Справа № 817/4457/13-а
Суддя: Дудар О.М.
Дата ухвалення: 2014-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/4457/13-а

03 лютого 2014 року 16год. 15хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний
суд у складі судді Дудар О.М., за участю
секретаря судового засідання Сисун
Н.В., сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі:

позивача: не прибула,

відповідача: представник не прибув,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

приватного підприємця ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
м.Рівне Рівненської області про
визнання протиправною та скасування
вимоги, ВСТАНОВИВ:

Приватний підприємець ОСОБА_1 (далі -
ОСОБА_1) звернулася з адміністративним
позовом до Управління Пенсійного фонду
України в м.Рівне Рівненської області
(далі - УПФУ в м.Рівне) про визнання
протиправною та скасування вимоги від
03.12.2013 №Ф-4423 про сплату боргу в частині
фінансових санкцій та пені у сумі
723,35грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
після 01.01.2011 у відповідача відсутні
повноваження щодо застосування
штрафних санкцій та пені за
несвоєчасне нарахування страхових
внесків, граничний строк подання яких
настав до цієї дати. Законом України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV
(в редакції з 01.01.2011), не передбачено
штрафних санкцій та пені за
несвоєчасне нарахування страхових
внесків. Отже, застосування до позивача
фінансових санкцій та пені у 2013 році є
неправомірним. Просила позовні вимоги
задовольнити повністю.

У судове засідання позивач не прибула,
у поданому суду клопотанні просила
розглянути справу за її відсутності.

Відповідач заперечень суду не надав, у
судове засідання не прибув, про причини
неприбуття суд не повідомив, про дату,
час і місце судового розгляду
повідомлений з урахуванням вимог
ст.ст.33, 35, 38 КАС України належним чином.

Судом не визнавалася обов'язковою
участь сторін у судовому засіданні. За
таких обставин суд вважає за можливе
вирішити спір без участі сторін на
підставі наявних у справі доказів.

Враховуючи неявку в судове засідання
всіх осіб, які беруть участь у справі,
відповідно до положень ч.6 ст.12 КАС
України, повне фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не забезпечується.

Дослідивши матеріали справи, повно і
всебічно з'ясувавши всі обставини
справи в їх сукупності на підставі
чинного законодавства, перевіривши їх
наявними у справі доказами, суд вважає,
що позов підлягає до задоволення з
огляду на наступне.

Судом встановлено, що 11.12.2013 ОСОБА_1
отримана вимога від 03.12.2013 №Ф-4423 про
сплату боргу в сумі 1387,88грн. (664,53грн. -
недоїмка, 381,58грн. - фінансові санкції,
341,77грн. - пеня), яка винесена відповідно
до ст.106 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (а.с.5).

Суму недоїмки складає доплата до
мінімального страхового внеску за
2004-2006 роки 664,53грн., яка розрахована
відповідачем 03.12.2013 з врахуванням
розміру страхового внеску та даних,
заявлених ОСОБА_1 у розрахунку суми
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування у зазначених роках
(а.а.с.6-8).

Крім того, УПФУ в м.Рівне на суму
недоїмки було нараховано фінансові
санкції (381,58грн.) та пеню (341,77грн.).

Суд вважає застосування відповідачем
до ОСОБА_1 фінансових санкцій та пені
неправомірним, враховуючи таке.

У період до 01.01.2011 відносини, що
виникали між суб'єктами системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування регулювалися
Законом України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі -
Закон №1058-IV).

Вказаним Законом визначалися платники
страхових внесків, порядок
нарахування, обчислення та сплати
страхових внесків, стягнення
заборгованості за цими внесками.

Частиною другою статті 106 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" №1058-ІУ
від 09.07.2003 року в редакції, яка діяла до 1
січня 2011 року, було передбачено, що суми
страхових внесків своєчасно не
нараховані та/або не сплачені
страхувальниками у строки, визначені
статтею 20 цього Закону, в тому числі
обчислені територіальними органами
Пенсійного фонду у випадках,
передбачених частиною третьою статті 20
цього Закону, вважаються простроченою
заборгованістю із сплати страхових
внесків (недоїмкою) і стягуються з
нарахуванням пені та застосуванням
фінансових санкцій.

