Справа № 2а-3621/08/0770
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2014-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" січня 2014 р. м. Київ
К/9991/65427/12

Вищий адміністративний суд України у
складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С.
(суддя-доповідач),суддівМаслія В. І.,
Черпіцької Л. Т.,розглянувши в порядку
письмового провадження касаційну
скаргу Ужгородського професійного
машинобудівного ліцею на постанову
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 09
квітня 2010 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 02 жовтня 2012 року у справі за позовом
Контрольно-ревізійного управління в
Закарпатській області до
Ужгородського професійного
машинобудівного ліцею про зобов'язання
виконати вимогу,

встановив:

Контрольно-ревізійне управління в
Закарпатській області звернулась до
Ужгородського професійного
машинобудівного ліцею з позовом про
зобов'язання виконати вимогу № 07-03/3864
від 25 червня 2008 року в частині
відшкодування коштів в сумі 78 797 грн. 83
коп.

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 09 квітня 2010
року, залишеною без змін ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 02 жовтня 2012
року, позов задоволено.

Не погоджуючись з рішеннями судів,
відповідач звернувся з касаційною
скаргою, в якій просив їх скасувати, а
справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши
відповідно до статті 220 КАС України в
межах касаційної скарги їх доводи, а
також матеріали справи, колегія суддів
вважає, що скарга підлягає задоволенню
частково.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що відповідачем проведено
ревізію фінансово-господарської
діяльності позивача за період з 01 січня
2006 року по 01 квітня 2008 року. Ревізією
встановлено порушення вимог чинного
законодавства.

На підставі результатів ревізії
складено вимогу № 07-03/3864 від 25 червня 2008
року.

Пунктом 2 вимоги позивача зобов'язано
забезпечити відшкодування проведених
з порушеннях вимог законодавства
виплат.

В зв'язку з невиконанням цієї вимоги,
КРУ звернулося до адміністративного
суду.

Суд першої інстанції дійшов висновку, з
яким погодився суд апеляційної
інстанції, щодо обґрунтованості
позову.

Колегія суддів не погоджується з
висновками судів.

Відповідно до частин 1, 2 статті 2 Закону
України «Про державну
контрольно-ревізійну службу» (в
редакції на час ухвалення судового
рішення) головним завданням державної
контрольно-ревізійної служби є
здійснення державного фінансового
контролю за використанням і
збереженням державних фінансових
ресурсів, необоротних та інших активів,
правильністю визначення потреби в
бюджетних коштах та взяття зобов'язань,
ефективним використанням коштів і
майна, станом і достовірністю
бухгалтерського обліку і фінансової
звітності в міністерствах та інших
органах виконавчої влади, в державних
фондах, у бюджетних установах і у
суб'єктів господарювання державного
сектору економіки, а також на
підприємствах і в організаціях, які
отримують (отримували в періоді, який
перевіряється) кошти з бюджетів усіх
рівнів та державних фондів або
використовують (використовували у
періоді, який перевіряється) державне
чи комунальне майно (далі -
підконтрольні установи), виконанням
місцевих бюджетів, розроблення
пропозицій щодо усунення виявлених
недоліків і порушень та запобігання їм
у подальшому.

Державний фінансовий контроль
реалізується державною
контрольно-ревізійною службою через
проведення державного фінансового
аудита, перевірки державних закупівель
та інспектування.

Пунктом 10 частини 1 статті 10 Закону
Головному контрольно-ревізійному
управлінню України,
контрольно-ревізійним управлінням в
Республіці Крим, областях, містах Києві
і Севастополі, контрольно-ревізійним
підрозділам (відділам, групам) у
районах, містах і районах у містах
надається право звертатися до суду в
інтересах держави, якщо підконтрольною
установою не забезпечено виконання
вимог щодо усунення виявлених ревізією
порушень законодавства з питань
збереження і використання активів.

