Справа № 823/3307/13-а
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2014-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 823/3307/13-а
Головуючий у 1-й інстанції: Чубар Т.М.
Суддя-доповідач: Саприкіна
У Х В А Л А

Іменем України

31 січня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

Головуючого судді:
Саприкіної І.В.,

суддів:
Безименної Н.В., Ісаєнко Ю.А.,

розглянувши в письмову провадженні
апеляційну скаргу відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань в м. Черкаси Черкаської
області на постанову Черкаського
окружного адміністративного суду від
25.11.2013 року у справі за позовом
Управління Пенсійного фонду в м.
Черкасах Черкаської області до
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань в м. Черкаси Черкаської
області про визнання дій
неправомірними та стягнення
заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А :

УПФ в м. Черкасах Черкаської
області звернулися до Черкаського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань в м. Черкаси Черкаської
області про визнання дій
неправомірними щодо відмови від
прийняття до відшкодування сум
виплаченої пенсії та стягнення
заборгованості у розмірі 3 637,77 грн.

Постановою Черкаського окружного
адміністративного суду від 25.11.2013 року
позов задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим
рішенням, Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань в м. Черкаси Черкаської
області подали апеляційну скаргу, в
якій просять скасувати незаконну, на їх
думку, постанову суду першої інстанції
та постановити нову, якою відмовити в
позові. В своїй апеляційній скарзі
апелянт посилається на незаконність,
необґрунтованість та необ'єктивність
рішення суду, неповне з'ясування всіх
обставин, що мають значення для
вирішення справи, порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
що є підставою для скасування судового
рішення.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
знаходить, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачем у липні, серпні, та вересні 2013
року були понесені витрати з виплати та
доставки пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10 в загальному розмірі 3 637, 77 грн.,
що підтверджується актами щомісячної
звірки особових справ пенсіонерів, а
також списками осіб, які не прийняті до
заліку на відшкодування витрат,
понесених при виплаті пенсії, за
відповідний період.

Проте відповідачем при проведенні
щомісячної звірки витрат по особових
справах потерпілих, не прийнято до
відшкодування виплачені позивачем
пенсії по інвалідності в сумі 3 637, 77
грн., що підтверджується таблицями
розбіжностей за липень, серпень,
вересень 2013 року.

Відповідно до статті 4 Основ
законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування (далі - Основи)
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності, є одним із видів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Згідно з пунктом 4 статті 25
Основ за цим видом страхуванням
надаються, зокрема, наступні види
соціальних послуг та матеріального
забезпечення: відшкодування збитків,
заподіяних працівникові каліцтвом чи
іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним
з виконанням ним своїх трудових
обов'язків; пенсія по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; пенсія у зв'язку із
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання.

В силу статті 6 Основ, статті 6
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" №1105-XIV від 23 вересня 1999
року (далі - Закон №1105-XIV) страховиками є
цільові страхові фонди, зокрема з
пенсійного страхування та страхування
від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань, а саме -
Пенсійний фонд України та Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України.

Згідно з частиною четвертою
статті 26 Основ якщо після призначення
застрахованій особі матеріальної
допомоги чи надання соціальних послуг
між страховиками виник спір щодо
понесених витрат, виплата здійснюється
страховиком, до якого звернулася
застрахована особа. При цьому
неналежний страховик має право
звернутися до належного страховика
щодо відшкодування понесених ним
витрат.

Аналогічне правило
закріплено пунктом 5 частини першої
статті 24 Закону №1105-XIV.

Пенсійне забезпечення
громадян України відповідно до статті
10 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» здійснюється органами
Пенсійного фонду України, при цьому
стаття 81 вказаного Закону передбачає,
що призначення та виплата пенсій, в
тому числі пенсій по інвалідності
внаслідок трудового каліцтва або
професійного захворювання,
здійснюється органами Пенсійного
фонду України.

З набранням чинності Законом
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»
обов'язок щодо відшкодування шкоди,
заподіяної працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я або в разі
його смерті при настанні страхового
випадку, зокрема, виплати йому або
особам, які перебувають на його
утриманні пенсій по інвалідності у
зв'язку із втратою годувальника,
покладено на Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань.

Перелік соціальних послуг та виплат,
які здійснюються та відшкодовуються
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України,
передбачений статтею 21 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23.09.1999 року №1105-XIV
(далі Закон №1105-XIV).

Відповідно до цієї статті Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України зобов'язаний у
встановленому законом порядку
своєчасно та в повному обсязі
відшкодовувати шкоду, заподіяну
працівникові внаслідок ушкодження
здоров'я, в тому числі пенсії по
інвалідності від трудового каліцтва
або професійного захворювання та
пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання, у разі
настання страхового випадку.

Частиною 16 вищезгаданого Закону
передбачено, що виплата пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання провадиться
потерпілому відповідно до
законодавства про пенсійне
забезпечення.

Згідно ч. 3 ст. 30 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», пенсія по інвалідності
від нещасного випадку на виробництві
та професійного захворювання
призначається відповідно до Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності».

Порядком відшкодування Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку з із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, затвердженого
постановою правління Пенсійного фонду
України, правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України від 04.03.2003 N 5-4/4,
визначено механізм відшкодування на
централізованому рівні Фондом
соціального страхування Пенсійному
фонду України витрат, пов'язаних з
виплатою пенсій по інвалідності., у
тому числі особам, право яких на
отримання відшкодування шкоди раніше
було встановлено згідно із
законодавством СРСР або
законодавством України.

