Справа № 815/8157/13-а
Суддя: Марин П. П.
Дата ухвалення: 2014-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/8157/13-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2014 року
м. Одеса

Одеський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді Марина
П.П.

секретар судового засідання
Борцова С.І.

за участю сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (за довіреністю);

від відповідача: Морозова О.С. (за
довіреністю);

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом ОСОБА_3 до Реєстраційної служби
Одеського міського управління юстиції
про скасування рішення від 18.10.2013 року
№6926597 та зобов'язання вчинити певні
дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулась до Одеського
окружного адміністративного суду з
позовом до Реєстраційної служби
Одеського міського управління юстиції
Одеської області та, з урахуванням
заяви про зменшення позовних вимог,
просить скасувати рішення про відмову
у реєстрації майна від 18.10.2013 року №6926597
та зобов'язати Реєстраційну службу
Одеського міського управління юстиції
зареєструвати право власності на ј
квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_3. В
обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що 08.10.2013 року ОСОБА_3
до Реєстраційної служби Одеського
міського управління юстиції подано
заяву про державну реєстрацію права
власності на нерухоме майно - ј
квартири АДРЕСА_1, але, 18.10.2013 року
державним реєстратором винесено
рішення про відмову у державній
реєстрації у зв'язку з неможливістю
встановити відповідність заявлених
прав документам, що їх посвідчують та
невідповідністю поданих документів
приписам Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень». Позивач вважає
рішення протиправним та таким, що
підлягає скасуванню, оскільки прийнято
відповідачем в порушення вимог Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень», а посилання відповідача на
невідповідність свідоцтва про право
власності від 15.12.2000 року з внесеними
змінами правовстановлюючим документам
є хибними, оскільки документ
відповідає вимогам «Порядку державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» і внесені зміни
співпадають та відповідають дійсності.

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримала та просила
суд задовольнити його у повному обсязі,
посилаючись на обставини, викладені у
позовній заяві, уточненнях та
поясненнях, наданих в судовому
засіданні.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти заявленого
адміністративного позову заперечувала
з підстав, викладених у запереченнях
(а.с.83-87) та в обґрунтування своєї
правової позиції зазначила, що під час
розгляду на підставі п.16 та п.23 Порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 22.06.2011 року №703, та ст. 24 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень», у зв'язку з неможливістю
встановити відповідність заявлених
прав документам, що їх посвідчують, а
саме - законодавством не передбачено
можливості проведення державної
реєстрації на підставі свідоцтва про
право власності на нерухоме майно з
позначкою про внесення змін, а внесення
змін у правовстановлюючі документи
повинно проводитися лише на підставі
відповідного рішення суду про
встановлення факту, що має юридичне
значення, 18.10.2013 року відповідачем
прийнято рішення №6926597 про відмову в
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень у відповідності до діючого
законодавства, тому позовні вимоги
ОСОБА_3 є необґрунтованими та
задоволенню не підлягають.

Дослідивши наявні в справі
письмові докази, оцінивши їх за власним
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді справи, суд
встановив наступні факти та обставини.

08.10.2013 року ОСОБА_3 до
Реєстраційної служби Одеського
міського управління юстиції подано
заяву про державну реєстрацію прав та
їх обтяжень щодо реєстрації права
власності на ј квартири АДРЕСА_1 (а.с.60).

18.10.2013 року, у зв'язку з
неможливістю встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують, на підставі ст.24 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень», п.п.16, 23 Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 22.06.2011
року №703, 29.01.2013 року державним
реєстратором прийнято рішення про
відмову у державній реєстрації прав та
їх обтяжень №6926597 від 18.10.2013 року(а.с.79).

Закон України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» (далі - Закон) визначає
правові, економічні, організаційні
засади проведення державної
реєстрації речових та інших прав, які
підлягають реєстрації за цим Законом,
та їх обтяжень і спрямований на
забезпечення визнання та захисту
державою цих прав, створення умов для
функціонування ринку нерухомого майна.

Згідно ст. 2 Закону державна реєстрація
речових прав на нерухоме майно (далі -
державна реєстрація прав) - офіційне
визнання і підтвердження державою
фактів виникнення, переходу або
припинення прав на нерухоме майно,
обтяження таких прав шляхом внесення
відповідного запису до Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно.

Статтею 3 Закону передбачено, що
державна реєстрація прав є
обов'язковою. Інформація про права на
нерухоме майно та їх обтяження
підлягає внесенню до Державного
реєстру прав. Держава гарантує
достовірність зареєстрованих прав на
нерухоме майно та їх обтяжень.

