Справа № 1570/4236/12
Суддя: Вербицька О.В.
Дата ухвалення: 2014-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2014 року
м. Київ К/800/13030/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії
суддів:Суддя-доповідач:Вербицька
О.В.Судді: Маринчак Н.Є. Муравйов
О.В.розглянувши у попередньому
судовому засіданні

касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Приморському районі м.
Одеси Одеської області Державної
податкової служби

на постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 22.01.2013 р.

у справі № 1570/4236/2012

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Інтех ЛТД»

до Державної податкової інспекції у
Приморському районі м. Одеси Одеської
області Державної податкової служби

про скасування рішень,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Інтех ЛТД» (далі -
позивач, ТОВ «Інтех ЛТД») звернулось до
суду з позовом до Державної податкової
інспекції у Приморському районі м.
Одеси Одеської області Державної
податкової служби (далі - відповідач,
ДПІ у Приморському районі м. Одеси) про
скасування рішень.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 04.09.2012 р. у
задоволенні позову відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 22.01.2013 р.
постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 04.09.2012 р.
скасовано. Прийнято нову постанову,
якою позов задоволено частково.
Скасовано податкові
повідомлення-рішення ДПІ у
Приморському районі м. Одеси від 03
травня 2012 року № та №. В
іншій частині позовних вимог
відмовлено.

У касаційній скарзі ДПІ у Приморському
районі м. Одеси, посилаючись на
порушення судами першої та апеляційної
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати постанову Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 22.01.2013 р. і ухвалити нове рішення,
яким у задоволенні позову відмовити.

У письмовому запереченні на касаційну
скаргу ТОВ «Інтех ЛТД», посилаючись на
те, що касаційна скарга є
необґрунтованою, просить залишити її
без задоволення, а постанову Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 22.01.2013 р. - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судом апеляційної
інстанції норм матеріального та
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі, колегія суддів,
враховуючи межі касаційної скарги,
дійшла висновку про наступне.

ДПІ у Приморському районі м. Одеси
проведено документальну невиїзну
перевірку ТОВ «Інтех ЛТД» з питання
підтвердження взаємовідносин з ТОВ
«Тала Груп» та ТОВ «Юкмас», за
результатами якої складено акт від
17.04.2012 р. № 1005/22-5/35616261.

В акті перевірки зазначено порушення
позивачем п.138.2 ст.138, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139,
ст.198 ПК України, а саме не підтверджено
витрати на придбання товару від
постачальників ТОВ «Тала Груп» та ТОВ
«Юкмас» за період травень - листопад 2011
року та безпідставно включено до
складу валових витрат суми витрат на
загальну суму 577 005 грн., а також
неправомірно включено до складу
податкового кредиту суму ПДВ у розмірі
219310 грн.

На підставі акта перевірки податковим
органом прийняті податкові
повідомлення-рішення від 03.05.2012 року №
, яким позивачу збільшено
податкове зобов'язання з податку на
додану вартість у загальному розмірі 267
029 грн., та від 03.05.2012 року № , яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на прибуток у
загальному розмірі 116 832,25 грн.

Суд апеляційної інстанції визнав
необґрунтованими такі висновки
податкового органу, з чим погоджується
суд касаційної інстанції, з огляду на
наступне.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 Податкового
кодексу України (далі - ПК України)
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визначаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом ІІ
цього Кодексу.

Пунктом 139.1 ст. 139 ПК України
встановлено, що не включаються до
складу витрат витрати не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПК України
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається: дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 ст. 198 ПК України
встановлено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу).

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивачем ТОВ «Інтех
ЛТД» (покупець) та ТОВ «Тала Груп»
(продавець) укладено договір
купівлі-продажу від 04.05.2011 року № 239,
предметом якого є те, що продавець
зобов'язується передати у власність
покупцю комп'ютерну техніку та
комплектуючі (надалі товар), а покупець
прийняти та оплатити товар в порядку та
на умовах даного договору.

Відповідно до п. 1.2. договору перелік,
технічні характеристики та вид товару
відображаються у специфікаціях
(додатках до договору), які є
невід'ємною частиною договору.

Специфікаціями, які є додатками № 1-5 до
договору купівлі-продажу від 04.05.2011
року № 239 визначений перелік товару,
який придбавався позивачем на підставі
вищевказаного договору
купівлі-продажу.

За результатами господарської
операції позивачу були виписані та
видані Товариством з обмеженою
відповідальністю «Тала Груп»
податкові накладні № 19 від 04.05.2011 року
на суму 43930,20 грн. з яких ПДВ 7321,70 грн., № 4
від 01.06.2011 року на суму 126699,48 грн. з них
ПДВ 21116,58 грн., № 3 від 01.07.2011 року на суму
108284,46 грн. з них ПДВ 18047,41 грн., № 8 від
01.08.2011 року на суму 179413,86 грн. з них ПДВ
29902,31 грн., № 24 від 01.09.2011 року на суму
234077,70 грн. з них ПДВ 39012,95 грн. (Т.1 а.с.64-82),
які внесені позивачем до реєстру
виданих податкових накладних за період
з травня по листопад 2011 року.