Відповідно до п. 4 Порядку
відшкодуванню підлягають суми, що
виплачуються відповідно до Законів
України «Про пенсійне забезпечення»,
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» та інших
нормативно-правових актів, а саме: сума
основного розміру пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; щомісячна цільова
грошова допомога на прожиття, якщо така
надавалася пенсіонеру, який одержував
вищезазначену пенсію; допомога на
поховання сім'ї померлого або особі,
яка здійснила поховання особи, яка
отримувала вищезазначену пенсію; сума
витрат Пенсійного фонду з виплати і
доставки вищезазначених пенсій.

Пунктом 5 Порядку передбачено, що
органи Пенсійного фонду щомісяця, до 10
числа місяця, наступного за звітним,
разом з відділеннями виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України складають акт
щомісячної звірки за особовими
справами потерпілих, яким виплачено
пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, у якому визначають
загальну суму витрат, що підлягають
відшкодуванню.

На підставі акту узгоджується довідка
про відшкодування Головним
управлінням Пенсійного фонду та
управлінням виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування, згідно якої
на централізованому рівні до 25 числа
місяця, наступного за звітним, Фонд
соціального страхування перераховує
відповідні кошти Пенсійному фонду
України.( п. 7 Порядку)

13 березня 1992 року між
державами-учасницями Співдружності
Незалежних Держав (в тому числі
Російською Федерацією і Україною)
підписано Угоду про гарантії прав
громадян у сфері пенсійного
забезпечення, в преамбулі якої
визначено, що держави-учасниці
Співдружності мають зобов'язання щодо
непрацездатних осіб, які отримали
право на пенсійне забезпечення на
їхній території або на території інших
республік за період їх входження до
складу СРСР і реалізують це право на
території держав-учасниць Угоди.

Відповідно до умов Угоди
пенсійне забезпечення громадян
держав-учасниць даної Угоди та членів
їх сімей здійснюється за
законодавством держави, на території
якої вони проживають (стаття 1); всі
витрати, пов'язані із здійсненням
пенсійного забезпечення за цією
Угодою, несе держава, що надає
забезпечення (стаття 3); призначення
пенсій громадянам держав-учасниць
Угоди проводиться за місцем
проживання; для встановлення права на
пенсію, в тому числі пенсію на
пільгових умовах і за вислугу років,
громадянам держав-учасниць Угоди
враховується трудовий стаж, набутий на
території будь-якої з цих держав, а
також на території колишнього СРСР за
час до набуття чинності цією Угодою
(стаття 6); при переселенні пенсіонера в
межах держав-учасниць Угоди виплата
пенсії за попереднім місцем проживання
припиняється, якщо пенсія того ж виду
передбачена законодавством держави за
новим місцем проживання пенсіонера
(стаття 7).

Таким чином, колегія суддів
приходить до аналогічного з судом
першої інстанції висновку, що витрати,
понесені органами Пенсійного фонду
України у зв'язку із виплатою та
доставкою пенсій по інвалідності від
трудового каліцтва (у тому числі й
пенсій особам, які стали інвалідами від
нещасного випадку на виробництві на
території колишніх республік СРСР),
підлягають відшкодуванню за рахунок
Фонду як належного страховика від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання.

Аналогічна правова позиція
викладена у постановах Верховного Суду
України від 20 березня 2007 року № 21-1087во06,
від 12 червня 2012 року № 2І-165а12 та 21
травня 2013 року №21-129а13.

Згідно вимог ч. 2 статті 161 Кодексу
адміністративного судочинства
України, при виборі правової норми, що
підлягає застосуванню до спірних
правовідносин, суд зобов'язаний
враховувати висновки Верховного Суду
України, викладені у рішеннях,
прийнятих за результатами розгляду
заяв про перегляд судового рішення з
підстав, передбаченої п. 1 ч. 1 статті 237
цього Кодексу.

Статтею 244-2 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що рішення Верховного Суду
України, прийняте за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення'з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначені норми права, та для Ісіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що
позивач має право на відшкодування
витрат пов'язаних з виплатою пенсії по
інвалідності в наслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання за рахунок
Фонду як належного страховика від
нещасного випадку .

Також колегія суддів погоджується з
висновком суду першої Інстанції, що
ОСОБА_2 має право на отримання пенсії по
інвалідності від трудового каліцтва,
оскільки за матеріалів справи
вбачається, що акт, про нещасний
випадок, пов'язаний з виробництвом,
форми Н-1 від 25.06.1970 року є чинним та
нещасний випадок який стався з ОСОБА_2
визнаний пов'язаним з виробництвом.

Крім того, колегія суддів не
погоджується з доводами апелянта, що
травма, отримана ОСОБА_9 під час
навчання в Іркутському авіаційному
технічному училищі, не являється
страховим випадком. При цьому,
апеляційна інстанція зауважує, що
роз'яснення, на які посилається
відповідач носять рекомендаційний
характер, а, отже, не є обов'язковими для
застосування.

Відповідно до частини 1 статті 200 КАС
України суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Проаналізувавши матеріали справи,
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку, що судом першої
інстанції правильно встановлені
обставини справи, судове рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права.
А тому, апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, а постанову
суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.195, 197, 200, 205, 206 КАС
України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Черкаси
Черкаської області - залишити без
задоволення.

Постанову Черкаського окружного
адміністративного суду від 25.11.2013 року -
без змін

Узвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя
Саприкіна І.В.

Судді:
Безименна Н.В.

Ісаєнко Ю.А.