Відповідно до частини 5 статті 2 Закону
України Закону України «Про державну
контрольно-ревізійну службу в Україні»
порядок проведення державною
контрольно-ревізійною службою
державного фінансового аудиту та
інспектування встановлюється
Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 35 Порядку проведення
інспектування державною
контрольно-ревізійною службою,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 20 квітня 2006 року
№ 550, визначено, що виявлені допущені
об'єктом контролю порушення
законодавства, контроль за дотриманням
якого віднесено до компетенції служби,
фіксуються в констатуючій частині акта
ревізії з обов'язковим посиланням на
норми законів чи інших
нормативно-правових актів, які
порушено, та зазначенням винних у їх
допущенні осіб.

Відповідно до п. 46 Порядку якщо вжитими
в період ревізії заходами не
забезпечено повне усунення виявлених
порушень, органом служби у строк не
пізніше ніж 10 робочих днів після
реєстрації акта ревізії, а у разі
надходження заперечень (зауважень) до
нього - не пізніше ніж 3
робочих дні після надіслання висновків
на такі заперечення (зауваження)
надсилається об'єкту контролю письмова
вимога щодо усунення виявлених
ревізією порушень законодавства із
зазначенням строку зворотного
інформування.

Згідно із п. 49 Порядку у разі коли діями
чи бездіяльністю працівників об'єкта
контролю державі або підконтрольній
установі заподіяна матеріальна шкода,
орган служби ставить вимоги перед
керівником об'єкта контролю та органом
його управління щодо пред'явлення
цивільних позовів до винних осіб.

Крім того, пунктом 50 Порядку
встановлено, що за результатами
проведеної ревізії у межах наданих
прав органи служби вживають заходів
для забезпечення: притягнення до
адміністративної, дисциплінарної та
матеріальної відповідальності винних
у допущенні порушень працівників
об'єктів контролю; звернення до суду в
інтересах держави щодо усунення
виявлених ревізією порушень
законодавства з питань збереження і
використання активів, а також
стягнення у дохід держави коштів,
одержаних за незаконними договорами,
без встановлених законом підстав або з
порушенням вимог законодавства;
застосування заходів впливу за
порушення бюджетного законодавства.

Органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи згідно із статтею 19 Конституції
України зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Із змісту вказаних положень
законодавства вбачається, що
відповідач здійснює фінансовий
контроль за використанням і
збереженням державних фінансових
ресурсів, необоротних та інших активів,
правильністю визначення потреби в
бюджетних коштах та взяття зобов'язань,
ефективним використанням коштів і
майна, станом і достовірністю
бухгалтерського обліку і фінансової
звітності. Відповідний контроль
здійснюється шляхом проведення
ревізії. У випадку встановлення
порушень законодавства, відповідач має
право пред'являти письмову вимогу щодо
усунення виявлених ревізією порушень
законодавства. Між тим, зміст вимоги
відповідача повинен узгоджуватися з
приписами чинного законодавства, що,
зокрема, означає те, що вимога повинна
містити вичерпну вказівку
підконтрольному суб'єкту щодо вчинення
дій, які відповідно до норм
законодавства будуть направлені на
усунення порушених вимог закону.

Такі висновки підтверджуються і тим, що
невиконання вимоги позивача є
підставою для звернення до
адміністративного суду з позовом щодо
зобов'язання до її виконання, а отже
вимога повинна узгоджуватися з
вимогами КАС України до рішення
адміністративного суду. До таких слід
віднести чіткість та безумовність
висновків по суті заявлених вимог, які
випливають з встановлених фактичних
обставин.

Дослідивши вимогу, пред'явлену
позивачу, колегія суддів прийшла до
висновку, що вона не відповідає таким
вимогам, оскільки не вказує на те, якою
нормою закону передбачено таке
відновлення порушеного права, при
цьому позивач не вказує, яким чином
слід забезпечити відшкодування
витрати.

За таких підстав, колегія суддів
приходить до висновку, що позов
підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене та керуючись ст.
ст. 220, 222, 223, 229, 230, 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

постановив:

Касаційну скаргу Ужгородського
професійного машинобудівного ліцею
задовольнити частково.

Постанову Закарпатського окружного
адміністративного суду від 09 квітня 2010
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 02 жовтня 2012 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову
Контрольно-ревізійного управління в
Закарпатській області до
Ужгородського професійного
машинобудівного ліцею про зобов'язання
виконати вимогу відмовити.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строк та у порядку,
визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС
України.

Судді: