Справа № 810/119/14-а
Суддя: Василенко Г.Ю.
Дата ухвалення: 2014-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2014 року 810/119/14-а

Київський окружний адміністративний
суд у складі головуючої судді
Василенко Г.Ю., розглянувши в порядку
письмового провадження в м. Києві
адміністративну справу за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанія Паритет»
до Вишгородської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,

в с т а н о в и
в:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Компанія Паритет»
звернулось до Київського окружного
адміністративного суду з позовом до
Вишгородської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень від 08.07.2013 № та
№.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
висновки податкового органу про
заниження податкових зобов'язань з
податку на додану вартість та з податку
на прибуток, а також про нікчемність
господарських операцій з ТОВ "БД
"Асторіон" не відповідають дійсності та
зроблені без відповідних на те
повноважень, реальність операцій
спростовується належними первинними
документами, а за податкові
зобов'язання своїх контрагентів
позивач не може відповідати. Вважає, що
податковий орган не має права робити
висновок про нікчемність правочинів,
вчинених позивачем. З цих підстав
просить позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову
заперечив з підстав, наведених у
наданих запереченнях та просив у його
задоволені відмовити. Зокрема вказує
на те, що оскаржувані рішення є
правомірними, перевірка проведена у
відповідності до вимог чинного
законодавства.

Представники сторін 27.01.2014 подали до
суду заяви про розгляд справи за їх
відсутності в порядку письмового
провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу
адміністративного судочинства України
судовий розгляд справи здійснюється в
порядку письмового провадження, якщо
всі особи, які беруть участь у справі
заявили клопотання про розгляд справи
за їх відсутності.

За таких обставин, судом визнано за
можливе подальший розгляд справи
здійснювати в порядку письмового
провадження та на підставі наявних у
справі доказів.

Дослідивши матеріали справи,
з'ясувавши всі фактичні обставини,
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд вважає, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, у
червні 2013 року посадовою особою ДПІ у
Вишгородському районі Київської
області ДПС на підставі наказу від
11.06.2013 №305, згідно з п.п.78.1.1 п.78.1 ст.78
Податкового кодексу України проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку ТОВ "Компанія Паритет" з
питань дотримання вимог податкового
законодавства при здійсненні
фінансово-господарських операцій з ТОВ
"БД "Асторіон" за період з 01.10.2012 по
31.12.2012, за результатами якої складено
Акт від 20.06.2013 № 633/22-00/31897433.

За результатами проведеної перевірки
посадова особа податкового органу
дійшла висновку про порушення
позивачем вимог:

- п. 198.1 ст. 198, п. 200.1 ст. 200 Податкового
кодексу України від 02.12.2010 №2755-VІ, в
результаті чого позивачем занижено
суму податку на додану вартість на
загальну суму 171867грн., в тому числі за
жовтень, листопад, грудень 2012 року в
сумі 171867грн.

- п.п. 138.2 ст. 138, п.п.139.1.9 п. 139.1 ст. 139
Податкового кодексу України від 02.12.2010
№2755-VІ, в результаті чого занижено
податок на прибуток, що підлягає до
сплати в сумі 180459 грн., в тому числі за ІV
квартал 2012 року в сумі180459 грн.

На підставі висновків Акту перевірки
ДПІ у Вишгородському районі Київської
області ДПС прийняті податкові
повідомлення-рішення, а саме:

- № від 08.07.2013, згідно з яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем "податок на
додану вартість" у розмірі 214834,00 грн., з
яких: 171867,00 грн. - за основним платежем;
42967,00 грн. - за штрафними (фінансовими)
санкціями;

- № від 08.07.2013, згідно з яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем "податок на
прибуток приватних підприємств" у
розмірі 225574,00 грн., з яких: 180459,00 грн. - за
основним платежем; 45115,00 грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями.

Не погоджуючись із висновками
відповідача щодо визнання нікчемним
правочин між ТОВ "Компанія Паритет" та
ТОВ "БД "Асторіон", а також податковими
повідомленнями-рішеннями, позивач
оскаржив їх до суду.

Як вбачається з акту перевірки, вказані
вище порушення пов'язані з придбанням
позивачем у ТОВ "БД "Асторіон" послуг.

Так, на думку посадових осіб
відповідача, контрагент позивача має
ознаки фіктивності, з огляду на
наступне.

