Справа № 2а-6311/10/2670
Суддя: Малинін В.В.
Дата ухвалення: 2014-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" січня 2014 р. м. Київ
К/9991/16483/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Весельської Т.Ф., Малиніна В.В.
(доповідач), Ситникова О.Ф.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 30 червня 2010 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 15 лютого 2011
року по справі за позовом ОСОБА_4 до
Кабінету Міністрів України про
визнання незаконним та нечинним п.11
постанови КМУ від 28.05.2008 року № 530, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2010 року ОСОБА_4 (далі -
позивач) звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до Кабінету Міністрів України
про визнання незаконним та нечинним п.11
постанови КМУ від 28.05.2008 року № 530.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
30.06.2010 року, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 15.02.2011 року,
у задоволені позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального і процесуального права,
просить їх рішення скасувати та
постановити нове, яким задовольнити
позов.

Розгляд справи здійснюється в
порядку письмового провадження
відповідно до статті 222 КАС України.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги, правильність
правової оцінки обставин справи та
застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає,
виходячи з наступного.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.223 КАС
України, суд касаційної інстанції за
наслідками розгляду касаційної скарги
має право залишити касаційну скаргу
без задоволення, а судові рішення - без
змін.

Як вбачається з матеріалів справи
та встановлено судами з 2005 року позивач
є пенсіонером за віком, однак в
подальшому продовжував працювати та
набув право на перерахунок пенсії, яку
згідно із його заявою від 12.01.2009 року,
відповідно до підпункту 3 пункту 11
оскаржуваної постанови, перераховано
органами Пенсійного Фонду України з
урахуванням заробітної плати та
страхового стажу, набутого після
попереднього перерахунку.

Відповідно до ч.4 ст.42 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»- у разі,
якщо застрахована особа після
призначення пенсії продовжувала
працювати, провадиться перерахунок
пенсії з урахуванням не менше ніж 24
місяців страхового стажу після
призначення (попереднього перерахунку)
пенсії незалежно від перерв у роботі.
Перерахунок пенсії здійснюється із
заробітної плати (доходу), з якої була
обчислена пенсія. За бажанням
пенсіонера перерахунок пенсії
провадиться із заробітної плати за
періоди страхового стажу, зазначені в
частині першій статті 40 цього Закону,
із застосуванням показника середньої
заробітної плати працівників в
середньому на одну застраховану особу
в цілому по Україні, з якої сплачено
страхові внески та яка відповідно до
цього Закону враховується для
обчислення пенсії, за календарний рік,
що передує року перерахунку пенсії. При
цьому з періоду, за який враховується
заробітна плата (дохід) для перерахунку
пенсії, період після призначення
пенсії не підлягає виключенню згідно
із абзацом третім частини першої
статті 40 цього Закону (абзац перший).

Рішенням Конституційного Суду
України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008
(справа щодо предмета та змісту закону
про Державний бюджет України) зміни, що
були внесені до статей 40, 42 Закону
визнані неконституційними.

Крім того, ст.42 Закону, станом до
внесення змін Законом України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік» та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України», було
передбачено, що у разі якщо
застрахована особа після призначення
пенсії продовжувала працювати,
провадиться перерахунок пенсії з
урахуванням страхового стажу після
призначення пенсії (абзац перший).
Кожний наступний перерахунок пенсії
провадиться не раніш як через два роки
після попереднього перерахунку з
урахуванням страхового стажу після
призначення пенсії (абзац другий).

Перерахунок пенсії здійснюється
із заробітної плати (доходу), з якої
була обчислена пенсія, або за періоди
страхового стажу, зазначені в частині
першій статті 40 цього Закону (абзац
тертій).

Таким чином, положення останнього
речення підпункту 3 пункту 11
оскаржуваної постанови, яким
передбачено, що з періоду, за який
враховується заробітна плата (дохід)
для перерахунку пенсії, період, що
настає після призначення пенсії, не
підлягає виключенню згідно з абзацом
третім частини першої статті 40 Закону,
не відповідає статті 42 Закону, в
редакції чинній до внесення змін
Законом України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України».

Відповідно до ст.ст.113 та 117
Конституції України встановлено, що
Кабінет Міністрів України у своїй
діяльності керується цією
Конституцією та законами України, а
також указами Президента України та
постановами Верховної Ради України,
прийнятими відповідно до Конституції
та законів України Кабінет Міністрів
України в межах своєї компетенції
видає постанови і розпорядження, які є
обов'язковими для виконання.

Згідно п.6 ч.1 ст.92 Конституції
України - виключно законами України
визначаються основи соціального
захисту, форми і види пенсійного
забезпечення; засади регулювання праці
і зайнятості, шлюбу, сім'ї, охорони
дитинства, материнства, батьківства;
виховання, освіти, культури і охорони
здоров'я; екологічної безпеки.

Відповідно до абз.2 преамбули
Закону - зміна умов і норм
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування здійснюється
виключно шляхом внесення змін до цього
Закону.

Колегія суддів погоджується з
висновками судів, що встановлення
Кабінетом Міністрів України в
оскаржуваній постанові порядку
перерахунку пенсії не відповідає
вимогам Закону, оскільки лише шляхом
внесення змін до Закону можуть
змінюватися умови і норми
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування.

Крім того, колегія суддів також
погоджується з висновками судів щодо
пропуску позивачем строків звернення
до суду.

Згідно ч.2 ст.5 КАС України
провадження в адміністративних
справах здійснюється відповідно до
закону, чинного на час вчинення окремої
процесуальної дії, розгляду і
вирішення справи.

Відповідно до ст.99 КАС України (в
редакції чинній на час звернення
позивача до суду) - адміністративний
позов може бути подано в межах строку
звернення до адміністративного суду,
встановленого цим Кодексом або іншими
законами.

Для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк, який, якщо
не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення своїх
прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи
та вірно встановлено судами, позивач з
2005 року є пенсіонером за віком, а тому
міг і повинен був дізнатись про
порушене право після офіційного
оприлюднення оскаржуваної постанови в
газеті «Урядовий кур'єр» від 12.06.2008 року
№ 107, проте до адміністративного суду
позивач звернувся лише 17.04.2010 року.

Відповідно до ч.1 ст.100 КАС України -
пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для
відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач наполягав на застосуванні
ст.ст.99, 100 КАС України, а тому суд першої
інстанції, з висновком якого погодився
суд апеляційної інстанції, вірно
відмовив у задоволені позову з підстав
пропуску строків.

Відповідно до частини першої
статті 224 КАС України суд касаційної
інстанції залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

З огляду на викладене, висновки
судів є правильними, обґрунтованими,
відповідають нормам матеріального та
процесуального права, підстави для
скасування чи зміни оскаржуваних
судових рішень відсутні.

Доводи, які містяться в касаційній
скарзі, висновків судів та обставин
справи не спростовують.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, - залишити
без задоволення.

Постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
30 червня 2010 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 15 лютого 2011 року по справі за
позовом ОСОБА_4 до Кабінету Міністрів
України про визнання незаконним та
нечинним п.11 постанови КМУ від 28.05.2008
року № 530, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі і
оскарженню не підлягає.

Судді:

В.В.Малинін

Т.Ф.Весельська

О.Ф.Ситников