Також контрагентом позивача ТОВ «Тала
Груп» на підставі специфікацій були
виписані рахунки -фактури № 425 від
04.05.2011 року, № 549 від 01.06.2011 року, № 650 від
01.07.2011 року, № 675 від 01.08.2011 року, № 968 від
01.09.2011 року.

З банківських виписок ПАТ «Перший
український міжнародний банк»
вбачається, що ТОВ «Інтех ЛТД» на
рахунок ТОВ «Тала Груп» були
перераховані грошові кошти за
придбаний товар.

Також між позивачем - ТОВ «Інтех ЛТД»
(покупець) та ТОВ «Юкмас» (продавець)
був укладений договір купівлі-продажу
№ 011011 від 01.10.2011 року, предметом якого є
те, що продавець зобов'язується
передати у власність покупцю
комп'ютерну техніку та комплектуючі
(далі товар), а покупець прийняти та
оплатити товар в порядку та на умовах
вказаного договору.

Відповідно до п. 1.2. договору перелік,
технічні характеристики та вид товару
відображаються в специфікаціях
(додатках до договору), які є
невід'ємною частиною договору.

За результатами господарської
операції ТОВ «Юкмас» були виписані
позивачу та видані податкові накладні
№ 18 від 03.10.2011 року на суму 227577,24 грн. з
них ПДВ 37929,54 грн., № 161 від 12.10.2011 року на
суму 93734,64 грн. з них ПДВ 15622,44 грн., № 13
від 01.11.2011 року на суму 302139,25 грн. з них
ПДВ 50356,54 грн.

Також ТОВ «Юкмас» на підставі
специфікацій були виписані рахунки
-фактури № 011011 від 03.10.2011 року, № 121011/5
від 12.10.2011 року, № 011111/15 від 01.11.2011 року,
згідно з якими позивач повинен
здійснити оплату товару.

З банківських виписок ПАТ «Перший
український міжнародний банк»
вбачається, що ТОВ «Інтех ЛТД» на
рахунок ТОВ «Юкмас» були перераховані
грошові кошти за придбаний товар.

Крім того, судами встановлено, що
перевезення придбаного товару від ТОВ
«Тала Груп» та ТОВ «Юкмас» виконувало
ТОВ «Одеса-Краз» на підставі договору
на перевезення вантажів від 22.04.2011 року
№ 220411/1, згідно якого замовник (ТОВ
«Інтех ЛТД») доручає і надає до
перевезення вантажі, а перевізник (ТОВ
«Одеса - Краз») зобов'язується
здійснювати їх перевезення
автомобільним транспортом у
міжміському сполученні на території
України.

При цьому ТОВ «Одеса-Краз» надавало ТОВ
«Інтех ЛТД» акти виконаних робіт від
31.05.2011 року, від 30.06.2011 року, від 29.07.2011
року, від 31.08.2011 року, від 30.09.2011 року, від
31.10.2011 року, від 30.11.2011 року, а також
рахунки на оплату перевезення, які були
сплачені ТОВ «Інтех ЛТД», про що
свідчать виписки ПАТ «Перший
український міжнародний банк».

З огляду на викладене, суд апеляційної
інстанції дійшов правильного висновку,
що суми ПДВ, зазначені у податкових
накладних, виданих позивачу його
контрагентами ТОВ «Тала Груп» та ТОВ
«Юкмас» обгрунтовано віднесені
позивачем до складу податкового
кредиту за травень-листопад 2011 року, а
також витрати на придбання товару,
підтверджені первинними документами,
позивачем обгрунтовано включено до
складу валових витрати за вищевказаний
період.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що саме за вищевказаних
обставин справи, суд апеляційної
інстанції вірно застосував норми
матеріального права, отже, прийняті
податковим органом спірні податкові
повідомлення-рішення є неправомірними.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що в межах касаційної
скарги порушень судом апеляційної
інстанції норм матеріального та
процесуального права при вирішенні
цієї справи не допущено, правова оцінка
обставин у справі дана вірно.

За таких обставин, касаційна скарга
відповідача підлягає відхиленню, а
постанова Одеського апеляційного
адміністративного суду від 22.01.2013 р.
залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 210, 214 - 215, 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

У Х В А Л И В:

1.Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Приморському
районі м. Одеси Одеської області
Державної податкової служби відхилити.

2.Постанову Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 22.01.2013 р. залишити без змін.

3.Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, у строк та у порядку,
визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя-доповідач
О.В. Вербицька

Судді
Н.Є.
Маринчак

О.В. Муравйов