Права на нерухоме майно та їх
обтяження, які підлягають державній
реєстрації відповідно до цього Закону,
виникають з моменту такої реєстрації.

Державна реєстрація прав є публічною,
проводиться органом державної
реєстрації прав, який зобов'язаний
надавати інформацію про зареєстровані
права та їх обтяження в порядку,
встановленому цим Законом. Державна
реєстрація прав та їх обтяжень
проводиться в порядку черговості
надходження заяв.

Будь-які правочини щодо нерухомого
майна (відчуження, управління, іпотека
тощо) вчиняються, якщо право власності
чи інше речове право на таке майно
зареєстровано згідно з вимогами цього
Закону, крім випадків, передбачених
частиною четвертою цієї статті.

Державна реєстрація права власності та
інших речових прав проводиться за
місцем розташування об'єкта нерухомого
майна в межах території, на якій діє
відповідний орган державної
реєстрації прав, крім випадків,
установлених абзацами другим і третім
частини п'ятої цієї статті.

Ст. 4 Закону передбачено, що
обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права та обтяження
на нерухоме майно, розміщене на
території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства,іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування, а
саме: 1) право власності на нерухоме
майно; 2) право володіння; право
користування (сервітут); право
користування земельною ділянкою для
сільськогосподарських потреб
(емфітевзис);право забудови земельної
ділянки (суперфіцій); право
господарського відання; право
оперативного управління; право
постійного користування та право
оренди земельної ділянки;право
користування (найму, оренди) будівлею
або іншими капітальними спорудами, їх
окремими частинами; іпотека; довірче
управління майном; 3) інші речові права
відповідно до закону; 4) податкова
застава, предметом якої є нерухоме
майно, та інші обтяження.

Згідно ст.8 Закону, орган державної
реєстрації прав: 1) проводить державну
реєстрацію прав та їх обтяжень або
відмовляє у їх реєстрації; 2) забезпечує
ведення Державного реєстру прав; 3)
надає інформацію про зареєстровані
права та їх обтяження в порядку,
встановленому цим Законом; 4)
забезпечує облік безхазяйного
нерухомого майна; 5) здійснює інші
повноваження, передбачені цим Законом
та іншими законами України.

Статтею 9 Закону передбачено, що
державним реєстратором може бути
громадянин України, який має вищу
юридичну освіту, стаж юридичної роботи
не менш як два роки. У випадку,
передбаченому цим Законом, державним
реєстратором є нотаріус як спеціальний
суб'єкт, на якого покладаються функції
державного реєстратора прав на
нерухоме майно. Державний реєстратор є
державним службовцем, крім випадку,
коли державним реєстратором є нотаріус
як спеціальний суб'єкт.

Державний реєстратор: 1) встановлює
відповідність заявлених прав і поданих
документів вимогам законодавства, а
також відсутність суперечностей між
заявленими та вже зареєстрованими
правами на нерухоме майно та їх
обтяженнями, зокрема: відповідність
обов'язкового дотримання письмової
форми правочину та його нотаріального
посвідчення (у випадках, встановлених
законом); відповідність повноважень
особи, яка подає документи на державну
реєстрацію прав та їх обтяжень;
відповідність відомостей про нерухоме
майно, наявних у Державному реєстрі
прав та поданих документах; наявність
обтяжень прав на нерухоме майно,
зареєстрованих відповідно до вимог
цього Закону; наявність факту
виконання умов правочину, з якими закон
та/або договір (угода) пов'язує
можливість проведення державної
реєстрації виникнення, переходу,
припинення прав на нерухоме майно або
обтяження таких прав; 2) приймає рішення
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень, про відмову в державній
реєстрації, про її зупинення, внесення
змін до Державного реєстру прав; 3)
відкриває і закриває розділи
Державного реєстру прав, вносить до них
відповідні записи; 4) веде реєстраційні
справи щодо об'єктів нерухомого майна;
5) присвоює реєстраційний номер об'єкту
нерухомого майна під час проведення
державної реєстрації; 6) видає
свідоцтво про право власності на
нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону; 7)
надає інформацію з Державного реєстру
прав або відмовляє у її наданні у
випадках, передбачених цим Законом; 8) у
разі потреби вимагає подання
передбачених законодавством
додаткових документів, необхідних для
державної реєстрації прав та їх
обтяжень; 8-1) під час проведення
державної реєстрації прав, які виникли
та зареєстровані в установленому
порядку до 1 січня 2013 року, запитує від
органів виконавчої влади, органів
місцевого самоврядування, підприємств,
установ та організацій, які відповідно
до чинного на момент реєстрації
законодавства проводили таку
реєстрацію, інформацію (довідки, копії
документів тощо), необхідну для
реєстрації прав та їх обтяжень, якщо
такі документи не були подані
заявником або якщо документи, подані
заявником, не містять передбачених цим
Законом відомостей про правонабувача
або про нерухоме майно. Органи
виконавчої влади, органи місцевого
самоврядування, підприємства, установи
та організації, до яких надійшов запит,
зобов'язані безоплатно в установленому
законодавством порядку протягом трьох
робочих днів надати державному
реєстратору відповідну інформацію,
зокрема щодо зареєстрованих речових
прав на нерухоме майно, у тому числі
земельні ділянки; 9) здійснює інші
повноваження, передбачені цим Законом
та іншими законами України.

