Справа № 2а-1970/2732/12
Суддя: Гінда О.М.
Дата ухвалення: 2014-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2014 р.
№
9104/125138/12 Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді:
Гінди О.М.

суддів:
Ніколіна В.В., Качмара В.Я

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Дочірнього підприємства
«Тернопільське управління
механізації» на постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 28 травня 2012
року у справі за адміністративним
позовом Управління Пенсійного фонду
України в Козівському районі
Тернопільської області до Дочірнього
підприємства «Тернопільське
управління механізації» про стягнення
заборгованості,-

встановив:

22 вересня 2011 року позивач - УПФУ в
Козівському районі Тернопільської
області поштою направив у суд
адміністративний позов до відповідача
- ДП «Тернопільське управління
механізації» в якому просив стягнути з
відповідача на користь позивача 15792,14
грн боргу на покриття витрат по виплаті
і доставці пенсій призначених на
пільгових умовах.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилався на те, що згідно Прикінцевих
положень Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» підприємства повинні
відшкодовувати Пенсійному фонду
витрати на виплату і доставку
пільгових пенсій. Згідно з отриманими
відповідачем розрахунками за період з
лютого 2009 року по серпень 2011 року до
відшкодування підлягають витрати на
виплату і доставку пільгових пенсій в
сумі 15792,14 гривень. Оскільки
відповідачем у встановлені законом
строки дані витрати не відшкодовані,
позивач просив стягнути їх у судовому
порядку.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 28.05.2012 року
адміністративний позов задоволено.
Стягнуто з ДП «Тернопільське
управління механізації» на користь
УПФУ в Козівському районі
Тернопільської області заборгованість
по відшкодуванню витрат на виплату та
доставку пільгових пенсій в сумі 15792,14
грн.

Із цією постановою суду першої
інстанції не погодився відповідач та
оскаржив її в апеляційному порядку.
Вважає, що оскаржена постанова
прийнята з порушенням норм
матеріального і процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, а тому просить її скасувати.

Апеляційні вимоги обґрунтовані тим, що
працівник відповідача ОСОБА_1 стаж для
призначення пенсії набув до 01.01.1992 року
(дата набрання чинності Закону України
«Про пенсійне забезпечення»), а тому
згідно ст. 100 цього Закону, підприємство
на якому він працював звільняється від
обов'язку відшкодовувати витрати по
виплаті і доставці пенсії.

Враховуючи те, що цю справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, а усі особи, які беруть участь
у справі в судове засідання не прибули,
хоча належним чином повідомлені про
дату, час та місце судового розгляду, у
відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС
України суд апеляційної інстанції
дійшов висновку про можливість
розгляду справи в порядку письмового
провадження.

Суд апеляційної інстанції, заслухав
доповідь судді-доповідача, перевірив
матеріали справи та обговорив підстави
і межі апеляційних вимог, вважає, що
апеляційна скарга задоволеною бути не
може.

Суд першої інстанції дійшов висновку,
що позов належить задовольнити,
оскільки витрати на виплату і доставку
пільгових пенсій, призначених особам
відповідно до п. «б»-«з» ч. 1 ст. 13 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»
покриваються підприємствами та
організаціями, а тому відповідач
повинен відшкодовувати такі витрати.
Позивачем направлялися відповідачу
розрахунки сум фактичних витрат на
виплату і доставку пільгових пенсій за
період з лютого 2009 року по серпень 2011
року на загальну суму 15792,14 грн, однак
відповідач ці витрати не відшкодував, а
тому суд першої інстанції дійшов
висновку, що відповідна сума
заборгованості підлягає стягненню на
підставі рішення суду.

З такими висновками суду першої
інстанції погоджується і суд
апеляційної інстанції, з огляду на
таке.

Відповідно до частини 2 Прикінцевих
положень Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 9 липня 2003 року N 1058-IV
(далі - Закон - N 1058-IV) пенсійне
забезпечення застрахованих осіб, які
працювали або працюють на підземних
роботах, на роботах з особливо
шкідливими і особливо важкими умовами
праці за списком N 1 та на інших роботах
із шкідливими і важкими умовами праці
за списком N 2 виробництв, робіт,
професій, посад і показників,
затверджених Кабінетом Міністрів
України, та за результатами атестації
робочих місць, на посадах, що дають
право на призначення пенсії за віком на
пільгових умовах або за вислугу років,
які відповідно до законодавства, що
діяло раніше, мали право на пенсію на
пільгових умовах або за вислугу років,
здійснюється згідно з окремим
законодавчим актом через професійні та
корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного
забезпечення через професійні та
корпоративні фонди: особам, зазначеним
в абзаці першому цього пункту, пенсії
призначаються за нормами цього Закону
в разі досягнення пенсійного віку та
наявності трудового стажу,
передбаченого Законом України «Про
пенсійне забезпечення». При цьому
зберігається порядок покриття витрат
на виплату і доставку цих пенсій, що
діяв до набрання чинності цим Законом.

За правилами абзацу четвертого
підпункту 1 пункту 2 Прикінцевих
положень Закону № 1058-IV підприємства та
організації з коштів, призначених на
оплату праці, вносять до Пенсійного
фонду плату, що покриває фактичні
витрати на виплату і доставку пенсій
особам, які були зайняті повний робочий
день на підземних роботах, на роботах з
особливо шкідливими і особливо важкими
умовами праці за списком N 1 виробництв,
робіт, професій, посад і показників,
затверджених Кабінетом Міністрів
України, крім тих, що були
безпосередньо зайняті повний робочий
день на підземних роботах (включаючи
особовий склад гірничорятувальних
частин) з видобутку вугілля, сланцю,
руди та інших корисних копалин, на
будівництві шахт та рудників за
списком робіт і професій, затвердженим
Кабінетом Міністрів України, починаючи
з дня набрання чинності цим Законом, у
розмірі 20 відсотків з наступним
збільшенням її щороку на 10 відсотків до
100-відсоткового розміру відшкодування
фактичних витрат на виплату і доставку
цих пенсій до набуття права на пенсію
за віком відповідно до цього Закону.

В абзаці п'ятому цього ж підпункту
зазначено, що виплата пенсій особам,
які були безпосередньо зайняті повний
робочий день на підземних роботах
(включаючи особовий склад
гірничорятувальних частин) з видобутку
вугілля, сланцю, руди та інших корисних
копалин, на будівництві шахт та
рудників, за списком робіт і професій,
затвердженим Кабінетом Міністрів
України, та особам, пенсії яким
призначені відповідно до пунктів «в»
-«е» та «ж» статті 13 Закону № 1788-XII,
здійснюється до 1 січня 2005 року за
рахунок коштів ПФУ, а з 1 січня 2005 року -
за рахунок коштів Державного бюджету
України до досягнення пенсійного віку,
передбаченого статтею 26 цього Закону.

Аналіз наведених положень дає підстави
для висновку про те, що витрати на
виплату та доставку пенсій особам, які
були зайняті на роботах за списками № 1
та № 2, покриваються підприємствами та
організаціями.

Статтею 13 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» від 5 листопада 1991 року N
1788-XII (далі - Закон N 1788-XII) визначено
категорії працівників, які мають право
на пенсію за віком на пільгових умовах,
зокрема в п.п. «б»-«з» частини першої
цієї статті.

На момент набрання чинності Законом №
1058-IV питання щодо відшкодування витрат
на виплату та доставку пенсій,
призначених відповідно до пунктів
«б»-«з» статті 13 Закону № 1788-XII, було
врегульовано Законом України «Про збір
на обов'язкове державне пенсійне
страхування» від 26 червня 1997 року №
400/97-ВР, відповідно до пунктів 1 та 2
статті 1 якого відповідач є платником
збору на обов'язкове державне пенсійне
забезпечення.

Згідно ж з абзацом четвертим пункту 1
статті 2 Закону № 400/97-ВР для платників
збору, визначених пунктами 1 та 2 статті
1 цього Закону, крім тих, які є
платниками фіксованого
сільськогосподарського податку,
об'єктом оподаткування є також
фактичні витрати на виплату і доставку
пенсій, призначених відповідно до
пунктів «б» - «з» статті 13 Закону
України «Про пенсійне забезпечення» до
досягнення працівниками пенсійного
віку, передбаченого статтею 12 Закону
України «Про пенсійне забезпечення».

Абзацом третім пункту 1 статті 4 Закону
№ 400/97-ВР встановлено ставку на
обов'язкове державне пенсійне
страхування у розмірі 100 відсотків від
об'єкта оподаткування, визначеного
абзацом четвертим пункту 1 статті 2
цього Закону.

Згідно пункту 6 Інструкції про порядок
обчислення та сплати страхувальниками
та застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду
України, затвердженої постановою
правління Пенсійного фонду України від
19.12.2003 р. N 21-1 (далі - Інструкція № 21-1),
відшкодуванню підлягають витрати
Пенсійного фонду на виплату та
доставку пенсій, призначених на
пільгових умовах відповідно до ч. 2
Розділу 15 Прикінцевих положень Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування».

За приписами пункту 6.4 вказаної
Інструкції № 21-1 розмір сум до
відшкодування на поточний рік
визначається відділами доходів
органів Пенсійного фонду України
щорічно у повідомленнях про розрахунок
сум фактичних витрат на виплату та
доставку пільгових пенсій, призначених
відповідно до частини 2 Прикінцевих
положень Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», які надсилаються
підприємствами до 20-го січня поточного
року протягом десяти днів з
новопризначених пенсій.

Підприємства щомісяця до 25-го числа
вносять до Пенсійного фонду зазначену
в повідомленні місячну суму фактичних
витрат на виплату та доставку пенсій,
призначених на пільгових умовах (п. 6.8
Інструкції).

Таким чином, суд апеляційної інстанції
погоджується з висновком суду першої
інстанції про наявність у відповідача
обов'язку відшкодувати управлінню ПФУ
витрати на виплату та доставку пенсій,
які згідно з розрахунком, складеним
останнім відповідно до Інструкції про
порядок обчислення і сплати
страхувальниками та застрахованими
особами внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування до
Пенсійного фонду України, затвердженої
постановою ПФУ від 19 грудня 2003 року №
21-1, призначені працівникам відповідача
відповідно до пунктів «б»-«з» частини
першої статті 13 Закону № 1788-XII.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що постановою
Підгаєцького районного суду
Тернопільської області від 25.09.2007 року
по справі № 2а-18/07, яка залишена без змін
ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 10.11.2011 року
№ 65675/09, зобов'язано УПФУ в Підгаєцькому
районі Тернопільської області
призначити ОСОБА_1 пенсію на пільгових
умовах у відповідності до п. «б» ст. 13
Закону України «Про пенсійне
забезпечення» з 11.02.2007 року.

УПФУ в Козівському районі
Тернопільської області відповідачу
були надіслані розрахунки фактичних
витрат на виплату і доставку пенсій,
призначених відповідно до ч. 2
Прикінцевих положень Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» згідно пунктів
«б»-«з» ст. 13 Закону України «Про
пенсійне забезпечення», з березня 2008
року по серпень 2011 року, що
підтверджується наявними у матеріалах
справи копіями розрахунків та
повідомлень про вручення поштових
відправлень (а.с. 14-59).

Проте, відповідачем вказані витрати не
відшкодовані, внаслідок чого
утворилась заборгованість в сумі 15792,14
грн, що підтверджується карткою
особового рахунку по відшкодуванню
фактичних витрат на виплату та
доставку пільгових пенсій за Списком №
2 (а.с. 11-13), а також розрахунком суми
заборгованості (а.с. 9-10).

Оскільки доказів сплати цієї
заборгованості в процесі судового
розгляду відповідачем не надано, суд
першої інстанції дійшов правильного
висновку, що вказана сума коштів
підлягає стягненню з відповідача на
підставі рішення суду.

Апелянт не оспорює суму
заборгованості, а вказує на те, що
ОСОБА_1 стаж для призначення пенсії
набув до 01.01.1992 року (дата набрання
чинності Закону України «Про пенсійне
забезпечення»), а тому згідно ст. 100
цього Закону, підприємство на якому він
працював звільняється від обов'язку
відшкодовувати витрати по виплаті і
доставці пенсії.

Проте, такі посилання апелянта є
безпідставними, оскільки призначення
пенсії ОСОБА_1 здійснено на підставі
пункту «б» частини першої статті 13
Закону України «Про пенсійне
забезпечення». Стаття 100 Закону України
«Про пенсійне забезпечення» не
підміняє ст. 13 цього Закону в питаннях
визначення кола осіб, які мають право
на призначення пенсії за віком на
пільгових умовах, а лише вирішує
питання щодо визначення необхідного
стажу та віку для призначення вказаних
пенсій. Відтак, обов'язок підприємств
та організацій з відшкодування
понесених ПФУ після 1 січня 2004 року
витрат на виплату і доставку
зазначених пенсій не пов'язаний із
датою призначення такої пенсії чи
часом набуття необхідного для цього
пільгового стажу.

Аналогічна правова позиція
неодноразово була висловлена у
постановах Верховного Суду України,
зокрема, від 25 вересня 2012 року № 21-251а12
та № 21-293а12, від 17.12.2013 року № 21-453а13.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції обґрунтовано задовольнив
позовні вимоги, правильно і повно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків рішення суду, а
тому підстав для скасування оскарженої
постанови, суд апеляційної інстанції
не вбачає.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд -

ухвалив:

апеляційну скаргу Дочірнього
підприємства «Тернопільське
управління механізації» - залишити без
задоволення, а постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 28 травня 2012
року у справі № 2а-1970/2732/11 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

На ухвалу протягом двадцяти днів з
моменту набрання нею законної сили
може бути подана касаційна скарга
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий:
О.М. Гінда

Судді:
В.В. Ніколін

В.Я. Качмар