Справа № 805/1449/14
Суддя: Чучко В.М.
Дата ухвалення: 2014-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в
адміністративній справі

03 лютого 2014 року
Справа № 805/1449/14

Суддя Донецького окружного
адміністративного суду Чучко В.М.,
перевіривши виконання вимог ст.ст. 105, 106
Кодексу адміністративного судочинства
України за позовом ОСОБА_1 до судді
Жовтневого районного суду м. Маріуполя
Донецької області Кулика С.В. про
залучення до відповідальності за
порушення присяги, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач)
звернувся до Донецького окружного
адміністративного суду з позовною
заявою до судді Жовтневого районного
суду м. Маріуполя Донецької області
Кулика С.В. (надалі - суддя Кулик С.В.,
відповідач) про залучення до
відповідальності за порушення присяги.

Як слідує з заявленого позову, його
предметом є визнання протиправними дії
судді Кулика С.В. щодо покриття
злочинів працівників міліції та
прокуратури в межах розгляду
кримінальної справи. Так, ОСОБА_1
зазначає, що був побитий працівниками
міліції Приморського, Іліччівського та
Жовтневого райвідділів, що спричинило
його (позивача) інвалідність у зв'язку з
видаленням селезінки операційним
шляхом. Позивач звертався до суду із
заявою про залучення до кримінальної
відповідальності працівників міліції,
але у суді отримав відмову в усній
формі. Позивач не вважає себе винним у
скоєнні злочину та ставить питання
щодо законності його осудження,
відповідальності за спричинення
інвалідності та подальшого існування
після звільнення з в'язниці. Таким
чином, позивач просить у судовому
порядку залучити суддю Кулика С.О. до
відповідальності за порушення присяги.

Відповідно до частин 1, 2 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ. До
адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Приписами ч.2 ст.4 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
всі публічно-правові спори, крім
спорів, для яких встановлений інший
порядок судового вирішення.

У відповідності до ч. 3 ст. 17 Кодексу
адміністративного судочинства
України, юрисдикція адміністративних
судів не поширюється на
публічно-правові справи: 1) що віднесені
до юрисдикції Конституційного Суду
України; 2) що належить вирішувати в
порядку кримінального судочинства; 3)
про накладення адміністративних
стягнень; 4) щодо відносин, які
відповідно до закону, статуту
(положення) об'єднання громадян
віднесені до його внутрішньої
діяльності або виключної компетенції.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач оскаржує дії судді Жовтневого
районного суду м. Маріуполя Донецької
області Кулика С.В. щодо відмови у
залученні до кримінальної
відповідальності працівників міліції
Жовтневого райвідділу м. Маріуполя,
вважає, що відповідач порушив присягу
судді, а тому просить залучити його до
відповідальності за це.

Виходячи з наведених вище норм Кодексу
адміністративного судочинства, до
юрисдикції адміністративних судів не
віднесено перевірку законності та
обґрунтованості дій суддів.

Відповідно до ч.1 ст.129 Конституції
України, судді при здійсненні
правосуддя незалежні і підкоряються
лише закону.

Згідно ч.1 ст.126 Основного Закону
України незалежність суддів
гарантується Конституцією і законами
України.

Пленумом Верховного Суду України у
постанові від 13.06.2007 №8 «Про
незалежність судової влади»
роз'яснено, що оскільки незалежність
суддів є основною передумовою їх
об'єктивності та неупередженості,
суддя при здійсненні правосуддя
підкоряється лише закону і нікому не
підзвітний.

Згідно з положеннями п.п.10, 12 постанови
Пленуму Верховного Суду України від
13.06.2007 №8 виключне право перевірки
законності та обґрунтованості судових
рішень має відповідний суд згідно з
процесуальним законодавством.
Оскарження у будь-який спосіб судових
рішень, діяльності судів і суддів щодо
розгляду та вирішення справи поза
передбаченим процесуальним законом
порядком у справі не допускається, і
суди повинні відмовляти у прийнятті
позовів та заяв з таким предметом.
Прийняття до розгляду будь-якими
особами чи органами, крім апеляційного
або касаційного суду, заяв, у яких
оскаржуються судові рішення, їх
розгляд є порушенням незалежності та
самостійності суду.

Крім того, ч.2 ст.126 Конституції України
містить заборону впливу на суддів у
будь-який спосіб.