Державний реєстратор самостійно
приймає рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень або
відмову в такій реєстрації.

Втручання будь-яких органів, посадових
і службових осіб, громадян та їх
об'єднань у діяльність державного
реєстратора, пов'язану з проведенням
державної реєстрації прав,
забороняється і тягне за собою
відповідальність згідно із законом.

Проведення державної реєстрації прав
та їх обтяжень визначаються ст. 15
Закону в наступному порядку: 1)
прийняття і перевірка документів, що
подаються для державної реєстрації
прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2)
встановлення факту відсутності
підстав для відмови в державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3)
прийняття рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову
в ній або зупинення державної
реєстрації; 4) внесення записів до
Державного реєстру прав; 5) видача
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону; 6)
надання витягів з Державного реєстру
прав про зареєстровані права та/або їх
обтяження.

Орган державної реєстрації прав,
державні реєстратори зобов'язані
надати до відома заявників інформацію
про необхідний перелік документів для
здійснення державної реєстрації прав.
Перелік документів для здійснення
державної реєстрації прав
визначається Кабінетом Міністрів
України у Порядку державної реєстрації
прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Державній реєстрації підлягають
виключно заявлені права та їх
обтяження за умови їх відповідності
законодавству і поданим документам.

Відповідно до Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженого постановою
Кабінету МіністрівУкраїни від 22 червня
2011 р. № 703 (далі - Порядок) визначено
процедуру проведення державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень (далі - державна
реєстрація прав), перелік документів,
необхідних для її проведення, права та
обов'язки суб'єктів у сфері державної
реєстрації прав, а також процедуру
взяття на облік безхазяйного
нерухомого майна.

Згідно п. 5, 7 Порядку документи, що
подаються для проведення державної
реєстрації прав, взяття на облік
безхазяйного нерухомого майна, повинні
відповідати вимогам, що встановлені
законом, цим Порядком та іншими
нормативно-правовими актами. Для
проведення державної реєстрації прав
заявник подає органові державної
реєстрації прав, нотаріусові заяву про
державну реєстрацію, форму та вимоги до
заповнення якої встановлює Мін'юст.

Відповідно до п. 1-3 ст. 17 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень» текст
документів, що подаються для державної
реєстрації прав та їх обтяжень, повинен
бути написаний розбірливо. Прізвище,
ім'я, по батькові фізичних осіб та їх
місце проживання, а також найменування
юридичних осіб та їх місцезнаходження
повинні бути написані повністю. Не
приймаються для державної реєстрації
прав та їх обтяжень документи з
підчищеннями або дописками,
закресленими словами та іншими не
обумовленими в них виправленнями,
заповнені олівцем, а також з
пошкодженнями, які не дають змоги
однозначно тлумачити їх зміст.
Документи, що встановлюють виникнення,
перехід, припинення прав на нерухоме
майно та їх обтяжень і подаються для
державної реєстрації прав, повинні
відповідати вимогам, встановленим цим
Законом та іншими нормативно-правовими
актами.

Відповідно до п.26. Порядку, для
проведення державної реєстрації права
власності та інших речових прав на
нерухоме майно необхідними
документами є документи, що
підтверджують виникнення, перехід або
припинення права власності та інших
речових прав на нерухоме майно та інші
документи, визначені цим Порядком.

Підпунктом 6 пункту 27 Порядку
передбачено, що документами, що
підтверджують виникнення, перехід та
припинення права власності та інших
речових прав на нерухоме майно, серед
іншого є свідоцтво про право власності,
видане органом приватизації наймачам
житлових приміщень у державному та
комунальному житловому фонді.

Відповідно до п. 28 Порядку для
проведення державної реєстрації права
власності та інших речових прав на
нерухоме майно заявник, крім
документів, що зазначені у пункті 27
цього Порядку, подає копії документів,
що зазначені в пункті 9 цього Порядку
(крім документа, що посвідчує посадову
особу органу державної влади або
органу місцевого самоврядування).

Так, на виконання даної норми,
позивачем надано до Реєстраційної
служби свідоцтво про право власності
на житло від 15.12.2000 року з позначкою
«внесення змін 20.09.2013 року»,
розпорядження органу приватизації від
15.12.2000 року №147754 з позначкою «внесення
змін 20.09.2013 року» та розпорядження
Департаменту міського господарства
Одеської міської ради «Про внесення
змін у розпорядження органу
приватизації №147754 від 15.12.2000 року та у
свідоцтво №11-13395 від 15.12.2000 року про
право власності на житло» (а.с.66-68).

Відповідно до п.2.2.2 Статуту
Комунального підприємства КП «Міське
агентство з приватизації житла» (нова
редакція) предметом діяльності
вказаної організації є, зокрема,
внесення змін до приватизаційних
документів на квартири (будинки)
державного житлового фонду, житлові
приміщення в гуртожитках, видача їх
дублікатів.

Судом встановлено, що Департаментом
міського господарства ОМР, згідно п.2.2.2
Статуту, прийнято розпорядження №164
від 20.09.2013 року, яким внесено зміни у
розпорядження органу приватизації
№147754 від 15.12.2000 року та у свідоцтво
№11-13395 від 15.12.2000 року про право
власності на житло та, у зв'язку з
технічною неможливістю внести зміни в
раніше видане розпорядження та
свідоцтво, визначено видати новий
пакет документів, з урахуванням
внесених змін (а.с.11). Відповідно до п.3
розпорядження, даний документ
направлено до Реєстраційної служби
ОМУЮ Одеської області.

Отже, на виконання вищенаведеного
розпорядження, позивачу видано
правовстановлюючий документ -
свідоцтво про право власності на житло
від 15.12.2000 року з внесеними змінами від
20.09.2013 року (а.с.28).

Вичерпний перелік підстав, за яких у
державній реєстрації прав обтяжень
може бути відмовлено, встановлені ст. 24
Закону. Так, відповідне рішення може
бути прийнято у разі, якщо: 1) заявлене
право, обтяження не підлягає державній
реєстрації відповідно до цього Закону;
2) об'єкт нерухомого майна або більша
його частина розміщені на території
іншого органу державної реєстрації
прав; 3) із заявою про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень
звернулася неналежна особа; 4) подані
документи не відповідають вимогам,
встановленим цим Законом, або не дають
змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують; 5) заяву про державну
реєстрацію прав, пов'язаних з
відчуженням нерухомого майна, подано
після державної реєстрації обтяжень,
встановлених щодо цього майна, крім
випадків, встановлених частиною
дев'ятою статті 15 цього Закону; 6)
заявлене право вже зареєстровано.

Враховуючи наведені законодавчі
положення та зміст оскаржуваного
рішення, суд приходить до висновку, що
визначені державним реєстратором в
спірному рішенні підстави для відмови
позивачу у державній реєстрації права
власності на спірні нежитлові
приміщення не відповідають як дійсним
обставинам так і підставам, з
існуванням яких законодавець пов'язує
відмову у державній реєстрації права
на нерухоме майно, а прийняте рішення
про відмову у державній реєстрації
прав та їх обтяжень №6926597 від 18.10.2013
року з урахуванням встановлених
обставин, підлягає скасуванню, отже
вимоги позивача в частині зобов'язання
Реєстраційної служби Одеського
міського управління юстиції
зареєструвати право власності на ј
квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 підлягають
задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України суд
при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.
Аналогічна норма закріплена і в ч.2 ст.19
Конституції України.

Відповідно до ч. 1 ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Частиною 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Приймаючи до уваги вищевикладене, з
урахуванням встановлених у судовому
засіданні фактів, оцінюючи надані
докази в сукупності, суд вважає позовні
вимоги обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Судові витрати розподілити відповідно
до приписів ст.94 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Керуючись ст. ст. 2,4, 9, 11, 69-72, 86, 158-163, 167, 254
КАС України суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_3 до
Реєстраційної служби Одеського
міського управління юстиції про
скасування рішення від 18.10.2013 року
№6926597 та зобов'язання вчинити певні дії
- задовольнити повністю.

Скасувати рішення Реєстраційної
служби Одеського міського управління
юстиції про відмову у реєстрації майна
від 18.10.2013 року №6926597.

Зобов'язати Реєстраційну службу
Одеського міського управління юстиції
зареєструвати право власності на ј
квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_3.

Постанову може бути оскаржено до
Одеського апеляційного
адміністративного суду шляхом подання
апеляційної скарги до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено
та підписано суддею 04 лютого 2014 року.

Суддя
П.П.Марин