Справа № 752/224/13
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2014-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 752/224/13
Головуючий у 1-й інстанції: Хоменко О.Л.
Суддя-доповідач: Губська О.А.
ПОСТАНОВА

Іменем України

23 січня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді
Губської О.А.

суддів
Парінова А.Б., Беспалов О.О.

при секретарі судового засідання
Нечай Ю.О.

за участю:

позивача
ОСОБА_2

представника позивача
ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
Управління пенсійного фонду України в
Голосіївському районі міста Києва на
постанову Голосіївського районного
суду міста Києва від 26 лютого 2013 року за
позовом ОСОБА_2 до Управління
пенсійного фонду України в
Голосіївському районі міста Києва про
визнання відмови щодо призначення
пенсії державного службовця
неправомірною та зобов'язання
здійснити перерахунок пенсії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до
Управління пенсійного фонду України в
Голосіївському районі міста Києва, в
якому просила визнати незаконними дії
(бездіяльність) відповідача та
зобов'язати останнього здійснити
перерахунок та виплату пенсії з 10.05.2007
року з пенсії за віком на пенсію
державного службовця.

Постановою Голосіївського районного
суду міста Києва від 26 лютого 2013 року
позов задоволено частково.

Визнано неправомірною відмову
Управління Пенсійного фонду України у
Голосіївському районі м. Києва у
призначенні пенсії ОСОБА_2 відповідно
до Закону України «Про державну
службу» та зобов'язано відповідача
призначити ОСОБА_2 пенсію відповідно до
Закону України «Про державну службу» з
24.12.2012 року.

Не погоджуючись з таким рішенням суду
першої інстанції відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом норм матеріального
права, просив скасувати оскаржувану
постанову та ухвалити нову, якою в
задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

В судове засідання з'явилися позивач та
її представник, проти апеляційної
скарги заперечували та просили
відмовити в її задоволенні.

Представник відповідача до суду не
з'явився, хоча він був належним чином
повідомлений про дату, час та місце
судового засідання, колегія суддів
вважає за можливе розглянути справу у
його відсутності, відповідно до ч. 4 ст.
196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача,
представника позивача, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, постанова суду -
скасуванню з таких підстав.

Суд першої інстанції прийшов до
висновку про часткове задоволення
позовних вимог.

Колегія суддів не може погодитися з
вказаним висновком суду, виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
24.12.2012 року позивач звернулася до
відповідача із заявою про
перерахунок пенсії з пенсії за віком на
пенсію державного службовця, при цьому
зазначила, що до її стажу державної
служби не було зараховано період
роботи у Республіканському
обчислювальному центрі ЦСУ УРСР та у
Головному обчислювальному центрі
Держкомстату УРСР з 21.12.1976 року по
30.11.2000 року на посадах спеціаліста.

Листом від 26.12.2012 року № 1764/14
відповідачем було надано відповідь,
згідно якої стаж державної служби
позивача складає 6 років 5 місяців 9
днів, відтак, підстав для призначення
позивачу пенсії держслужбовця немає в
силу ст. 37 Закону України «Про державну
службу», відповідно до приписів якої
право на одержання пенсії державних
службовців мають, зокрема, жінки, які
досягли встановленого законодавством
пенсійного віку, за наявності
страхового стажу - не менше 10 років, та
які на час досягнення пенсійного віку
працювали на посадах державних
службовців.

Не погоджуючись з відмовою відповідача
здійснити перерахунок пенсії з пенсії
за віком на пенсію державного
службовця, позивач звернулася з
позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
позовні вимоги є обґрунтованими,
оскільки позивач досягла
встановленого законодавством
пенсійного віку і в період з 21.12.1976 року
по 25.10.1985 року та з 25.10.1985 року по 02.02.1998
року працювала на посадах економіста,
тобто має стаж роботи на посадах,
робота на яких зараховується до стажу
державної служби, більше 20 років,
відтак, відмова відповідача у
переведенні позивача на пенсію
згідно Закону України «Про державну
службу» є неправомірною.

Відповідач з вказаним висновком не
погодився, подав апеляційну скаргу,
мотивовану тим, що Національним
агентством з питань державної служби
позивачу було надано відповідь, згідно
якої роки роботи з 21.12.1976 року по 30.11.2000
року не можна віднести до державної
служби, разом з тим, судом зазначену
відповідь не було витребувано у
позивача, також не було зроблено
запитів до вказаного органу з метою
встановлення зазначених обставин. В
той же час, апелянт посилається на те,
що стаж державної служби позивача
складає 6 років 5 місяців 9 днів, відтак,
враховуючи приписи ст. 37 Закону України
«Про державну службу», позивач не має
права на призначення пенсії державного
службовця.

