Справа № 2а-7931/10/1370
Суддя: Багрій В.М.
Дата ухвалення: 2014-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2014 року
Справа №
11540/11

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Багрія В.М.,

суддів
Кухтея Р.В., Старунського Д.М.,

з участю секретаря судового засідання
Ратушної М.І.,

представника позивача
Хоп’яка В.З.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з великими
платниками податків в м. Львові на
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 22.02.2011 року
в справі за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю «Львівська
ізоляторна компанія» до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з великими
платниками податків в м. Львові про
визнання нечинним податкового
повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И
В :

У вересні 2010 року ТзОВ «Львівська
ізоляторна компанія» звернулася до
суду з позовом до ДПІ в м. Львові
(правонаступник - Спеціалізована
державна податкова інспекція по роботі
з великими платниками податків в м.
Львові) про визнання нечинним
податкового повідомлення рішення №
/0/16126 від 20.08.2010 року, посилаючись
на його невідповідність нормам чинного
законодавства.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 22.02.2011 року
позов задоволено. Визнано нечинним
податкове повідомлення-рішення ДПІ в
м. Львові № /0/16126 від 20.08.2010 року.

Постанову суду першої інстанції
оскаржила Спеціалізована державна
податкова інспекція по роботі з
великими платниками податків в м.
Львові, яка в апеляційній скарзі
просить її скасувати та прийняти нове
рішення про відмову позивачу в
задоволенні позову.

Апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що
суд першої інстанції, порушивши норми
матеріального права, не взяв до уваги
правомірності прийняття оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення, яке
ґрунтується на тому, що позивач
безпідставно завищив суму бюджетного
відшкодування ПДВ за квітень 2010 року на
15392,50 грн. Дана обставина знайшла своє
підтвердження доказами в справі.

Вислухавши суддю-доповідача,
представника позивача, який просить
апеляційну скаргу відхилити, а
постанову суду першої інстанції
залишити без змін, дослідивши
обставини справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку про те, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з таких
підстав.

В справі встановлено, що ДПІ в м. Львові
провела позапланову виїзну перевірку
ТзОВ «Львівська ізоляторна компанія» з
питань достовірності нарахування
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість на розрахунковий
рахунок підприємства за квітень 2010
року, яка виникла за рахунок від'ємного
значення з ПДВ, яке декларувалося у
березні 2010 року.

Як видно з акту цієї перевірки № 607/23-4/
30823262 від 6.08.2010 року, позивач порушив
вимоги пп. 7.2.6 п. 7.2, пп.7.4.1, пп7.4.5 п. 7.4,
пп.7.5.1 п. 7.5 ст. 7 чинного на час спірних
правовідносин Закону України «Про
податок на додану вартість», що
призвело до завищення суми ПДВ, що
підлягає бюджетному відшкодуванню за
квітень 2010 року на 15392,50 грн.
Податковий орган вважав, що позивач
безпідставно відніс у березні 2010 року
до податкового кредиту суми ПДВ,
сплачені у попередніх податкових
періодах.

На підставі акту перевірки № 607/23-4/ 30823262
від 6.08.2010 року ДПІ в м. Львові прийняла
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення № /0/16126 від
20.08.2010 року, яким зменшено позивачу суму
ПДВ, що підлягає бюджетному
відшкодуванню за квітень 2010 року на
15392,50 грн.

Задовольняючи позовні вимоги позивача,
суд першої інстанції виходив з того, що
висновок податкового органу щодо
завищення суми бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість у квітні 2010 року суперечить
вимогам чинного законодавства.

З такими висновками суду погоджується
колегія суддів суду апеляційної
інстанції.

Відповідно до п.1.8 ст.1 тут і далі
чинного на час спірних правовідносин
Закону України «Про податок на додану
вартість» бюджетне відшкодування -
сума, що підлягає поверненню платнику
податку з бюджету у зв'язку з надмірною
сплатою податку у випадках, визначених
цим Законом.

Згідно з пп.7.7.1 п. 7.7 ст. 7 цього ж Закону
сума податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
податкового періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
податкового періоду.

При позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1
цього пункту, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені законом для відповідного
податкового періоду.

При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1
цього пункту, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
цього податку, що виник за попередні
податкові періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до закону), а при його
відсутності - зараховується до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Відповідно до пп.7.7.2 п. 7.7 ст. 7 цього ж
Закону якщо у наступному податковому
періоді сума, розрахована згідно з
підпунктом 7.7.1 цього пункту, має
від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів (послуг)
у попередніх податкових періодах
постачальникам таких товарів (послуг);

б) залишок від'ємного значення після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту кожного
наступного податкового періоду лише в
частині суми податку фактично
сплаченої отримувачем постачальникам
товарів (послуг) та при імпорті і
включається до розрахунку бюджетного
відшкодування наступного звітного
періоду.

Тому суд першої інстанції правильно
вважав, що для виникнення у платника
податку права на бюджетне
відшкодування ПДВ необхідними є
наявність від'ємного значення сум
податку та можливість бюджетного
відшкодування такого від'ємного
значення, яке дорівнює сумі податку,
фактично сплаченого отримувачем
товарів (послуг) у попередньому
податковому періоді постачальникам
таких товарів (послуг).

Згідно з пп. 75.1 п. 7.5 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість» датою
виникнення права платника податку на
податковий кредит вважається дата
здійснення першої з подій:

або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків;

або дата отримання податкової
накладної, що засвідчує факт придбання
платником податку товарів (робіт,
послуг).

Отже, право на податковий кредит
виникає у платника податку тільки
після одержання податкової накладної
як єдиного документу первинного
податкового обліку, який засвідчує
суму ПДВ, яку можна відобразити у
податкових деклараціях з цього виду
податків.

Зі справи видно, що позивач отримав
податкові накладні по господарських
операціях з придбання товарів на суму
15392,50 грн. у березні 2010 року, тому
включив суми ПДВ до податкового
кредиту березня 2010 року та визначив
суму бюджетного відшкодування ПДВ у
квітні 2010 року.

За пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість» не
підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
підпунктом документами, платник
податку несе відповідальність у
вигляді фінансових санкцій,
установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами.

Оскільки ТзОВ «Львівська ізоляторна
компанія» суму податкового кредиту та
бюджетного відшкодування ПДВ 15392,50 грн.
підтвердила документами,
передбаченими законом, підстави для
зменшення відшкодування ПДВ в
зазначеній сумі у податкового органу
були відсутні.

Суд першої інстанції повно встановив
обставини справи, дав належну оцінку
доказів, правильно застосував норми
матеріального та процесуального права
та обґрунтовано задовольнив позов.

Доводи апеляційної скарги щодо
правомірності оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення
відповідача, в силу наведеного,
підставою для її задоволення бути не
можуть.

Керуючись ст. ст. 160 ч.3, 195, 196, 200, 205, 206, 254
КАС України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
в м. Львові залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 22.02.2011 року
в справі № 2а-7931/10/1370 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:
В.М. Багрій

Судді :
Р.В. Кухтей

Д.М. Старунський