При проведенні документальної
перевірки позивача ДПІ у
Вишгородському районі Київської
області ДПС отримала Акт перевірки ДПІ
у Солом'янському районі міста Києва від
17.05.2013 № 1006/22.5-15/37955051 "Про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ "БД
"Асторіон" з питань дотримання
податкового законодавства з податку на
додану вартість за період з 01.05.2012 по
30.04.2013 року.

Так, податковий орган у вказаному Акті
перевірки ДПІ у Солом'янському районі
міста Києва зазначає, що зустрічну
звірку неможливо провести у зв'язку з
тим, що підприємство не знаходиться за
податковою адресою, стан платника - "9" -
направлено повідомлення про
відсутність за місцезнаходженням,
операції ТОВ "БД "Асторіон" не
підтверджуються стосовно врахування
реального часу здійснення операцій,
місцезнаходження майна, наявності
трудових ресурсів,
виробничо-складський приміщень та
іншого майна, які економічно необхідні
для виконання такого постачання або
здійснення діяльності, що свідчить про
відсутність необхідних умов для
результатів відповідної
господарської, економічної діяльності,
технічного персоналу, основних фондів,
виробничих активів, складських
приміщень і транспортних засобів. В
зв'язку з цим ТОВ "БД "Асторіон" не могло
фактично здійснювати господарські
операції з урахуванням часу,
оперативності проведення операцій,
місцезнаходження майна, віддаленості
контрагентів один від одного.

Також, в ході проведення перевірки не
встановлено факту передачі товарів
(послуг) від ТОВ "БД "Асторіон" до
контрагентів-покупців, у зв'язку з
відсутністю (ненаданням для перевірки)
договорів про господарську діяльність,
актів приймання-передачі товару,
довіреностей, документів, що
засвідчують транспортування,
зберігання товарів, а також інших
первинних документів.

Крім того, перевіркою встановлено
відсутність будь-якої інформації про
наявні складські приміщення, наявність
автомобільного чи іншого транспорту, а
також устаткування, що необхідне для
здійснення фінансово-господарської
діяльності підприємства. У зв'язку з
відсутністю основних засобів,
виробничого обладнання, транспортного
та торгівельного обладнання,
матеріалів (сировини), товарних
запасів, трудових ресурсів здійснення
основного виду діяльності не є
можливим.

З вищезазначених фактів, відповідач
вбачав, що фінансово-господарська
діяльність ТОВ "БД "Асторіон"
здійснюється поза межами правового
поля, що у свою чергу свідчить про не
набуття належним чином цивільної
праводієздатності ТОВ "БД "Асторіон",
фінансово-господарські
взаємовідносини між ТОВ "БД "Асторіон"
та контрагентами-покупцями є
фіктивними правочинами, та такими, що
вчинено без наміру створення правових
наслідків, які обумовлювались цими
правочинами.

Враховуючи дані вищезазначеного Акту
перевірки ДПІ у Солом'янському районі
міста Києва, відповідач дійшов
висновку про те, що господарські
операції здійснені між позивачем та
його контрагентом - ТОВ "БД "Асторіон" не
спричинили настання правових
наслідків, а отже є нікчемними.

Виходячи з тверджень про нікчемність
правочину, укладеного між позивачем та
ТОВ "БД "Асторіон", відповідач вважає, що
внаслідок здійснення операцій з ТОВ "БД
"Асторіон", позивач завищив витрати з
придбанням послуг, що призвело до
заниження податкових зобов'язань з
податку на прибуток, а також виходячи з
тверджень про нікчемність правочину,
укладеного з ТОВ "БД "Асторіон",
посадова особа податкового органу
також дійшла висновку про неправомірне
формування податкового кредиту з
податку на додану вартість, що призвело
до заниження податкових зобов'язань з
податку на додану вартість.

Проте, вказані висновки податкового
органу суд вважає необґрунтованими,
виходячи з наступного.

Судом встановлено, що у 2012 році між ТОВ
"БД "Асторіон" (Підрядник) та ТОВ
"Компанія Паритет" (Замовник) були
фінансово-господарські відносини щодо
виконання послуг, які оформлені
договорами № 24/10, 20/12 та 24/12.

Виконання вказаних договорів
підтверджується наступними
документами: актами здачі-прийняття
робіт, актами приймання виконаних
будівельних робіт, податковими
накладними, платіжними дорученнями,
банківськими виписками, податковими
деклараціями, реєстром виданих та
отриманих податкових накладних.

Як вбачається з Акту перевірки,
позивачем надавались належним чином
засвідчені копії податкових накладних,
отриманих від ТОВ "Асті-Ко", а також
належним чином засвідчені копії
банківських виписок та платіжних
доручень, що підтверджують факт
здійснення господарських операцій.

Тобто, позивачем надано первинні
документи, які підтверджують факт
здійснення господарських операцій
щодо купівлі у ТОВ "БД "Асторіон" послуг.
При цьому, суд звертає увагу на те, що
податковий орган в Акті перевірки не
ставив під сумнів достовірність даних,
які містять вказані первинні
бухгалтерські документи, а також не
зазначав про невідповідність
первинних бухгалтерських документів
вимогам чинного податкового
законодавства, зокрема, відсутності у
них обов'язкових реквізитів.

Таким чином, зазначене підтверджує
фактичне здійснення позивачем
господарської операції щодо купівлі у
ТОВ "БД "Асторіон" послуг.

Крім того, судом встановлено, що на час
укладання та виконання зазначених
правочинів, ТОВ "БД "Асторіон" було
зареєстровано як юридичну особу та
було платником податку на додану
вартість.

Крім того, в Акті перевірки немає
жодних посилань на те, що свідоцтво про
державну реєстрацію та свідоцтво
платника податку на додану вартість
ТОВ "БД "Асторіон" було скасовано чи
визнано недійсним за рішенням суду на
момент укладання чи виконання
договору.

Таким чином, фінансово-господарські
операції позивача з ТОВ "БД "Асторіон"
підтверджені первинними документами,
які були надані податковому органу на
перевірку.

За результатом здійснення
господарських операцій з ТОВ "БД
"Асторіон" позивач сформував
податковий кредит з податку на додану
вартість та визначив витрати.

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд зазначає
наступне.

Відповідно до статті 215 Цивільного
кодексу України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину
встановлена законом, такий правочин
вважається нікчемним (ч. 2 ст. 215 ЦК
України).

В силу статті 228 Цивільного кодексу
України правочин вважається таким, що
порушує публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Правочин, який порушує
публічний порядок, є нікчемним.

Як вже зазначалось судом, податкові
повідомлення-рішення про визначення
позивачу податку на прибуток
підприємств, податку на додану
вартість, прийняті податковим органом
у зв'язку з включенням до складу
валових витрат коштів, сплачених ТОВ
"БД "Асторіон", а також сум податку на
додану вартість, сплачених цьому
контрагенту у складі ціни виконаних
послуг.

Відповідно до статей 11, 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу. В адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Факт виконання послуг та оплата їх
вартості підтверджуються
документально, господарські операції
належним чином відображено у
бухгалтерському і податковому обліку
позивача та у податковій звітності;
право на формування податкового
кредиту з податку на додану вартість
підтверджується податковими
накладними.

Крім цього, відповідно до положень
Цивільного кодексу України та
презумпції правомірності правочину
усі укладені між сторонами правочини є
чинними, якщо їх недійсність прямо не
встановлена законом (нікчемні
правочини). В усіх інших випадках
питання про недійсність правочину має
бути встановлено судом на підставі
заяви зацікавленої особи після повного
та всебічного розгляду питання про
недійсність такого правочину. Про
недійсність правочину ухвалюється
судове рішення.

Відповідачем не надано суду доказів
визнання правочину щодо виконання
послуг, укладеного між позивачем та ТОВ
"БД "Асторіон", недійсним у судовому
порядку.

Також, в матеріалах справи відсутні
будь-які докази наявності судових
рішень, які б набрали законної сили, з
приводу незаконних дій посадових осіб
ТОВ "БД "Асторіон", а також судових
рішень щодо визнання правочину,
укладеного між позивачем та вказаним
товариством, недійсним.

Крім того, суд звертає увагу на ту
обставину, що чинним законодавством
України на сторону цивільно-правової
угоди, яка є платником податків, не
покладено обов'язку з перевірки
відповідності законодавству
установчих документів іншого учасника
правовідносин та дотримання ним вимог
податкового законодавства.

Але при цьому, суд акцентує увагу на
правовій позиції, яка полягає в тому, що
Цивільний та Господарський кодекси
України не передбачають такого
наслідку як визнання правочинів
нікчемними, якщо представники
юридичних осіб, укладаючи правочини,
діяли без повноважень або з
перевищенням повноважень.

Відповідно до вимог Податкового
кодексу України ведення податкового
обліку покладено на кожного окремого
платника податку. При цьому, такий
платник несе самостійну
відповідальність за порушення правил
ведення податкового обліку. Зазначена
відповідальність стосується кожного
окремого платника податку і не може
автоматично поширюватися на третіх
осіб, у тому числі на його контрагентів.

Відповідно до цього, суд вважає, що для
обґрунтування нікчемності правочину
необхідні фактичні дані, що свідчать
про нікчемність саме такого правочину,
а не якогось іншого.

Отже, при розгляді податкових спорів
слід виходити із презумпції
добросовісності платників податків та
інших учасників правовідносин у сфері
економіки. У зв'язку з цим
передбачається, що дії платників
податків, що мають за своїм результатом
одержання податкової вигоди
економічно виправдані, а відомості, що
містяться у податкових деклараціях,
податкових накладних, вантажних митних
деклараціях, бухгалтерській звітності
та податковому обліку, достовірні.

Надання податковому органу всіх
належним чином оформлених документів,
передбачених законодавством про
податки та збори, з метою одержання
податкової вигоди є підставою для її
одержання, якщо податковим органом не
встановлено та не доведено, що
відомості, які містяться в цих
документах, неповні, недостовірні та
(або) суперечливі, є наслідком
укладення нікчемних правочинів або
коли відомості ґрунтуються на інших
документах, недійсність даних в яких
установлена судом.

Таким чином, закон виходить з
презумпції легітимності укладених
договорів, тобто відповідні рішення
вважаються такими, що відповідають
закону, якщо судом не буде встановлене
інше.

Факт здійснення господарських
операцій між позивачем та ТОВ "БД
"Асторіон" підтверджується первинними
документами, які складались для
певного виду господарської операції -
актами здачі-прийняття робіт, актами
приймання виконаних будівельних робіт,
податковими накладними, платіжними
дорученнями, банківськими виписками,
податковими деклараціями, реєстром
виданих та отриманих податкових
накладних.

Суд також відмічає, що в силу положень
Цивільного кодексу України,
Господарського кодексу України та
Закону України "Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців" позивач та його
контрагенти є окремими суб'єктами
права із статусом юридичної особи, а
відтак за змістом Податкового кодексу
України позивач та контрагент позивача
є окремими платниками податку на
додану вартість. За таких обставин,
межі юридичної відповідальності
кожного платника ПДВ, яка (слід
розуміти - відповідальність)
відповідно до ст. 61 Конституції України
має індивідуальний характер,
поширюються на діяння, що визнаються
законом протиправними та були вчинені
саме цим платником. Притягнення
суб'єкта права до відповідальності за
діяння, що було вчинено іншою особою, є
неможливим.

Висновок про те, що платник не несе
відповідальності за порушення,
допущені його контрагентом,
узгоджується із практикою
Європейського Суду з прав людини. Так, у
справі "Булвес" АД проти Болгарії"
(заява № 3991/03) Європейський Суд з прав
людини у своєму рішенні від 22 січня 2009
року зазначив, що компанія-заявник не
повинна нести відповідальність за
наслідки невиконання постачальником
його обов'язків щодо своєчасного
декларування ПДВ і, як наслідок,
сплачувати ПДВ повторно разом із пенею.
На думку суду, такі вимоги стали
надмірним тягарем для платника
податку, що порушило справедливий
баланс, який повинен підтримуватися
між вимогами суспільного інтересу та
вимогами захисту права власності.

Оцінивши зібрані по справі докази в їх
сукупності за правилами ст. 86 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд зазначає, що в Акті
перевірки від 20.06.2013 №633/22-00/31897433
суб'єктом владних повноважень не
викладено жодних належних та
допустимих доводів про відсутність
фактичного виконання позивачем
господарських операцій за переліченим
вище правочином, про відсутність
витрат позивача у спірних
правовідносинах, про наявність
взаємопов'язаності позивача та "БД
"Асторіон", про відсутність
використання позивачем отриманих
послуг у власній господарській
діяльності.