Надаючи правову оцінку висновкам суду
першої інстанції, доводам апеляційної
скарги, виходячи з наявних у справі
матеріалів, колегія суддів зазначає
наступне.

Обчислення стажу державної служби
здійснюється відповідно до Закону
України «Про державну службу», Порядку
обчислення стажу державної служби,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 03 травня 1994 року
№ 283 (далі - Порядок), та додатку до
нього.

Статтею 37 Закону України «Про
державну службу» встановлено, що на
одержання пенсії за віком
державного службовця мають право
чоловіки, які досягли
шестидесятидворічного віку, та жінки,
які досягли пенсійного віку,
встановленого статтею 26 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування", за
наявності страхового стажу,
необхідного для призначення пенсії
за віком у мінімальному розмірі,
передбаченого абзацом першим
частини першої статті 28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", у тому числі
стажу державної служби не менш як 10
років, та які на день досягнення
зазначеного віку працювали на посадах
державної служби, а також особи, які
мають не менше 20 років стажу державної
служби, до якого включається час роботи
(період), визначений пунктами 1 - 7 та 9 - 11
частини другої статті 35 цього Закону, -
незалежно від місця роботи на час
досягнення зазначеного віку.

Відповідно до пункту 2 Порядку до стажу
державної служби зараховується робота
(служба) на посадах керівних
працівників і спеціалістів державних
органів колишньої УРСР та інших
республік, а також колишнього СРСР
згідно з додатком, зокрема період
роботи на посадах керівних працівників
і спеціалістів у міністерствах і
відомствах УРСР (включаючи головні
управління, управління, що відповідно
до затвердженої Урядом структури
входили до центрального апарату цих
міністерств і відомств), в місцевих
органах державного управління
міністерств і відомств УРСР та інших
республік; у обчислювальних центрах та
машинолічильних станціях обласних,
Київського та Севастопольського
міських статистичних управлінь (посади
начальників центрів і станцій, їх
заступників, які відповідали за
виконання робіт з підготовки та
випуску статичної звітності, керівних
працівників і спеціалістів
підрозділів підготовки та випуску
статистичних матеріалів).

Можливості зарахування до стажу
державної служби періодів роботи осіб
за часів СРСР в інших обчислювальних
центрах та машинолічильних станціях
згаданим Порядком не передбачено.

З матеріалів справи, зокрема, копії
трудової книжки позивача, вбачається, а
також вірно встановлено судом першої
інстанції, що ОСОБА_2 у період з 21 грудня
1976 року по 01 листопада 1988 року
працювала на посадах економіста
відділу підготовки і випуску
статматеріалів з бюджету, економіста
та старшого економіста бюро підготовки
і випуску статматеріалів з
житлово-комунального господарства і
побутового обслуговування населення
Республіканського обчислювального
центру ЦСУ УРСР (з 25 жовтня 1985 року -
Республіканського обчислювального
центру колективного користування ЦСУ
УРСР), з 01 листопада 1988 року по 02 лютого
1998 року - на посаді економіста (3,2,1
категорії) і провідного економіста
відділу інформаційного забезпечення
соціальної статистики та з 02 лютого 1998
року по 31 грудня 1998 року - на посаді
провідного економіста відділу
інформаційного забезпечення
статистики умов життя населення
Головного обчислюваного центру
Мінстату УРСР (з 02 грудня 1997 року - ГОЦ
Держкомстату України), з 01 січня 1999 року
по 30 листопада 2000 року - на посаді
провідного економіста відділу
інформаційного забезпечення
соціальної статистики ДП Головний
міжрегіональний інформаційний центр
Держкомстату України.

Разом з тим, згідно копії довідки
Головного управління регіональної
статистики Державної служби України
від 10 грудня 2012 року № 17-10/64, на дату
звільнення з головного
міжрегіонального управління
статистики у місті Києві, вислуга років
у державній службі ОСОБА_2 становить 6
років 5 місяців та 9 днів.

Відповідно до Положення про
Республіканський обчислювальний центр
Центрального статистичного Управління
Української PCP, затвердженого наказом
ЦСУ Української PCP від 07 серпня 1967 року
№ 488, вказаний обчислювальний центр до
структури ЦСУ УРСР не входив, а був лише
у його підпорядкуванні та діяв на
господарському розрахунку.

Відповідно до наказу Держкомстату УРСР
від 29 грудня 1987 року № 134 на базі
Республіканського обчислювального
центру колективного користування був
створений Головний обчислювальний
центр Державного комітету УРСР по
статистиці.

