Справа № 2а-1377/12/2170
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2014-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2014 року м. Київ
К/800/35137/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі :

Пасічник С.С.

Винокурова К.С.

Кочана В.М.,

провівши в порядку касаційного
провадження попередній розгляд справи
за позовом Управління Пенсійного фонду
України в м. Херсоні до ОСОБА_5 про
стягнення коштів, касаційне
провадження в якій відкрито за скаргою
Управління Пенсійного фонду України в
м. Херсоні на постанову Херсонського
окружного адміністративного суду від 26
вересня 2012 року та ухвалу Одеського
апеляційного адміністративного від 22
травня 2013 року,

в с т а н о в и л а :

В квітні 2012 року Управління Пенсійного
фонду України в м. Херсоні звернулось
до суду з позовом до ОСОБА_5 про
стягнення коштів в розмірі 1893,70 грн. за
період з 01.03.2008 р. по 28.02.2011 р. у зв'язку з
переплатою, що виникла внаслідок
відсутності у відповідача права на
отримання надбавки як дитині війни.

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 26 вересня
2012 року, залишеною без змін ухвалою
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 22 травня 2013
року, в задоволенні позову відмовлено.

В касаційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просив вказані рішення судів скасувати
та прийняти нове рішення, яким
задовольнити позов.

Відповідно до частини 2 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги.

Обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває на обліку в
Управлінні Пенсійного фонду України м.
Херсона та отримує пенсію з
врахуванням надбавки як дитині війни.

05.03.1993 р. ОСОБА_5 звернувся до
виконавчого комітету Суворовської
районної (міської) ради народних
депутатів Херсонської області із
заявою про призначення пенсії за
вислугою років.

01.03.2008 р. ОСОБА_5 під час перерахунку
автоматизованим способом встановлена
надбавка як дитині війни у розмірі 47,00
грн.

Листом Управління з нарахування та
виплати пенсій Головного управління
Пенсійного фонду України в Херсонській
області від 28.03.2011 р. № 1973/04, адресованим
Управлінню Пенсійного фонду України в
Суворовському районі, останнє
повідомлено, що пенсіонер ОСОБА_5
(особовий рахунок НОМЕР_1) є
громадянином Росії та не мав права
отримувати надбавку як дитина війни, на
підставі чого виникла переплата за
період з 01.03.2008 р. по 28.02.2011 р. в сумі 1893,70
грн.

Здійснюючи перегляд справи, колегія
судів вказує на таке.

Статтею 6 Закону України від 18.11.2004 р. №
2195-IV «Про соціальний захист дітей
війни» (далі-Закон № 2195-IV) передбачено,
що дітям війни (крім тих, на яких
поширюється дія Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту») до пенсії або
щомісячного довічного грошового
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, виплачується підвищення у
розмірі надбавки, встановленої для
учасників війни.

Згідно з частиною 1 статті 50 Закону
України від 09.07.2003 р. № 1058-IV «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» (далі-Закон № 1058-IV) суми
пенсій, виплачені надміру внаслідок
зловживань з боку пенсіонера або
подання страхувальником недостовірних
даних, можуть бути повернуті
пенсіонером добровільно або
стягуються на підставі рішень
територіальних органів Пенсійного
фонду чи в судовому порядку.

Відповідно до частини 1 статті 69
Кодексу адміністративного судочинства
України доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги та заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Частиною 1 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Із наведеного слід розуміти, що для
стягнення з відповідача надміру
виплачених коштів позивач повинен
надати до суду належні та достатні
докази зловживань з боку пенсіонера
або подання страхувальником
недостовірних даних, які призвели до
неправомірної виплати соціальної
допомоги, що, в свою чергу, ним зроблено
не було.

Як вбачається з матеріалів справи, на
момент призначення ОСОБА_5 доплати до
пенсії як дитині війни в особовій
справі пенсіонера були відомості про
те, що він є громадянином Росії та
проживає в Україні на підставі
тимчасової посвідки на проживання, а
отже, як правильно вказали суди,
відсутні підстави стверджувати, що
відповідачем подавались недостовірні
відомості до органів Пенсійного фонду.

Разом з тим, Управління Пенсійного
фонду України в м. Херсоні не надало
суду жодних доказів того, що ОСОБА_5
фактично отримував спірну доплату до
пенсії.

Відповідно до положень частини 2 статті
64 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» виконавча дирекція
Пенсійного фонду та її територіальні
органи повинні здійснювати функції
щодо призначення (перерахунку),
забезпечення своєчасного та в повному
обсязі фінансування і виплати пенсії
та надання соціальних послуг;
здійснювати в межах своєї компетенції
контроль за дотриманням
страхувальниками та застрахованими
особами вимог цього Закону;
забезпечувати відповідно до закону
організацію і своєчасне внесення
відомостей про страхувальників і
застрахованих осіб до системи
персоніфікованого обліку; здійснювати
відповідно до закону контроль за
достовірністю поданих
страхувальниками і застрахованими
особами відомостей, що
використовуються в системі
персоніфікованого обліку.

Таким чином, позивачем в момент
призначення соціальної допомоги
достовірно не була перевірена особова
справа пенсіонера, не встановлено, чи
має він право на спірні виплати, не
забезпечено відповідно до закону
організацію і своєчасне внесення
відомостей про страхувальників і
застрахованих осіб до системи
персоніфікованого обліку, не
здійснювався контроль за правильністю
нарахування та виплатою соціальної
допомоги.

Враховуючи викладене, судова колегія
Вищого адміністративного суду України
погоджується з висновками судів першої
та апеляційної інстанцій про
відсутність підстав для задоволення
позову.

Відповідно до частини 3 статті 220-1 КАС
України суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Здійснивши касаційний перегляд справи,
Вищий адміністративний суд України
прийшов до висновку, що суди попередніх
інстанцій при ухваленні судових рішень
чи вчиненні процесуальних дій не
допустили порушень норм матеріального
та процесуального права.

Доводи ж касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судами норм
матеріального чи процесуального права,
що призвело або могло призвести до
неправильного вирішення спору, а тому
підстав для скасування ухвалених
судами рішення колегія суддів не
вбачає.

Керуючись статтею 220, 220-1 223, 224, 230
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м. Херсоні
відхилити, а постанову Херсонського
окружного адміністративного суду від 26
вересня 2012 року та ухвалу Одеського
апеляційного адміністративного від 22
травня 2013 року - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
Пасічник С.С.

Винокуров К.С.

Кочан В.М.