Справа № 2а-6383/12/2070
Суддя: Вербицька О.В.
Дата ухвалення: 2014-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2014 року м. Київ
К/9991/76184/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді:
Вербицької О.В.

суддів:
Маринчак Н.Є.

Муравйова О.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження

касаційну скаргу Основ'янської
міжрайонної державної податкової
інспекції м. Харкова Харківської
області Державної податкової служби

на постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 18.07.2012 року

та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 12.11.2012 року

у справі № 2а-6383/12/2070

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Егіда Харків»

до Основ'янської міжрайонної
державної податкової інспекції м.
Харкова Харківської області Державної
податкової служби

про визнання протиправними дій,
скасування наказу та податкових
повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Егіда Харків» (далі
по тексту - позивач, ТОВ «Егіда Харків»)
звернулось до суду з позовом до
Основ'янської міжрайонної державної
податкової інспекції м. Харкова
Харківської області Державної
податкової служби (далі по тексту -
відповідач, МДПІ) про визнання
протиправними дій, скасування наказу
та податкових повідомлень-рішень.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 18.07.2012 року
адміністративний позов задоволено.

Ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 12.11.2012 року
апеляційну скаргу МДПІ залишено без
задоволення, а рішення суду першої
інстанції - без змін.

Відповідач, не погоджуючись з
вищевказаними рішеннями судів першої
та апеляційної інстанцій, оскаржив їх у
касаційному порядку, просить скасувати
з мотивів порушення норм матеріального
та процесуального права та прийняти
нове рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог.

З урахуванням неприбуття у судове
засідання жодної з осіб, які беруть
участь у справі, та які були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, відповідно до
вимог ст. 222 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів
дійшла висновку про можливість
розгляду справи за наявними у справі
матеріалами в порядку письмового
провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши доводи касаційної скарги,
матеріали справи, перевіривши
правильність застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі, суд
касаційної інстанції дійшов висновку
щодо наступного.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі по тексту - КАС України) суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу. Суд касаційної
інстанції переглядає судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
у межах касаційної скарги, але при
цьому може встановлювати порушення
норм матеріального чи процесуального
права, на які не було посилання в
касаційній скарзі.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що МДПІ на адресу ТОВ
«Егіда Харків» було направлено запит
від 14.06.2011 року №10010/10/15-415 «Про надання
документів» щодо підтвердження
взаємовідносин за квітень 2011 року з
наступними контрагентами: ТОВ «ТБ
«Радегаст-Харків», ТОВ «Харківський
м'ясопереробний завод», ТОВ «Кубера
плюс», ТОВ ТПК «Ресурс-поділля», ТОВ
«УВБ-Плюс», ТОВ М'ясокомбінат
«Ювілейний», ТОВ «АЛАН», ТОВ «М'ясна
фабрика «Фаворит», ВАТ
«Кременчукм'ясо», ТОВ «Салтівський
м'ясокомбінат». Також відповідачем
було направлено позивачу запит від
21.06.2011 року № 10310/10/23-215 щодо
взаємовідносин з ПП «Роккі» у лютому 2011
року.

У зв'язку з ненаданням платником
податків документів у повному обсязі
на підставі направлення від 19.07.2011 року
№ 480 та наказу про проведення
документальної позапланової виїзної
перевірки № 776 від 19.07.2011 року, виданих
ДПІ у Комінтернівському районі м.
Харкова, фахівцями відповідача було
проведено документальну позапланову
виїзну перевірку ТОВ «Егіда Харків» з
питань документального підтвердження
правомірності формування суми
податкового кредиту та податкових
зобов'язань за лютий 2011 року та квітень
2011 року, за результатами якої складено
акт від 29.07.2011 року № 1268/23-206/36626904

В акті перевірки зазначено, що
позивачем порушено п. 198.1, п. 198.4, п. 198.6
ст. 198 Податкового кодексу України, а
саме: завищено податковий кредит за
лютий 2011 року у розмірі 1583737,62 грн. та за
квітень 2011 року у розмірі 1399209,12 грн.

На підставі висновків, що викладені в
акті перевірки, МДПІ прийнято
податкові повідомлення - рішення від
12.08.2011 року № , яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість на
загальну суму 2982947,74 грн. та № ,
яким ТОВ «Егіда Харків» визначено суму
штрафних (фінансових) санкцій у розмірі
510, 00 грн.