Первинні документи, які були надані
податковому органу, не містять жодних
доказів наявності між позивачем та
його контрагентом взаємоузгоджених
зловмисних дій, спрямованих на
порушення існуючого в державі
суспільного ладу або моральних засад.
Таких доказів суду відповідачем не
надано, а судом при виконанні вимог ст.
11 Кодексу адміністративного
судочинства України не виявлено.

Окрім того, суд враховує також і те, що
відповідно до ч. 4 ст. 70 Кодексу
адміністративного судочинства України
обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Оскільки визнання фіктивного
правочину недійсним відбувається за
рішенням суду, єдиним допустимим
засобом доказування факту фіктивності
правочину є рішення суду. Інші докази
цю обставини підтвердити не можуть в
силу прямого припису закону, а отже й не
можуть братися до уваги судом під час
вирішення справи.

З приводу визначення позивачем
податкових зобов'язань з податку на
прибуток суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 149 Податкового
кодексу України податковою базою для
цілей оподаткування податком на
прибуток визнається грошове вираження
прибутку як об'єкта оподаткування,
визначеного згідно із статтею 134 цього
Кодексу, з урахуванням положень статей
135 - 137 та 138 - 143 цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 134.1.1 пункту 134.1
статті 134 Податкового кодексу України
прибуток із джерелом походження з
України та за її межами визначається
шляхом зменшення суми доходів звітного
періоду, визначених згідно зі статтями
135 - 137 цього Кодексу, на собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та суму інших витрат
звітного податкового періоду,
визначених згідно зі статтями 138 - 143
цього Кодексу, з урахуванням правил,
встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Витрати у розумінні Податкового
кодексу України - це сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілом
власником) (підпункт 14.1.27 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України).

До складу валових витрат що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування відповідно до пункту 138.1
статті 138 Податкового кодексу України,
входять: витрати від операційної
діяльності, які визначаються згідно з
пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, 138.11 цієї статті:
інші витрати, визначені згідно з
пунктами 138.5, 138.10 -138.12 цієї статті,
пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього
Кодексу; крім витрат, визначених у
пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139
цього Кодексу.

При цьому, згідно з підпунктом 138.2
статті 138 Податкового кодексу України
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1
статті 139 Податкового кодексу України
не включаються до складу валових
витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Однак, як встановлено під час судового
розгляду, кошти сплачені "БД "Асторіон"
в оплату за отримані послуги, є
пов'язаними з основною діяльністю
позивача, а витрати підтверджуються
документально.

Це означає, що податкове
повідомлення-рішення № від
08.07.2013, згідно з яким позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання за
платежем "податок на прибуток" у
розмірі 225574,00 грн., є протиправним та
підлягає скасуванню.

З приводу визначення позивачем
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість суд зазначає наступне.

Як було встановлено судом, Позивачем на
підставі первинних документів по
господарських відносинах з "БД
"Асторіон" було сформовано податковий
кредит з податку на додану вартість.

Згідно пунктом 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до пункту 201.6 статті 201
Податкового кодексу України податкова
накладна є податковим документом і
одночасно відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

При цьому, нормами Податкового кодексу
України визначено, що нарахування
податкового кредиту здійснюється лише
на підставі податкової накладної, яка
сама по собі є єдиною і достатньою
підставою для нарахування податкового
кредиту за умови її відповідності
вимогам законодавства.

Пунктом 201.1 статті 201 Податкового
кодексу України встановлені вимоги до
змісту податкової накладної, яка має
містити: порядковий номер податкової
накладної; дата виписування податкової
накладної; повна або скорочена назва,
зазначена у статутних документах
юридичної особи або прізвище, ім'я та по
батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість, - продавця
товарів/послуг; податковий номер
платника податку (продавця та покупця);
місцезнаходження юридичної особи -
продавця або податкова адреса фізичної
особи - продавця, зареєстрованої як
платник податку; повна або скорочена
назва, зазначена у статутних
документах юридичної особи або
прізвище, ім'я та по батькові фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість, - покупця
(отримувача) товарів/послуг; опис
(номенклатура) товарів/послуг та їх
кількість, обсяг; ціна постачання без
урахування податку; ставка податку та
відповідна сума податку в цифровому
значенні; загальна сума коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку; вид цивільно-правового
договору.

Податкова накладна, яка наявна в
матеріалах справи, містить усі дані
стосовно змісту операції з купівлі
товару, вимоги щодо яких встановлені
приписами пункту 201.1 статті 201
Податкового кодексу України.

Суд звертає увагу на ту обставину, що
чинним законодавством України на
сторону цивільно-правової угоди, яка є
платником податків, не покладено
обов'язку з перевірки відповідності
законодавству установчих документів
іншого учасника правовідносин та
дотримання ним вимог податкового
законодавства.

Суду не надано доказів того, що на
момент складання податкових накладних
контрагент позивача - "БД "Асторіон" не
був зареєстрований як платник податку
на додану вартість у встановленому
законодавством порядку, а тому не мав
права видавати податкові накладні на
кожне повне або часткове виконання
(робіт, послуг).

Відповідно до приписів пункту 198.2
статті 198 Податкового кодексу України
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається: дата
тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Таким чином, при отриманні податкових
накладних від "БД "Асторіон", які
засвідчують виконання послуг, у
позивача виникло право на податковий
кредит.

Як встановлено судом, податкова
накладна є документом, що засвідчує
факт отримання платником податків
послуг, з дати отримання якої, згідно із
приписами пункту 198.2 статті 198
Податкового кодексу України, у
платника виникає право на податковий
кредит та яка, виходячи із змісту
пункту 198.6 статті 198 цього ж Кодексу,
підтверджує право платника податку на
включення до податкового кредиту
будь-яких витрат по сплаті податку на
додану вартість.

Відповідно до пункту 2 статті 3 Закону
України від 16.07.1999 року № 996-XIV "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", податкова
звітність ґрунтується на даних
бухгалтерського обліку, що ведеться
підприємством.

Підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які згідно з Законом є
документами, що містять відомості про
господарські операції та
підтверджують їх здійснення.

Відтак, відсутність обов'язкових
первинних бухгалтерських документів
може бути підставою для застосування
до суб'єкта господарювання фінансових
санкцій з питань оподаткування, якщо
таке порушення виявлено під час
перевірки.

За загальним правилом, що випливає з
принципу змагальності, кожна сторона
повинна подати докази на підтвердження
обставин, на які вона посилається, або
на спростування обставин, про які
стверджує інша сторона.

Проте, податковим органом не доведено,
що господарські операції з приводу
купівлі послуг є фіктивними, не
доведено недобросовісності позивача
та його контрагента - "БД "Асторіон",
оскільки позиція податкового органу
про нікчемність правочину ґрунтується
виключно на припущеннях, які не
підтвердженні належними доказами і не
мають фактичного та правового
обґрунтування.

За наведених обставин, суд дійшов
висновку, що відповідачем не доказано
факту порушення позивачем п. 198.1 ст. 198,
п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України
та відсутні підстави для висновку про
порушення публічного порядку при
укладанні спірного правочину, оскільки
не вбачається порушення ст. 228
Цивільного кодексу України та не
доведено, що метою укладання правочину
є настання протиправних наслідків.

Відповідно до ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В силу частини другої статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Податковим органом не доведено, що
зазначені господарські операції є
фіктивними чи то безтоварними, не
надано суду належних та достатніх
доказів, які б свідчили про наявність
законодавчо визначених обставин, що
позбавляли б позивача права на
формування податкового кредиту, не
доведено недобросовісності позивача,
оскільки позиція відповідача про
нікчемність правочинів ґрунтується
виключно на припущеннях, які не
підтвердженні належними доказами і не
мають фактичного та правового
обґрунтування.

Таким чином, виходячи з меж заявлених
позовних вимог, системного аналізу
положень законодавства України,
доказів, наявних в матеріалах справи,
суд дійшов висновку про
обґрунтованість позовних вимог та
вважає їх такими, що підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

На підставі викладеного, керуючись
статтею 124 Конституції України,
статтями 11, 14, 69, 70, 71, 86, 94, 158-163, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Вишгородської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області від 08 липня 2013 № та
№.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Компанія Паритет"
() сплачений судовий
збір у розмірі 2294 (дві тисячі двісті
дев'яносто чотири ) грн.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Василенко Г.Ю.