Згідно зі структурою центрального
апарату Державного комітету УРСР по
статистиці, затвердженою постановою
Ради Міністрів УРСР від 25 грудня 1987
року № 424 «Про перебудову діяльності й
організаційної структури Державного
комітету УРСР по статистиці», Головний
обчислювальний центр діяв при
Державному комітеті УРСР по
статистиці, а не входив до структури
комітету.

ГОЦ у свою чергу реорганізовано в ГОЦ
Міністерства статистики УРСР (1993 рік),
Державного комітету статистики
України (1997 рік). На базі ГОЦ
Держкомстату України, що ліквідовано,
утворено ДП Головний міжрегіональний
інформаційний центр Держкомстату
України (1998 рік).

Зазначені організації відповідно до їх
положень, статутів були самостійними
державними підприємствами, які
здійснювали свою діяльність на
принципах господарського розрахунку.

Основними завданнями ГОЦ Міністерства
статистики України, згідно з його
Статутом, затвердженим наказом
Мінстату України від 09 листопада 1993
року № 243, були збір, узагальнення та
розробка статистичної інформації,
застосування сучасної технології
обробки інформації, впровадження нових
технічних і програмних засобів,
операційних систем банків і баз даних,
виконання інформаційно-обчислювальних
робіт і послуг для підприємств,
організацій, установ та інших суб'єктів
підприємницької діяльності.

Враховуючи викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що вказані періоди
роботи у Республіканському
обчислювальному центрі ЦСУ УРСР
(Республіканському обчислювальному
центрі колективного користування ЦСУ
УРСР) та Головному обчислювальному
центрі Держкомстату УРСР (ГОЦ Мінстату
УРСР, ДП Головний міжрегіональний
інформаційний центр Держкомстату
України) не можуть бути зараховані до
стажу державної служби.

Вказане підтверджується також
відповіддю Національного агентства з
питань Державної служби України у
відповідь на запит суду апеляційної
інстанції щодо можливості зарахування
вищезазначених періодів роботи
позивача у вказаних установах до стажу
державної служби.

За таких обставин, враховуючи що
матеріалами справи підтверджується
вислуга років позивача у державній
службі 6 років 5 місяців 9 днів, в той час
як в силу положень ст. 37 Закону України
«Про державну службу» право на
одержання пенсії державних службовців
мають, зокрема, жінки, які досягли
встановленого законодавством
пенсійного віку, за наявності
страхового стажу - не менше 10 років, та
які на час досягнення пенсійного віку
працювали на посадах державних
службовців, при цьому зважаючи на те, що
наведені періоди роботи у
Республіканському обчислювальному
центрі ЦСУ УРСР та Головному
обчислювальному центрі Держкомстату
УРСР не можуть бути зараховані до стажу
державної служби, колегія вважає
помилковим висновок суду першої
інстанції, що позивач має стаж роботи
на посадах, робота на яких
зараховується до стажу державної
служби, більше 20 років, оскільки даний
висновок не відповідає обставинам
справи, відтак, на думку колегії,
підстави для задоволення позову
відсутні.

Враховуючи викладене, оцінивши докази,
які є у справі за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні, та
враховуючи всі наведені обставини,
колегія суддів вважає, що висновки суду
першої інстанції не відповідають
обставинам справи і спростовуються
наявними в матеріалах доказами, а також
доводами апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 КАС України
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є зокрема:
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи;
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд першої
інстанції вважає встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання, а так
само розгляд і вирішення справи
неповноважним судом; участь в
ухваленні постанови судді, якому було
заявлено відвід на підставі обставин,
які викликали сумнів у неупередженості
судді, і заяву про його відвід визнано
судом апеляційної інстанції
обґрунтованою; ухвалення чи підписання
постанови не тим суддею, який розглянув
справу.

Оскільки висновки суду першої
інстанції не відповідають обставинам
справи, то колегія суддів апеляційної
інстанції вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню, а постанова
скасуванню.

Керуючись ст.ст. 198, 202, 205, 207, 212, 254, 267 КАС
України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Управління
пенсійного фонду України в
Голосіївському районі міста Києва на
постанову Голосіївського районного
суду міста Києва від 26 лютого 2013 року за
позовом ОСОБА_2 до Управління
пенсійного фонду України в
Голосіївському районі міста Києва про
визнання відмови щодо призначення
пенсії державного службовця
неправомірною та зобов'язання
здійснити перерахунок пенсії -
задовольнити.

Постанову Голосіївського районного
суду міста Києва від 26 лютого 2013 року -
скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2
відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
складання постанови в повному обсязі
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.А. Губська

Суддя
А.Б. Парінов

Суддя
О.О. Беспалов

Повний текст постанови складено 27
січня 2014 року.

Головуючий суддя

Губська О.А.

Судді:

Парінов А.Б.

Беспалов О.О.