Суд першої інстанції, рішення якого
залишено без змін судом апеляційної
інстанції, задовольняючи позовні
вимоги ТОВ «Егіда Харків» дійшов
висновку про неправомірність та
необґрунтованість проведення
документальної виїзної перевірки ТОВ
«Егіда Харків» за відсутності підстав
для її проведення, без належного
витребування та дослідження
документів, безпідставність складення
акту перевірки, а також прийняття
податкових повідомлень - рішень.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає
помилковим вищевикладений висновок
судів попередніх інстанцій щодо
задоволення позовних вимог в частині
визнання протиправними дій та
скасування наказу, з огляду на
наступне.

Відповідно до вимог пп. 78.1.1. п. 78.1 ст. 78
Податкового кодексу України (далі - ПК
України) (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
документальна позапланова виїзна
перевірка здійснюється в разі коли за
наслідками перевірок інших платників
податків або отримання податкової
інформації виявлено факти, що свідчать
про можливі порушення платником
податків податкового, валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби, якщо
платник податків не надасть пояснення
та їх документальні підтвердження на
обов'язковий письмовий запит органу
державної податкової служби протягом 10
робочих днів з дня отримання запиту.

Пунктом 77.4 ст. 77 ПК України (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) передбачено, що про
проведення документальної планової
перевірки керівником органу державної
податкової служби приймається рішення,
яке оформлюється наказом. Право на
проведення документальної планової
перевірки платника податків надається
лише у випадку, коли йому не пізніше ніж
за 10 календарних днів до дня проведення
зазначеної перевірки вручено під
розписку або надіслано рекомендованим
листом з повідомленням про вручення
копію наказу про проведення
документальної планової перевірки та
письмове повідомлення із зазначенням
дати початку проведення такої
перевірки, що було дотримано
відповідачем.

Згідно п. 61.1, п. 61.2 ст. 61 ПК України (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) податковий
контроль - система заходів, що
вживаються контролюючими органами з
метою контролю правильності
нарахування, повноти і своєчасності
сплати податків і зборів, а також
дотримання законодавства з питань
регулювання обігу готівки, проведення
розрахункових та касових операцій,
патентування, ліцензування та іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на контролюючі органи.

Податковий контроль у частині
здійснення заходів, що вживаються
митними органами з метою перевірки
правильності нарахування, повноти і
своєчасності сплати податків і зборів,
є складовою частиною митного контролю.
Податковий контроль здійснюється
органами, зазначеними у статті 41 цього
Кодексу, в межах їх повноважень,
встановлених цим Кодексом.

Підпунктом 62.1.3 п. 62.1 ст. 62 ПК України
передбачено, що податковий контроль
здійснюється шляхом перевірок та
звірок відповідно до вимог цього
Кодексу, а також перевірок щодо
дотримання законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, у порядку,
встановленому законами України, що
регулюють відповідну сферу
правовідносин.

Таким чином, платник податків, який
вважає порушеним порядок та підстави
призначення податкової перевірки щодо
нього, має захищати свої права шляхом
не допуску посадових осіб
контролюючого органу до такої
перевірки. Якщо ж допуск до проведення
перевірки відбувся, в подальшому
предметом розгляду в суді має бути лише
суть виявлених порушень податкового та
іншого законодавства, дотримання якого
контролюється контролюючими органами.

Згідно з правовою позицією Верховного
Суду України, постанова від 24.12.2010 року,
саме на етапі допуску до перевірки
платник податків може поставити
питання про необґрунтованість її
призначення та проведення,
реалізувавши своє право на захист від
безпідставного та необгрунтованого
здійснення податкового контролю щодо
себе. Водночас, допуск до перевірки
нівелює правові наслідки процедурних
порушень, допущених контролюючим
органом при призначенні податкової
перевірки.

Відповідно до викладеного, позови
платників податків, спрямовані на
оскарження рішень (у тому числі наказів
про призначення перевірки), дій або
бездіяльності контролюючих органів
щодо призначення та/або проведення
перевірок можуть бути задоволені лише
в тому разі, якщо до моменту винесення
судового рішення не відбулося допуску
посадових осіб контролюючого органу до
спірної перевірки.

В іншому разі в задоволенні
відповідних позовів має бути
відмовлено, оскільки правові наслідки
оскаржуваних дій за таких обставин є
вичерпаними, а отже, задоволення позову
не може призвести до відновлення
порушених прав платника податків,
оскільки після проведення перевірки
права платника податків порушують лише
наслідки її проведення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суду
приходить до висновку про
необгрунтованість прозовних вимог ТОВ
«Егіда Харків» щодо скасування наказу.

В свою чергу, щодо позовних вимог ТОВ
«Егіда Харків» про визнання
протиправними дій відповідача щодо
проведення перевірки та складання
акту, слід зазначити наступне.

Частиною 1 ст. 2 КАС України передбачено,
що завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

В адміністративному суді можуть бути
оскаржені лише ті рішення, дії чи
бездіяльність суб'єкта владних
повноважень (тобто правові акти), що
призводять до виникнення юридичних
наслідків у вигляді виникнення, зміни
чи припинення прав та обов'язків у
певних осіб.

При цьому позивач на власний розсуд
визначає чи порушені його права
рішеннями, дією або бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень. Водночас,
належний захист прав та інтересів
особи можливий лише в разі існування
спірних правовідносин, тобто, в разі
встановлення, що рішення, дія або
бездіяльність протиправно породжують,
змінюють або припиняють права та
обов'язки у сфері публічно-правових
відносин.

Дії суб'єкта владних повноважень є
такими, що порушують права і свободи
особи в тому разі, якщо відповідні дії
не повинні вчинюватися таким суб'єктом
стосовно цієї особи, виходячи з наданої
йому компетенції.

Бездіяльність суб'єкта владних
повноважень є такою, що порушує права і
свободи особи в тому разі, якщо певні
дії повинні, але не вчиняються
суб'єктом владних повноважень на
реалізацію наданої йому компетенції.

При цьому оспорювані правові акти
(рішення, дії або бездіяльність)
повинні бути юридично значимими, тобто
мати безпосередній вплив на
суб'єктивні права та обов'язки шляхом
або позбавлення можливості повністю чи
в частині реалізувати належне цій
особі право, або шляхом безпідставного
покладення на цю особу будь - якого
обов'язку.

Отже, в порядку адміністративного
судочинства можуть розглядатися спори
щодо будь - яких рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень без обмежень, але
відповідні вимоги можуть бути
задоволені за умови, що такі рішення,
дії (бездіяльність) є юридично
значимими для позивача, тобто
порушують права та інтереси останнього
шляхом обмежень у реалізації його прав
чи покладення на нього необґрунтованих
обов'язків.

Відповідно до вимог ст. 17 КАС України
предметом розгляду по суті в порядку
адміністративного судочинства є не
будь-які рішення, дії або бездіяльність
суб'єкта владних повноважень, а лише ті,
що породжують права та обов'язки
учасників спірних відносин.

В свою чергу, висновки, викладені в акті
податкової перевірки, не є предметом
оскарження в адміністративному суді,
оскільки не є обов'язковими ані для
платника податків, ані для керівника
контролюючого органу. Останній оцінює
викладені в акті перевірки доводи і в
разі наявності податкових порушень
приймає податкове
повідомлення-рішення, яке і визначає
грошові зобов'язання платникові
податків.

Натомість висновки, викладені в акті
перевірки, є лише відображенням
фактичних дій податкових
інспекторів-ревізорів та їх особистої
думки, а тому не створюють жодних
правових наслідків. Відповідно, акти
перевірки не порушують права платників
податків безвідносно до змісту таких
актів, в зв'язку з чим відсутні підстави
для задоволення позову щодо
протиправності акту перевірки, а так
само дій щодо включення до акту
перевірки будь-яких даних.

Акт перевірки є носієм доказової
інформації, яка в подальшому має
використовуватися контролюючим
органом для прийняття рішення щодо
визначення платникові податків
грошових зобов'язань. При цьому акт
складається посадовими особами
контролюючого органу і не містить
волевиявлення самого орану щодо
виявлених посадовими особами фактів.

Відповідно до викладеного, діяльність
із складання актів документальних
перевірок є службовою діяльністю
працівників контролюючого органу на
виконання своїх посадових обов'язків
із збирання доказової інформації щодо
дотримання платником податків
податкової дисципліни. Тому як власне
акт перевірки, так і дії посадових осіб
контролюючого органу із складання
цього акту не створюють жодних
правових наслідків у вигляді
виникнення, зміни чи припинення
будь-яких прав платника податків, крім
права на надання зауважень до акту
перевірки. Водночас, таке право виникає
на підставі пункту 86.7 статті 86
Податкового кодексу України в зв'язку
із самим фактом складення акту
безвідносно до його конкретного
змісту.

Таким чином, ані акт перевірки, ані дії
посадових осіб із включення до такого
акту певних висновків не породжують
правових наслідків для платника
податків, тобто не змінюють стану його
суб'єктивних прав та не створюють
жодних додаткових обов'язків для
платника податків.

Діяльність контролюючого органу із
оформлення результатів перевірки,
зокрема із складання акту перевірки та
формування його змісту не може
порушувати права та/або охоронювані
законом інтереси особи в
публічно-правових відносинах. В зв'язку
з цим, у судів відсутні підстави для
задоволення позовів платників
податків, якщо змістом позовних вимог є
визнання протиправними актів
перевірки та/або дій контролюючого
органу зі складання таких актів чи
включення до їх змісту певних
висновків.

Враховуючи вищевикладене, колегія суду
приходить до висновку, що позовні
вимоги ТОВ «Егіда Харків» в частині
визнання протиправними дій є
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

Щодо заявлених позовних вимог ТОВ
«Егіда Харків» про скасування
податкових повідомлень-рішень, суд
касаційної інстанції погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій
щодо необґрунтованості оскаржуваних
податкових повідомлень-рішень,
виходячи з наступного.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового
кодексу України (далі - ПК України)
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Пунктом 198.3 ст. 198 ПК України (в редакції,
чинній на час спірних правовідносин)
передбачено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно п. 198.4 ст. 198 ПК України якщо
платник податку придбає (виготовляє)
товари/послуги та необоротні активи,
які призначаються для їх використання
в операціях, що не є об'єктом
оподаткування або звільняються від
оподаткування, то суми податку,
сплачені (нараховані) у зв'язку з таким
придбанням (виготовленням), не
відносяться до податкового кредиту
зазначеного платника.

Відповідно до вимог п. 198.6 ст. 198 ПК
України не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог статті
201 цього Кодексу) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, та
було встановлено судами попередніх
інстанцій, між ТОВ «Егіда Харків» та ПП
«Роккі», ТОВ ТБ «Радегаст-Харків», ТОВ
«Кубера плюс» були здійсненні
господарські операції щодо придбання
товарів.

Реальність здійснення господарських
операцій між позивачем та
вищевказаними контрагентами
підтверджується наявними в матеріалах
справи видатковими накладними,
податковими накладними,
товарно-транспортними накладними,
тощо.

Оплата позивачем придбаного товару
підтверджується наявними в матеріалах
справи платіжними дорученнями.

Вищевказані документи оформлені
відповідно до вимог чинного
законодавства, Закону України № 996 «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», є документами
первинного обліку.

Використання ТОВ «Егіда Харків»
придбаного товару у власній
господарській діяльності
підтверджується матеріалами справи.

Отже, з огляду на вищевказані обставини
справи, колегія суду погоджується з
висновками судів першої та апеляційної
інстанції щодо реальності
господарських операцій, укладених між
позивачем та вищевказаними
контрагентами.

Крім того, судами попередніх інстанцій
встановлено, що ПП «Роккі», ТОВ ТБ
«Радегаст-Харків» та ТОВ «Кубера плюс»,
на час спірних відносин були
зареєстровані як платники податку на
додану вартість (відповідно до вимог
чинного законодавства).

Також, суди обґрунтовано не прийняли до
уваги висновки МДПІ щодо нікчемності
правочинів, з урахуванням всіх
обставин справи та вимог діючого на час
спірних правовідносин законодавства.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що саме за вищевказаних
обставин справи, суди першої та
апеляційної інстанцій вірно
застосували норми матеріального права,
отже, прийняті податковим органом
спірні рішення є неправомірними.

Відповідно до ст. 225 КАС України суд
касаційної інстанції має право змінити
судове рішення, якщо у справі немає
необхідності досліджувати нові докази
або встановлювати обставини, а судове
рішення, яке змінюється, є помилковим
тільки в частині.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 210, 214-215, 220, 222, 225, 230, 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Основ'янської
міжрайонної державної податкової
інспекції м. Харкова Харківської
області Державної податкової служби
задовольнити частково.

Змінити постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
18.07.2012 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 12.11.2012 року в частині визнання
противоправними дії Основ'янської
міжрайонної державної податкової
інспекції м. Харкова Харківської
області Державної податкової служби
щодо проведення документальної
позапланової виїзної перевірки
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Егіда Харків» з
питань документального підтвердження
правомірності формування суми
податкового кредиту та податкових
зобов'язань за лютий 2011 року та квітень
2011 року, про що складений акт перевірки
від 29.07.2011 року за № 1268/23-206/36626904 та
скасування наказу Державної
податкової інспекції у
Комінтернівському районі м. Харкова №
776 від 19.07.2011 року про проведення
документальної позапланової виїзної
перевірки Товариства з обмеженою
відповідальністю «Егіда Харків».

В цій частині винести нове рішення,
яким в задоволенні позову Товариства з
обмеженою відповідальністю «Егіда
Харків» відмовити.

В іншій частині постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
18.07.2012 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 12.11.2012 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі і
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав і в порядку,
установленому статтями 237, 238, 239-1
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя О.В. Вербицька Судді
Н.Є. Маринчак О.В. Муравйов