Справа № 2а-109/11/0212
Суддя: Леонтович К.Г.
Дата ухвалення: 2014-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2014 року м.
Київ К/800/39041/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі

суддів: Голяшкіна О.В., Калашнікової
О.В., Леонтович К.Г.,

розглянувши у попередньому розгляді
справу за касаційною скаргою
Департаменту праці і соціального
захисту населення Вінницької міської
ради на постанову Ленінського
районного суду м.Вінниці від 4 квітня 2011
року та ухвалу Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 28 березня 2013 року у справі №
2а-109/11/0212 за позовом ОСОБА_1 до Головного
управління праці та соціального
захисту населення Вінницької міської
ради, управління праці та соціального
захисту населення в Ленінському районі
м. Вінниці №1 (Центр) про стягнення
допомоги на оздоровлення, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2011 року ОСОБА_1 звернувся в
суд з позовом до Головного управління
праці та соціального захисту населення
Вінницької міської ради, управління
праці та соціального захисту населення
в Ленінському районі м. Вінниці №1
(Центр), в якому просив зобов'язати
відповідачів здійснити перерахунок і
виплату щорічної допомоги на
оздоровлення згідно ст. 48 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" за 2010 рік.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
він, як особа, яка постраждала
внаслідок Чорнобильської катастрофи
віднесений до 1 категорії та є
інвалідом II групи і відповідно до ст. 48
Закону України "Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" має право на отримання
щорічної допомоги на оздоровлення в
розмірі 5 мінімальних заробітних плат.

Постановою Ленінського районного суду
м. Вінниці від 4 квітня 2011 року,
залишеною без змін ухвалою Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 28 березня 2013 року, позовні вимоги
задоволені частково. Визнані
протиправними дії управління праці і
соціального захисту населення в
Ленінському районі міста Вінниці № 1
(Центр). Зобов'язане управління праці і
соціального захисту населення в
Ленінському районі міста Вінниці № 1
(Центр) здійснити нарахування, а
Головне управління праці і соціального
захисту населення Вінницької міської
ради здійснити виплату ОСОБА_1 щорічної
разової допомоги на оздоровлення
відповідно до ст. ст. 48, 67 Закону України
"Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" в розмірі 5
(п'яти) мінімальних заробітних плат, за
період з 2010 року, та до закінчення права
ОСОБА_1 на отримання такої допомоги
такого розміру.

Не погоджуючись з ухваленими по справі
рішеннями ОСОБА_1 звернувся до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення судів першої і
апеляційної інстанцій та ухвалити нове
судове рішення, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши правову оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
дослідивши матеріали касаційної
скарги, проаналізувавши правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що відсутні підстави для скасування
судових рішень, а касаційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_1 належить до 1
категорії осіб, постраждалих внаслідок
Чорнобильської катастрофи, інвалідом
другої групи і користується правами та
пільгами, передбаченими Законом
України "Про статус та соціальний
захист громадян, що постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи",
в тому числі відповідно до ст. 48,
виплати щорічної допомоги на
оздоровлення в розмірі 5-ти мінімальних
заробітних плат.

В порушення наведеної норми
відповідач виплачував щорічну
допомогу на оздоровлення відповідно до
Постанови Кабінету Міністрів України
№ 562 від 12.07.2005 р., тобто у меншому
розмірі ніж це передбачене ст. 48 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Частково задовольняючи позовні вимоги
суди першої та апеляційної інстанцій
виходили з того, що при визначенні
розміру допомоги на оздоровлення
позивачу підлягають застосуванню ст. 48
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
та закони України, якими встановлені
розміри мінімальної заробітної плати.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновками судів першої
і апеляційної інстанцій виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
суб'єкти владних повноважень
зобов'язані діяти лише на підставі та в
межах наданих повноважень та у спосіб,
що передбачений Конституцією України
та іншими Законами України.

Рішенням Конституційного суду України
від 09.07.2007 р. визнані такими, що не
відповідають Конституції України (є
неконституційними) положення п. 30 ст. 71
Закону України "Про Державний бюджет
України на 2007 рік", якими зупинена дія ч.
3 та ч. 4 ст. 48 Закону України "Про статус
та соціальний захист громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" в частині визначення
розміру виплат щорічної допомоги на
оздоровлення.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22.05.2008 р. №10-рп/2008 пп.2 п.41 розділу II
Закону України "Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України"
від 28.12.2007 року №107-УІ визнаний
неконституційним.

Згідно обставин справи на час виплати
допомоги позивачу за 2010 рік діяла ст. 48
Закону України "Про статус та
соціальний захист громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи".

Виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над урядовими
нормативними актами при вирішенні
даного спору підлягають застосуванню
ст. 48 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" та Закони України, якими
встановлені розміри мінімальної
заробітної плати.

Разом з тим, судами правомірно
зазначено, що позовні вимоги в частині
зобов'язання відповідачів проводити
перерахунок і виплату щорічної
допомоги на оздоровлення на майбутнє
не відповідає змісту законодавства.
Судове рішення має бути наслідком
чинного правового регулювання, таким
чином не може обмежувати волю
законодавчого органу в майбутньому
змінювати правове регулювання
суспільних відносин та захищати ще не
порушене право.

Враховуючи викладене, суди першої і
апеляційної інстанцій дійшли до
вірного висновку про обґрунтованість
позовних вимог щодо зобов'язання
відповідача нарахувати та виплатити
позивачу щорічну допомогу на
оздоровлення за 2010 рік, відповідно до
ст. 48 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи".

Згідно ч.3 ст.220-1 КАС України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Колегія суддів вважає, що доводи
касаційної скарги не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судами норм матеріального чи
процесуального права, яке призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи.

З урахуванням викладеного, судами
першої і апеляційної інстанцій
винесені законні і обґрунтовані
рішення, постановлені з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права і підстав для їх скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Департаменту праці і
соціального захисту населення
Вінницької міської ради відхилити.

Постанову Ленінського районного суду
м.Вінниці від 4 квітня 2011 року та ухвалу
Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 28 березня
2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через 5
днів після направлення її копій особам,
які беруть участь у справі і може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав передбачених ст.ст.237-239 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді: