Справа № 805/1023/14
Суддя: Голубова Л.Б.
Дата ухвалення: 2014-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2014 р.
Справа № 805/1023/14

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

Донецький окружний адміністративний
суд у складі судді Голубової Л.Б.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в приміщенні Донецького
окружного адміністративного суду
адміністративну справу

за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1

до державної
податкової інспекції у м. Харцизьку
Головного

управління
Міндоходів у Донецькій області

про визнання
незаконними дій щодо нарахування
недоїмки,

скасування
вимоги про сплату боргу (недоїмки) № ф
110 від

01 cічня 2014 року
на суму 9852,74 гривень

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
звернулася до суду з позовом до
державної податкової інспекції у м.
Харцизьку Головного управління
Міндоходів у Донецькій області про
визнання незаконними дій щодо
нарахування недоїмки, скасування
вимоги про сплату боргу (недоїмки) № ф
110 від 01 cічня 2014 року на суму 9852,74
гривень.

Позовні вимоги обґрунтувано тим, що
позивач з 2008 року є довічним
пенсіонером за віком як мати інваліда з
дитинства. З 2012 року по дійсний час
здійснює підприємницьку діяльність
згідно спрощеної системи
оподаткування, є платником єдиного
податку.

Позивач вважає незаконною вимогу про
сплату недоїмки № ф 110 від 01 cічня 2014
року, оскільки частиною 4 статті 4
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування»
пенсіонери за віком звільнені від
сплати зазначеного внеску.

Позивач через канцелярію суду надав
клопотання від 04 лютого 2014 року щодо
письмового розгляду його позову.

Відповідач через канцелярію суду надав
письмові заперечення від 03 лютого 2014
року, в яких просив відмовити у
задоволенні позову через
необґрунтованість позовних вимог
нормами діючого законодавства,
оскільки позивачеві не дана
заборгованість передані від органу
Пенсійного фонду України. Вважає, що
частина 4 статті 4 Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» не
розповсюджується на позивача. Також
просив розглянути справу без участі
представника відповідача.

Відповідно до частини 4 статті 122
Кодексу адміністративного судочинства
України особа, яка бере участь у справі,
має право заявити клопотання про
розгляд справи за її відсутності. Якщо
таке клопотання заявили всі особи, які
беруть участь у справі, судовий розгляд
справи здійснюється в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами.

На підставі наведеної норми, а також
врахувавши клопотання сторін, суд
прийшов висновку про розгляд справи в
порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні в матеріалах справи
докази, суд,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 з 20 грудня 1995 року зареєстрована
як фізична особа-підприємець, що
підтверджується свідоцтвом про
державну реєстрацію фізичної
особи-підприємця серії НОМЕР_1 (а.с.9).

Як платник єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування позивач
зареєстрована в державній податковій
інспекції у м. Харцизьку Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області.

Позивач є платником єдиного внеску з 01
січня 2012 року по дійсний час, про що
свідчить свідоцтво платника єдиного
внеску серії НОМЕР_2 (а.с.8).

Відповідач у даній справі є суб'єктом
владних повноважень, який відповідно
до Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування»
здійснює адміністрування зазначеного
внеску.

Відповідачем стосовно позивача
винесено вимогу від 01 січня 2014 року № ф
-10 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного
внеску в сумі 9852,74 гривень (а.с.7).

Статтею 92 Конституції України
встановлено, що виключно законами
України визначаються, зокрема, основи
соціального захисту, форми і види
пенсійного забезпечення, і виключно
законами України встановлюються,
зокрема, система оподаткування,
податки і збори.

Правовідносини, що склалися між
сторонами, регулюються Законом України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 08.07.2010 року
№ 2464-VI (далі - Закон № 2464) із змінами і
доповненнями.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 6
Закону № 2464 платник єдиного внеску
зобов'язаний своєчасно та в повному
обсязі нараховувати, обчислювати і
сплачувати єдиний внесок.

Частинами 1 та 5 статті 9 Закону № 2464
визначено, що єдиний внесок
обчислюється виключно у національній
валюті, у тому числі з виплат (доходу),
що здійснюються в натуральній формі.
Сплата єдиного внеску здійснюється
виключно у національній валюті шляхом
внесення відповідних сум єдиного
внеску на рахунки територіальних
органів Пенсійного фонду, відкриті в
органах Державного казначейства
України для його зарахування.

Згідно з частиною 8 статті 9 Закону № 2464
платники єдиного внеску зобов'язані
сплачувати єдиний внесок, нарахований
за відповідний базовий звітний період,
не пізніше 20 числа місяця, що настає за
базовим звітним періодом.

Відповідно до частини 12 статті 9 Закону
№ 2464 єдиний внесок підлягає сплаті
незалежно від фінансового стану
платника.

Разом із тим, суд зазначає, що в статті 4
Закону № 2464 наведено перелік осіб, що є
платниками єдиного внеску.

Статтю 4 цього Закону доповнено
частиною четвертою згідно із Законом
України від 07.07.2011 року № 3609-VI «Про
внесення змін до Податкового кодексу
України та деяких інших законодавчих
актів України щодо вдосконалення
окремих норм Податкового кодексу
України», який набрав чинності з 06
серпня 2011 року.