Пунктом 2 частини дев'ятої статті 106
даного Закону, в тій же редакції,
передбачалося, що за несплату
(неперерахування) або несвоєчасну
сплату (несвоєчасне перерахування)
страхувальниками страхових внесків, у
тому числі донарахованих
страхувальниками або територіальними
органами Пенсійного фонду,
накладається штраф у розмірі 10
відсотків своєчасно не сплачених сум.
Одночасно на суми своєчасно не
сплачених (не перерахованих) страхових
внесків і фінансових санкцій
нараховується пеня в розмірі 0,1
відсотка зазначених сум коштів,
розрахована за кожний день
прострочення платежу.

Із набранням чинності з 01.01.2011 Законом
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VI
(далі - Закон №2464-VI) наведена вище норма
матеріального права із Закону №1058-IV
була виключена.

Поряд з цим, згідно з абз.5 п.7
Прикінцевих та перехідних положень
Закону №2464-VІ, стягнення
заборгованості зі сплати страхових
внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі страхових внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
здійснюється фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування відповідно до
законодавства, що діяло на момент
виникнення такої заборгованості або
застосування штрафних санкцій.

Згідно зі ст.58 Конституції України,
закони та інші нормативно-правові акти
не мають зворотної дії в часі, крім
випадків, коли вони пом'якшують або
скасовують відповідальність особи.

Абзацом 6 пункту 7 Прикінцевих та
перехідних положень Закону №2464-VІ
встановлено, що на період до повного
стягнення заборгованості зі сплати
страхових внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі нарахованих внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
та відповідних штрафних санкцій за
фондами загальнообов'язкового
державного соціального страхування
зберігаються повноваження щодо
контролю за правильністю нарахування,
своєчасністю сплати страхових внесків,
застосування фінансових санкцій, якими
вони були наділені до набрання
чинності цим Законом.

Аналіз вказаних норм свідчить про те,
що правило щодо збереження порядку
стягнення та контрольних функцій
фондів загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
передбачених законодавством, чинним до
1 січня 2011 року, поширюється лише на
заборгованість зі сплати страхових
внесків та сум штрафних санкцій, які
були нараховані та/або не сплачені до
зазначеної дати. Питання ж
відповідальності страхувальників, не
пов'язані із такою заборгованістю,
знаходяться поза межами регулювання,
зокрема, Закону №1058-IV та абзаців 5, 6
пункту 7 Прикінцевих та перехідних
положень Закону №2464-VІ.

Таким чином, нарахування після 01.01.2011
УПФУ у м.Рівне на підставі ст.106 Закону
№1058-IV позивачу штрафних санкцій та
пені за несвоєчасне нарахування
страхових внесків, граничний строк
подання яких настав до цієї дати, є
протиправним.

Вирішуючи даний спір по суті, судом,
відповідно до вимог ч.1 ст.244-2 КАС
України, враховано висновки Верховного
суду України щодо застосування
вищенаведених норм матеріального
права, викладені у постанові від 20.11.2012
(справа №21-367а12).

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених ст.72 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Всупереч зазначеним вимогам
відповідачем не подано заперечень на
адміністративний позов та доказів в
обґрунтування правомірності оспореної
вимоги.

Таким чином, вимога УПФУ у м.Рівне від
03.12.2013 №Ф-4423 в частині нарахування
фінансових санкцій та пені, є
протиправною та підлягає скасуванню, а
адміністративний позов належить
задовольнити.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати
вимогу Управління Пенсійного фонду
України в м.Рівне Рівненської області
від 03.12.2013 №Ф-4423 про сплату боргу в
частині фінансових санкцій та пені у
сумі 723,35грн.

Присудити на користь позивача
приватного підприємця ОСОБА_1 із
Державного бюджету України судовий
збір у сумі 172,05грн. (сто сімдесят дві
гривні п'ять копійок).

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Дудар О.М.