Системний аналіз наведених правових
норм та правової позиції Пленуму
Верховного Суду України дозволяє дійти
висновку про те, що рішення, дії або
бездіяльність суддів в рамках
здійснення ними правосуддя, тобто
розгляду і вирішення конкретної
справи, не можуть бути оскаржені шляхом
звернення з адміністративним позовом,
предметом якого є оскарження таких
рішень, дій чи бездіяльності суддів.

Оскарження рішень, дій або
бездіяльності суддів поза
встановленою Конституцією та законами
України процесуальною формою є
порушенням принципу незалежності
суддів, а також порушенням заборони
впливу на суддів у будь-який спосіб.

Відповідно до роз'яснення Пленуму
Верховного Суду України, викладеного у
постанові від 12.06.2009 № 6 «Про деякі
питання, що виникають у судовій
практиці при прийнятті до провадження
адміністративних судів та розгляді
ними адміністративних позовів до судів
і суддів», у розумінні положень ч.1 ст.2,
п.п.1, 7 і 9 ст. 3, ст.17, ч.3 ст.50 Кодексу
адміністративного судочинства України
суди та судді при розгляді ними
цивільних, господарських,
кримінальних, адміністративних справ
та справ про адміністративні
правопорушення не є суб'єктами владних
повноважень, які здійснюють владні
управлінські функції, і не можуть бути
відповідачами у справах про оскарження
їх рішень, дій чи бездіяльності,
вчинених у зв'язку з розглядом судових
справ.

Крім того, згідно з п.22 постанови
Пленуму Вищого адміністративного суду
України від 20 травня 2013 року № 8 «Про
окремі питання юрисдикції
адміністративних судів» дії суду
(судді), вчинені при виконанні ним своїх
обов'язків щодо здійснення правосуддя
(самостійного виду державної
діяльності, яка здійснюється шляхом
розгляду і вирішення у судових
засіданнях в особливій, встановленій
законом, процесуальній формі
адміністративних, цивільних,
кримінальних та інших справ), є не
управлінськими, а процесуальними, і
оскаржуються у порядку, визначеному
процесуальними законами.

Преамбулою Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» від 04.07.2010
року № 2453-VI визначено, що цей Закон
визначає правові засади організації
судової влади та здійснення правосуддя
в Україні з метою захисту прав, свобод
та законних інтересів людини і
громадянина, прав та законних
інтересів юридичних осіб, інтересів
держави на засадах верховенства права,
визначає систему судів загальної
юрисдикції, статус професійного судді,
народного засідателя, присяжного,
систему та порядок здійснення
суддівського самоврядування і
встановлює систему і загальний порядок
забезпечення діяльності судів та
регулює інші питання судоустрою і
статусу суддів.

Приписами статті 7 цього Закону
визначено, що кожному гарантується
захист його прав, свобод та законних
інтересів незалежним і безстороннім
судом, утвореним відповідно до закону.

Для забезпечення справедливого та
неупередженого розгляду справ у
розумні строки, встановлені законом, в
Україні діють суди першої, апеляційної,
касаційної інстанцій і Верховний Суд
України.

Також статтею 14 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» учасники
судового процесу та інші особи у
випадках і порядку, встановлених
процесуальним законом, мають право на
апеляційне та касаційне оскарження
судового рішення, а також на перегляд
справи Верховним Судом України.

Статтею 83 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» визначено
підстави дисциплінарної
відповідальності судді, а саме: 1)
істотні порушення норм процесуального
права при здійсненні правосуддя,
пов'язані, зокрема, з відмовою у доступі
особи до правосуддя з підстав, не
передбачених законом, порушення вимог
щодо розподілу та реєстрації справ у
суді, правил підсудності чи
підвідомчості, необґрунтоване вжиття
заходів забезпечення позову; 2)
невжиття суддею заходів щодо розгляду
заяви, скарги чи справи протягом
строку, встановленого законом; 3)
порушення вимог щодо неупередженого
розгляду справи, зокрема порушення
правил щодо відводу (самовідводу); 4)
систематичне або грубе одноразове
порушення правил суддівської етики, що
підриває авторитет правосуддя; 5)
розголошення таємниці, що охороняється
законом, в тому числі таємниці нарадчої
кімнати або таємниці, яка стала відомою
судді під час розгляду справи у
закритому судовому засіданні; 6)
неподання або несвоєчасне подання для
оприлюднення декларації про майно,
доходи, витрати і зобов'язання
фінансового характеру за минулий рік
за формою і в порядку, що встановлені
Законом України «Про засади
запобігання і протидії корупції»,
зазначення в ній завідомо неправдивих
відомостей.

За частинами 1 та 2 статті 84 цього
Закону, дисциплінарне провадження - це
процедура розгляду органом, визначеним
законом, звернення, в якому містяться
відомості про порушення суддею вимог
щодо його статусу, посадових обов'язків
чи присяги судді.

Право на звернення зі скаргою (заявою)
щодо поведінки судді, яка може мати
наслідком дисциплінарну
відповідальність судді, має кожен, кому
відомі такі факти. Вища кваліфікаційна
комісія суддів України затверджує та
розміщує на своєму офіційному
веб-порталі зразок скарги (заяви) щодо
неналежної поведінки судді, який може
використовуватися для повідомлення
Вищій кваліфікаційній комісії суддів
України відомостей про порушення
суддею вимог щодо його статусу,
посадових обов'язків чи присяги судді.

При цьому, слід зазначити, що частинами
3 та 4 зазначеної норми передбачено, що
не допускається зловживання правом
звернення до органу, уповноваженого
здійснювати дисциплінарне
провадження, у тому числі ініціювання
питання відповідальності судді без
достатніх підстав, використання такого
права як засобу тиску на суддю у зв'язку
з здійсненням ним правосуддя.

Дисциплінарну справу щодо судді не
може бути порушено за заявою чи
повідомленням, що не містять
відомостей про наявність ознак
дисциплінарного проступку судді, а
також за анонімними заявами та
повідомленнями.

За пунктом 1 ч. 1 статті 85 Закону України
«Про судоустрій і статус суддів»
дисциплінарне провадження щодо суддів
місцевих та апеляційних судів здійснює
Вища кваліфікаційна комісія суддів
України.

Приймаючи до уваги викладене, суд
зазначає, що ОСОБА_1 фактично оскаржує
дії судді Жовтневого районного суду м.
Маріуполя Донецької області Кулика
С.В., що, як вбачається з наведених вище
норм, не підлягає розгляду в межах
адміністративного судочинства, однак,
розгляд звернення, в якому містяться
відомості про порушення суддею вимог
щодо його статусу, посадових обов'язків
чи присяги судді належить до
повноважень Вищої кваліфікаційної
комісії суддів України.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 109 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суддя відмовляє у відкритті
провадження в адміністративній справі,
якщо заяву не належить розглядати в
порядку адміністративного
судочинства.

З урахуванням викладеного суд
відмовляє у відкритті провадження в
справі та роз`яснює позивачеві, що він
має право звернутися до Вищої
кваліфікаційної комісії суддів
України в порядку ч. 2 ст. 84 Закону
України «Про судоустрій і статус
суддів».

Керуючись ст.ст. 109, 160, 165 Кодексу
адміністративного судочинства
України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у
справі за позовом ОСОБА_1 до судді
Жовтневого районного суду м. Маріуполя
Донецької області Кулика С.В. про
залучення до відповідальності за
порушення присяги, та повернути ОСОБА_1
позовну заяву разом з усіма доданими до
неї матеріалами на адресу:
Маріупольський слідчий ізолятор-7, 87527,
м. Маріуполь, с. Каменськ, Донецької
області.

Копію ухвали направити ОСОБА_1.

Ухвала набирає законної сили після
закінчення строків подання
апеляційної скарги, якщо вона не була
подана у встановлені строки. У разі
подання апеляційної скарги ухвала,
якщо її не скасовано, набирає законної
сили після закінчення апеляційного
розгляду справи.

Ухвала набирає законної сили у строк та
у порядку, що визначені статтею 254
Кодексу Адміністративного судочинства
України, і може бути оскаржена до
Донецького апеляційного
адміністративного суду через
Донецький окружний адміністративний
суд у порядку, визначеному статтею 186
Кодексу Адміністративного судочинства
України, шляхом подачі апеляційної
скарги протягом п'яти днів з дня
проголошення ухвали. Якщо ухвалу було
постановлено у письмовому провадженні
або згідно з частиною третьою статті 160
цього Кодексу, або без виклику особи,
яка її оскаржує, апеляційна скарга
подається протягом п'яти днів з дня
отримання копії ухвали.

Суддя
Чучко В.М.