року на суму 41500 грн. та за серпень 2013
року на суму 41500 грн., що разом становить
83000 грн., і занижено податок на додану
вартість, який підлягає сплаті до
бюджету, на загальну суму 83000 грн.,
оскільки, на думку відповідача,
господарські операції по договору з
вказаним контрагентом протягом липня
та серпня 2013 року не мали реального
характеру і не здійснювалися, тобто,
господарські операції по договору є
нікчемними.

До вказаного висновку контролюючий
орган прийшов виходячи з складених
Державною податковою інспекцією у
Київському районі міста Донецька
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області довідок зустрічної
звірки ТОВ «Омега-Сервіс» щодо
взаємовідносин з ТОВ «Доноптсервіс» і
з ТОВ «Трієст Дон» від 20 вересня 2013 року
№265/05-64-15-01 та, відповідно, від 31 жовтня
2013 року №408/05-64-15-01, якими встановлено
відсутність реального вчинення ТОВ
«Омега-Сервіс» господарських операцій
з вказаними контрагентами.

Крім того, на думку контролюючого
органу, позивачем не було надано
належним чином оформлених копій
первинних бухгалтерських документів,
регістрів бухгалтерського обліку, які
підтверджують відображення придбання,
оплату та використання в оподаткованих
операціях у межах господарської
діяльності дизельного палива, не
надано документи щодо зберігання
дизельного палива, виписки, банківські
доручення, документи щодо наявності
власного чи орендованого майна,
ліцензії, дозволи, довіреності,
документи, що підтверджують
використання придбаного палива в
оподаткованих операціях у межах
господарської діяльності, регістри
синтетичного та аналітичного
бухгалтерського обліку з
відображенням операцій по
використанню придбаного палива у межах
господарської діяльності по рахунках
10, 15, 20-28, 30,31, 33, 36, 37, 44, 63, 68, 70-74, 79, та інші
документи.

10 грудня 2013 року позивачем на акт
перевірки подані заперечення, на які 17
грудня 2013 року надано відповідь.

На підставі вказаного акту
контролюючим органом прийнято
податкове повідомлення-рішення форми
«Р» від 17 грудня 2013 року №, яким
згідно з пп. 54.3.2 п. 54.3 ст. 54 та п. 123.1 ст. 123
Податкового кодексу України за
порушення п. 193.1 ст. 193, п.п. 198.1, 198.2, 198.3,
198.6 ст. 198, п.п. 200.1, 200.2, 200.3, 200.4 ст. 200, п.п.
201.1, 201.4, 201.6, 201.10 ст. 201 вказаного Кодексу
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість на 124500 грн., з них 83000 грн. -
основний платіж, 41500 грн. - штрафні
(фінансові) санкції.

Штрафна санкція в розмірі 50 відсотків
суми визначеного контролюючим органом
податкового зобов'язання застосована
виходячи з факту повторного протягом
1095 днів визначення контролюючим
органом суми податкового зобов'язання
з податку на додану вартість, що
підтверджується податковим
повідомленням-рішення форми «Р» від 27
серпня 2012 року №, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість на
загальну суму 753550,50 грн., з них 502367 грн. -
основний платіж, 251183,50 грн. - штрафні
(фінансові) санкції, яке, як пояснили
представники сторін, не оскаржувалося
і є чинним.

Перевіривши матеріали справи,
вирішивши питання чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги та заперечення, та якими
доказами вони підтверджуються, чи є
інші фактичні дані, які мають значення
для вирішення справи, та докази на їх
підтвердження, яку правову норму
належить застосувати до цих
правовідносин, суд приходить до
висновку про те, що позов підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 67 Конституції України
кожен зобов'язаний сплачувати податки
і збори в порядку і розмірах,
встановлених законом.

Підпунктом 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового
кодексу України встановлено, що
платник податків зобов'язаний
сплачувати податки та збори в строки та
у розмірах, встановлених цим Кодексом
та законами з питань митної справи.

Податковим обов'язком є обов'язок
платника податку обчислити,
задекларувати та/або сплатити суму
податку та збору в порядку і строки,
визначені цим Кодексом, законами з
питань митної справи (п. 36.1 ст. 36
вказаного Кодексу).

Згідно з п. 46.1 ст. 46 вказаного Кодексу
податкова декларація, розрахунок (далі
- податкова декларація) - документ, що
подається платником податків (у тому
числі відокремленим підрозділом у
випадках, визначених цим Кодексом)
контролюючому органу у строки,
встановлені законом, на підставі якого
здійснюється нарахування та/або сплата
податкового зобов'язання, чи документ,
що свідчить про суми доходу,
нарахованого (виплаченого) на користь
платників податків - фізичних осіб,
суми утриманого та/або сплаченого
податку.

Додатки до податкової декларації є її
невід'ємною частиною.

Відповідно до п. 202.1 ст. 201 вказаного
Кодексу для платників податку на
додану вартість звітним (податковим)
періодом є один календарний місяць, а у
випадках, особливо визначених цим
Кодексом, календарний квартал.

Відповідно до пп. 14.1.18, пп. 14.1.181 п. 14.1 ст.
14 Податкового кодексу України бюджетне
відшкодування - відшкодування
від'ємного значення податку на додану
вартість на підставі підтвердження
правомірності сум бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість за результатами перевірки
платника, у тому числі автоматичне
бюджетне відшкодування у порядку та за
критеріями, визначеними у розділі V
цього Кодексу.

Податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Порядок визначення суми податку, що
підлягає сплаті (перерахуванню) до
Державного бюджету України або
відшкодуванню з Державного бюджету
України (бюджетному відшкодуванню), та
строки проведення розрахунків
визначені ст. 200 вказаного Кодексу.

Відповідно до п.п. 200.1 - 200.3 ст. 200
вказаного Кодексу сума податку, що
підлягає сплаті (перерахуванню) до
Державного бюджету України або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

При позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
податку, що виник за попередні звітні
(податкові) періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до цього Кодексу), а в разі
відсутності податкового боргу -
зараховується до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду.

Згідно з п. 200.4 ст. 200 вказаного Кодексу
якщо в наступному податковому періоді
сума, розрахована згідно з пунктом 200.1
цієї статті, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх та звітному податкових
періодах постачальникам таких
товарів/послуг або до Державного
бюджету України, а в разі отримання від
нерезидента послуг на митній території
України - сумі податкового
зобов'язання, включеного до податкової
декларації за попередній період за
отримані від нерезидента послуги
отримувачем послуг;

б) залишок від'ємного значення
попередніх податкових періодів після
бюджетного відшкодування включається
до складу сум, що відносяться до
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 вказаного Кодексу
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового
кодексу України в редакції, яка була
чинною на час спірних правовідносин
(серпень 2011 року), податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст. 198 вказаного Кодексу
визначено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до абз. 1 та 2 п. 201.10 ст. 201
вказаного Кодексу підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту є
податкова накладна, яка видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг
на вимогу покупця.

При здійсненні операцій з постачання
товарів/послуг платник податку -
продавець товарів/послуг зобов'язаний
надати покупцю податкову накладну та
зареєструвати її в Єдиному реєстрі
податкових накладних.

Відповідно до п.п. 44.1 та п. 44.2 ст. 44
Податкового кодексу України, яка
визначає вимоги до підтвердження
даних, визначених у податковій
звітності, для цілей оподаткування
платники податків зобов'язані вести
облік доходів, витрат та інших
показників, пов'язаних з визначенням
об'єктів оподаткування та/або
податкових зобов'язань, на підставі
первинних документів, регістрів
бухгалтерського обліку, фінансової
звітності, інших документів, пов'язаних
з обчисленням і сплатою податків і
зборів, ведення яких передбачено
законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

У випадках, передбачених статтею 216
Цивільного кодексу України, платники
податків мають право вносити
відповідні зміни до податкової
звітності у порядку, визначеному
статтею 50 цього Кодексу.

Для обрахунку об'єкта оподаткування
платник податку на прибуток
використовує дані бухгалтерського
обліку щодо доходів та витрат з
врахуванням положень цього Кодексу.

Платники податку, які відповідно до
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
застосовують міжнародні стандарти
фінансової звітності, ведуть облік
доходів і витрат за такими стандартами
з урахуванням положень цього Кодексу.
Такі платники податку при застосуванні
положень цього Кодексу, в яких
міститься посилання на положення
(стандарти) бухгалтерського обліку,
застосовують відповідні міжнародні
стандарти фінансової звітності.

Предметом спірних правовідносин є
правомірність податкового
повідомлення-рішення форми «Р», яке
прийнято за порушення платником
податків п. 193.1 ст. 193, п.п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6
ст. 198, п.п. 200.1, 200.2, 200.3, 200.4 ст. 200, п.п. 201.1,
201.4, 201.6, 201.10 ст. 201 Податкового кодексу
України.

Контролюючий орган прийшов до висновку
про заниження позивачем суми
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість через завищення
податкового кредиту з податку на
додану вартість за відповідний період
по господарським операціям з ТОВ
«Омега-Сервіс», оскільки господарські
операції по договору з вказаним
контрагентом, на думку контролюючого
органу, не мали реального характеру,
тобто фактично операції по договору
були «нікчемними».

Між тим, роблячи такий висновок,
відповідачем не враховані положення ч.
1 ст. 204 Цивільного кодексу України,
згідно з якими правочин є правомірним,
якщо його недійсність прямо не
встановлена законом або якщо він не
визнаним судом недійсним (презумпція
правомірності).

Статтею 215 Цивільного кодексу України
встановлено, що підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Отже, головною підставою вважати
правочин нікчемним являється його
недійсність, встановлена законом. Саме
законом, а не актами, зокрема, актами
перевірки податкового органу. Тому, які
б факти чи висновки в цих актах не були
відображені, вони є суб'єктивною думкою
державного податкового
ревізора-інспектора.

Крім того, п. 5 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06
листопада 2009 року №9 визначено, що
вимога про встановлення нікчемності
правочину підлягає розгляду в разі
наявності відповідного спору. Такий
позов може пред'являтися окремо, без
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину. У цьому разі в
резолютивній частині судового рішення
суд вказує про нікчемність правочину
або відмову в цьому. Вимога про
застосування наслідків недійсності
правочину може бути заявлена як
одночасно з вимогою про визнання
оспорюваного правочину недійсним, так
і у вигляді самостійної вимоги в разі
нікчемності правочину та наявності
рішення суду про визнання правочину
недійсним. Наслідком визнання
правочину (договору) недійсним не може
бути його розірвання, оскільки це
взаємовиключні вимоги. Якщо позивач
посилається на нікчемність правочину
для обґрунтування іншої заявленої
вимоги, суд не вправі посилатися на
відсутність судового рішення про
встановлення нікчемності правочину, а
повинен дати оцінку таким доводам
позивача. Відповідно до статей 215 та 216
ЦК вимога про визнання оспорюваного
правочину недійсним та про
застосування наслідків його
недійсності, а також вимога про
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину може бути
заявлена як однією зі сторін правочину,
так і іншою заінтересованою особою,
права та законні інтереси якої
порушено вчиненням правочину.

Інший підхід надасть можливість
посадовим особам державних органів на
власний розсуд оголошувати будь-який
правочин недійсним (нікчемним) без
звернення до суду, що не відповідає
вимогам законодавства.

Крім того, можливий захист порушеного
права шляхом звернення до суду з
позовом про визнання нікчемного
правочину дійсним стосується лише
нікчемних правочинів з дефектом форми
та правочинів без необхідного
схвалення (параграф 2 гл. 16 Цивільного
кодексу України).

Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 06 листопада 2009 року №9
визначено перелік правочинів, які є
нікчемними як такі, що порушують
публічний порядок, що також
встановлено ст. 228 Цивільного кодексу
України.

Контролюючим органом доказів того, що
угода порушує публічний порядок,
суперечить моральним засадам
суспільства та спрямовані на
заволодіння майном держави, не надано.

Посилання відповідача на ч.ч. 1 й 5 ст. 203,
ч.ч. 1 й 2 ст. 215, ст. 216 Цивільного кодексу
України є безпідставним, оскільки
вказані норми можуть
використовуватися лише при визнанні
правочинів недійсними в судовому
порядку.

Вказані висновки підтверджуються і ст.
20 Податкового кодексу України,
відповідно до якої контролюючим
органам не надано повноважень щодо
визнання тих чи інших угод (правочинів)
недійсними та/або нікчемними.

На підтвердження здійснення
господарських операцій по договору, що
укладений між позивачем та ТОВ
«Омега-Сервіс», надані первинні
документи.

Статтею 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» визначено, що
первинний документ - документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Частинами 1 та 2 ст. 9 вказаного Закону
встановлені вимоги до первинного
документу та визначена сфера
застосування первинного документу.
Відповідно до них підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 вказаного Закону
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

Необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначена Положенням про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24 травня 1995 року №88, яке містить
аналогічні положення.

Питання договору поставки
врегульовано Цивільним кодексом
України та ст.ст. 265 - 271 Господарського
кодексу України.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 712 Цивільного
кодексу України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Згідно з ч. 2 ст. 664 Цивільного кодексу
України якщо з договору
купівлі-продажу не випливає обов'язок
продавця доставити товар або передати
товар у його місцезнаходженні,
обов'язок продавця передати товар
покупцеві вважається виконаним у
момент здачі товару перевізникові або
організації зв'язку для доставки
покупцеві.

Документальним підтвердженням факту
виконання господарських операцій за
договором поставки нафтопродуктів від
28 травня 2012 року №1335, що укладений між
позивачем як покупцем та ТОВ
«Омега-Сервіс» як постачальником, є
наступні докази: специфікації від 02
липня 2013 року №1, від 12 липня 2013 року №2,
від 23 липня 2013 року №3, від 13 серпня 2013
року №4, від 19 серпня 2013 року №6, від 30
серпня 2013 року №5, які є невід'ємною
частиною договору і на підставі яких
позивачу поставлявся товар; акти
приймання-передачі товару від 02 липня
2013 року, від 12 липня 2013 року, від 23 липня
2013 року, від 13 серпня 2013 року, від 19
серпня 2013 року, від 30 серпня 2013 року;
видаткові накладні від 02 липня 2013 року,
від 12 липня 2013 року, від 23 липня 2013 року,
від 13 серпня 2013 року, від 19 серпня 2013
року, від 30 серпня 2013 року, відповідно
до яких позивач як покупець повинен
оплатити лише продукцію без урахування
витрат на її транспортування і які
підтверджують факт прийому-передачі
товару на відповідну суму ПДВ (видані
позивачу контрагентом замість
товарних накладних); податкові
накладні на відповідну суму ПДВ від 02
липня 2013 року, від 12 липня 2013 року, від 23
липня 2013 року, від 13 серпня 2013 року, від
19 серпня 2013 року, від 30 серпня 2013 року;
платіжні доручення та банківські
виписки, які підтверджують оплату
позивачем товару; товарно-транспортні
накладні на відпуск нафтопродуктів
(нафти), які підтверджують
транспортування товару позивачу за
рахунок постачальника; сертифікати
відповідності і паспорти якості
товару; відомості руху
паливно-мастильних матеріалів до тари,
де вони зберігалися; відомостей щодо
заправки ГСМ за липень-серпень 2013 року,
які підтверджують подальший рух
паливно-мастильних матеріалів з тари,
де вони зберігалися, до транспорту
позивача, і підтверджують подальше
використання позивачем отриманої
продукції для здійснення мети своєї
господарської діяльності.

Податкові накладні по вказаним
господарським операціям позивач
відобразив в Реєстрах виданих та
отриманих податкових накладних
відповідних податкових періодів.

Нафтопродукти, які поставлялися
позивачу на підставі договору поставки
нафтопродуктів від 28 травня 2012 року
№1335, зберігалися відповідно до
договору відповідального зберігання з
правом користування від 01 липня 2013
року, що був укладений між позивачем як
виконавцем та ТОВ «Донгермес» як
депонентом, відповідно до якого
депонент передав позивачу тару для
зберігання паливно-мастильних
матеріалів обсягом 10 куб. м. з правом
користування нею. Згідно з договором
було складено та підписано акт
приймання-передачі товари від 01 липня
2013 року.

Дизельне пальне було використано в
господарській діяльності позивача при
наданні транспортних послуг
підприємству ПАТ «ХайдельбергЦемент
Україна», що підтверджується
договорами на транспортне
обслуговування від 19 грудня 2011 року
№1214 (термін дії до 31 грудня 2014 року) та
від 23 листопада 2012 року №00278 (термін дії
до 31 грудня 2015 року), що укладені між
позивачем як перевізником та ПАТ
«ХайдельбергЦемент Україна» як
замовником; відповідними актами
надання послуг до вказаних договорів;
податковими накладними; свідоцтвами
про реєстрацію транспортних засобів;
реєстрам шляхових листів за період
липень-серпень 2013 року; відомостями
роботи водіїв за відповідні періоди;
обліковими картками щодо транспортних
засобів, які перебували на обліку у
позивача; подорожніми листами позивача
за відповідні періоди.

Посилання відповідача на те, що
товарно-транспортні накладні складені
з порушенням вимог законодавства,
оскільки в них неповно заповнені всі
реквізити, є неприйнятними, оскільки
між позивачем та його контрагентом
укладено не договір перевезення, а
договір поставки, і саме щодо
господарських операцій по договору
поставки відповідачем зроблені
висновки в акті перевірки.
Товарно-транспортна накладна в
операціях з поставки товару не є
основним первинним документом.

Встановлені відповідачем дефекти не
позбавляють можливості ідентифікувати
господарську операцію, обсяг товару,
його вартість, тощо.

Крім того, певні дефекти в оформленні
документів (зокрема відсутність
окремих реквізитів або помилки при їх
заповненні) не повин ні розглядатися як
підстави для позбавлення платника
податків права на валові витрати, на
формування податкового кредиту у разі
реального здійснених операцій.

Аналогічна правова позиція міститься в
ухвалі Вищого адміністративного суду
від 28 жовтня 2013 року в справі К/9991/8144/12
(адміністративна справа №2а/0570/17166/2011).

Посилання відповідача на відсутність
узгодженого маршруту дорожнього
перевезення, товаротранспортних
документів на небезпечні вантажі,
подорожних листів, свідоцтва про
допущення транспортних засобів до
перевезення визначених небезпечних
вантажів, є також неприйнятними,
оскільки вказані документи в операціях
з поставки товару не є основними
первинними документами.

Крім того, вказані посилання не
відображені в акті перевірки, на
підставі якого прийнято оскаржене
податкове повідомлення-рішення.

Нереальність господарських операцій
по договору поставки нафтопродуктів
від 28 травня 2012 року №1335, що укладений
між позивачем та ТОВ «Омега-Сервіс», не
може підтверджуватися довідками, які
складені за результатами зустрічної
звірки ТОВ «Омега-Сервіс» щодо
документального підтвердження
господарських відносин вказаного
товариства з ТОВ «Доноптсервіс» та з
ТОВ «Триест- Дон» за липень та серпень
2013 року, оскільки серед переліку
підприємств, на користь яких ТОВ
«Омега-Сервіс» здійснювало реалізацію
товарно-матеріальних цінностей і
правочини з якими податковим органом
визнано реально не підтвердженими,
позивач відсутній.

Тому посилання контролюючого органу на
вказані довідки як на доказ
нереальності господарських операцій
по договору поставки нафтопродуктів є
також неприйнятними.

Позивачем реальність господарських
операцій по укладеному договору
підтверджена відповідними первинними
документами, які відповідали вимогам
законодавства щодо їх оформлення.

Отже, контролюючий орган прийшов до
помилкового висновку про те, що товари
по договору позивачу не поставлялися
та про порушення підприємством
податкового законодавства в частині
декларування податку на додану
вартість.

Вказане призвело до неправомірного
визначення позивачу грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість та накладення штрафних
санкцій в розмірі 50 відсотків суми
визначеного контролюючим органом
податкового зобов'язання.

Крім того, оскаржене податкове
повідомлення-рішення прийнято на
підставі акту перевірки, відповідно до
якого предметом перевірки було
документальне підтвердження
господарських відносин ТОВ «Донбас
Анко» з ТОВ «Омега-Сервіс» за
відповідний період, що не відповідає
предмету перевірки, зазначеному
начальником Державної податкової
інспекції у Київському районі міста
Донецька Головного управління
Міндоходів у Донецькій області в
наказі на перевірку від 18 листопада 2013
року №415, яким наказувалося провести
документальну позапланову невиїзну
перевірку позивача з питань дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства щодо взаємовідносин із
зазначеним контрагентом за
відповідний період.

Вказане також не відповідає вимогам пп.
75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу
України, відповідно до якого
документальною перевіркою вважається
перевірка, предметом якої є
своєчасність, достовірність, повнота
нарахування та сплати усіх
передбачених цим Кодексом податків та
зборів, а також дотримання валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, дотримання
роботодавцем законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами) та яка
проводиться на підставі податкових
декларацій (розрахунків), фінансової,
статистичної та іншої звітності,
регістрів податкового та
бухгалтерського обліку, ведення яких
передбачено законом, первинних
документів, які використовуються в
бухгалтерському та податковому обліку
і пов'язані з нарахуванням і сплатою
податків та зборів, виконанням вимог
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, а також отриманих в
установленому законодавством порядку
контролюючим органом документів та
податкової інформації, у тому числі за
результатами перевірок інших
платників податків.

З огляду на наведене прийняте
контролюючим органом
повідомлення-рішення не можна вважати
таким, що відповідає вимогам
законодавства, у зв'язку з чим воно
підлягає скасуванню.

Керуючись статтями 160, 23, 94, 162, 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

п о с т а н о
в и в :

Позов товариства з обмеженою
відповідальністю «Донбас-Анко» до
Державної податкової інспекції у
Київському районі міста Донецька
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області про скасування
податкового повідомлення-рішення
задовольнити.

Скасувати податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Київському
районі міста Донецька Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області від 17 грудня 2013 року №.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь товариства з обмеженою
відповідальністю «Донбас-Анко»
здійснені ним документально
підтверджені судові витрати в розмірі
249 (двісті сорок дев'ять) грн.

Постанова набирає законної сили у
строк та у порядку, що визначені
статтею 254 КАС України, і може бути
оскаржена до Донецького апеляційного
адміністративного суду через суд
першої інстанції у порядку,
визначеному статтею 186 КАС України,
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови.

Постанову складено в повному обсязі 10
лютого 2014 року.

Суддя
Логойда Т. В.