Так, особи, зазначені у пункті 4 частини
першої цієї статті, які обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску, якщо
вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу.
Такі особи можуть бути платниками
єдиного внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Право громадян України на державне
пенсійне забезпечення передбачено
Конституцією України та Законом
України «Про пенсійне забезпечення»
від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ.

Слід зазначити, що термін «пенсіонер за
віком» законодавством не визначений.
Умови призначення пенсії за віком
визначені ст. 26 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

При цьому, відповідно до ч.1 ст. 1 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»
громадяни України мають право на
державне пенсійне забезпечення за
віком, по інвалідності, у зв'язку з
втратою годувальника та в інших
випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 2 вказаного Закону встановлено,
що за цим Законом призначаються:

а) трудові пенсії:

за віком;

по інвалідності;

в разі втрати годувальника;

за вислугу років;

б) соціальні пенсії.

Пенсія - щомісячна пенсійна виплата в
солідарній системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, яку отримує
застрахована особа в разі досягнення
нею передбаченого цим Законом
пенсійного віку чи визнання її
інвалідом, або отримують члени її сім'ї
у випадках, визначених Законом України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №
1058-ІV.

Пенсійні виплати - грошові виплати в
системі загальнообов'язкового
державного пенсійного страхування, що
здійснюються у вигляді пенсії,
довічної пенсії або одноразової
виплати, як встановлено ст. 1 Закону
України № 1058, а пенсіонер - особа, яка
відповідно до цього Закону отримує
пенсію, довічну пенсію, або члени її
сім'ї, які отримують пенсію в разі
смерті цієї особи у випадках,
передбачених цим Законом.

Тобто, діючим законодавством
встановлено два види пенсій: трудові та
соціальні.

Різновидом трудової пенсії є пенсія за
віком як матері дитини-інваліда.

Відповідно до частини 3 статті 3
Прикінцевих положень зазначеного
Закону жінки, які народили п'ятеро або
більше дітей і виховали їх до
шестирічного віку, і матері інвалідів з
дитинства, які виховали їх до цього
віку, мають право на призначення
дострокової пенсії за віком після
досягнення 50 років та за наявності не
менше 15 років страхового стажу. При
цьому до числа інвалідів з дитинства
належать також діти-інваліди віком до 16
років.

Судом встановлено, що згідно паспорту
громадянина України позивач
народилася 25 грудня 1957 року (а.с. 5),
відповідно до пенсійного посвідчення
серії НОМЕР_3 від 22 квітня 2008 року
позивачеві призначено саме пенсію за
віком з довічним терміном дії (а.с.6).
Згідно довідки управління Пенсійного
фонду України в м. Харцизьку Донецької
області від 22 квітня 2013 року позивачеві
з 26 грудня 2007 року призначена пенсія за
віком як матері інваліда з дитинства
довічно (а.с.10).

За таких обставин, частина 4 статті 4
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» не
містить будь-яких застережень щодо не
застосування її стосовно осіб, яким
призначено пенсію за віком на
пільгових умовах згідно статті 13
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», а отже, з серпня 2011 року
позивач не повинен сплачувати за себе
єдиний соціальний внесок.

Доказів укладання позивачем договору з
органом Пенсійного фонду чи податковим
органом щодо добровільної участі у
системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування
матеріали справи не містять.

Зважаючи на встановлені обставини у
справі, виходячи із вказаних норм
Конституції України та
загальновизнаних принципів права, суд
приходить до висновку, що відповідач
при прийнятті оскаржуваної вимоги про
сплату недоїмки з єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування діяв не на
підставі, та не у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

З огляду на вищезазначене, позовні
вимоги позивача про визнання
незаконними дій щодо нарахування
недоїмки, скасування вимоги про сплату
боргу (недоїмки) № ф 110 від 01 cічня 2014
року на суму 9852,74 гривень підлягають
задоволенню, оскільки частиною 4 статті
4 Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування»
пенсіонери за віком, що знаходяться на
спрощеній системі оподаткування
звільнені від сплати єдиного
соціального внеску. Тобто, з серпня 2011
року позивач звільнений від сплати
єдиного внеску за себе.

Керуючись Конституцією України,
Законом України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування», ст.
ст. 11, 17-20, 69-72, 86, 94, 158-163, 167, 185, 186, 254, 263
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до державної
податкової інспекції у м. Харцизьку
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області про визнання
незаконними дій щодо нарахування
недоїмки, скасування вимоги про сплату
боргу (недоїмки) № ф 110 від 01 cічня 2014
року на суму 9852,74 гривень -
задовольнити.

Визнати незаконними дії державної
податкової інспекції у м. Харцизьку
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області щодо нарахування
позивачеві недоїмки з єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в сумі 9852,74
гривень.

Скасувати вимогу державної податкової
інспекції у м. Харцизьку Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області про сплату боргу (недоїмки) № ф
110 від 01 cічня 2014 року на суму 9852,74
гривень.

Стягнути з коштів Державного бюджету
України на користь ОСОБА_1 витрати по
сплаті судового збору у сумі 182 (сто
вісімдесят дві) гривні 70 коп.

Постанова прийнята у нарадчій кімнаті
04 лютого 2014 року.

Постанова суду першої інстанції, якщо
інше не встановлено цим Кодексом,
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
встановленого цим Кодексом, якщо таку
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
може бути подана до Донецького
апеляційного адміністративного суду
через Донецький окружний
адміністративний суд протягом десяти
днів з дня її проголошення. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Голубова Л.Б.