Справа № 810/7054/13-а
Суддя: Леонтович А.М.
Дата ухвалення: 2014-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2014 року 810/7054/13-а

Приміщення суду за адресою: місто Київ,
бульвар Лесі Українки, 26, зал судових
засідань № 1018

Київський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді -
Леонтовича А.М.

при секретарі -
Бончевій О.С.

за участю представників сторін:

від позивача:
ОСОБА_1.(за довіреністю)

від відповідача:
не прибув

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом до проОСОБА_2 Державної
податкової інспекції у Суворовському
районі м. Одеси Одеської області
Державної податкової служби визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення, - В С
Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернулась до
Київського окружного
адміністративного суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Суворовському районі м. Одеси Одеської
області Державної податкової служби
про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Суворовському
районі м. Одеси Одеської області
Державної податкової служби від 6
червня 2013 року №.

Позивач в обґрунтування позовних вимог
зазначив, що відповідачем безпідставно
нараховано земельний податок з
фізичних осіб, оскільки у розумінні
норм Податкового кодексу України
позивач не є власником земельних
ділянок. Стверджував, що моментом
виникнення у фізичної особи обов'язку
сплачувати податок за землю є
наявність належним чином оформлених
прав на земельну ділянку, позивач не
являється власником або користувачем
земельних ділянок, на яких розміщені
його об'єкти нерухомості, отже у
позивача відсутній і обов'язок
сплачувати податок за землю.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, про дату, час та
місце розгляду справи повідомлений
належним чином. Надав суду письмові
заперечення, в яких просив у
задоволенні позову відмовити. Свою
позицію мотивує тим, що земельні
ділянки щодо яких нараховано податок
на землю не використовуються позивачем
у власній господарській діяльності,
наголошував, що право власності або
користування на земельні ділянки
переходить одночасно з правом
власності на об'єкт нерухомості, отже
підстав для звільнення від нарахування
і сплати податку не має.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника позивача, всебічно і
повно з'ясувавши фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, врахувавши норми закону, які
діяли на момент виникнення
правовідносин між сторонами, суд
вважає встановленими наступні
обставини та відповідні їм
правовідносини.

Відповідно до матеріалів справи,
ОСОБА_2 зареєстрована Виконавчим
комітетом Білоцерківської міської
ради Київської області як фізична
особа-підприємець, що підтверджується
Свідоцотвом про державну реєстрацію
фізичної особи-підприємця Серія НОМЕР_2
(а.с. 47). Позивач перебуває на спрощеній
системі оподаткування, про що свідчить
Свідоцтво про сплату єдиного податку
Серія НОМЕР_3 (а.с. 48) та здійснює
наступні види діяльності здійснює види
діяльності: 70.2 «здавання в оренду
власного нерухомого майна», 70.31
«діяльність агентств нерухомості»; 437.20
«оброблення неметалевих відходів»,
місце здійснення діяльності - по
Україні (а.с. 48).

Судом встановлено, що позивач уклав ряд
договорів купівлі-продажу об'єктів
нерухомості у місті Одесі.

Так, за договором купівлі-продажу від 13
липня 2010 року, ОСОБА_2 придбано 1/2
частину нежитлових будівель, що
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1
загальною площею 51.2 кв.м. Загальна
площа земельної ділянки на якій
знаходить об'єкт нерухомості складає 446
кв. м. (а.с. 49).

За договором купівлі-продажу від 13
липня 2010 року, ОСОБА_2 придбано 1/2
частину нежитлових будівель, що
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1
загальною площею 51.2 кв.м. Загальна
площа земельної ділянки на якій
знаходить об'єкт нерухомості складає 446
кв. м. (а.с. 50)

За договором купівлі-продажу від 13
липня 2010 року, ОСОБА_2 придбано 1/2
частину нежитлової будівлі, що
знаходяться за адресою: АДРЕСА_2
загальною площею 58,7 кв.м. Загальна
площа земельної ділянки на якій
знаходить об'єкт нерухомості складає 278
кв. м. (а.с. 55).

За договором купівлі-продажу від 13
липня 2010 року, ОСОБА_2 придбано 1/2
частину нежитлових будівель, що
знаходяться за адресою: АДРЕСА_2
загальною площею 58,7 кв.м. Загальна
площа земельної ділянки на якій
знаходить об'єкт нерухомості складає 278
кв. м. (а.с. 56).

За договором купівлі-продажу від 13
липня 2010 року, ОСОБА_2 придбано 1/2
частину нежитлових будівель, що
знаходяться за адресою: АДРЕСА_3
загальною площею 2675,2 кв.м. Загальна
площа земельної ділянки на якій
знаходить об'єкт нерухомості складає
7294 кв. м. (а.с. 61).

За договором купівлі-продажу від 13
липня 2010 року, ОСОБА_2 придбано 1/2
частину нежитлових будівель, що
знаходяться за адресою: АДРЕСА_3
загальною площею 2675,2 кв.м. Загальна
площа земельної ділянки на якій
знаходить об'єкт нерухомості складає
7294 кв. м. (а.с. 62).

За договором купівлі-продажу від 10
серпня 2009 року, ОСОБА_2 придбано 1/2
частину нежитлових будівель, що
знаходяться за адресою: АДРЕСА_4
загальною площею 3775 кв.м. Загальна
площа земельної ділянки на якій
знаходить об'єкт нерухомості складає
9770 кв. м. (а.с. 67).

За договором купівлі-продажу від 10
серпня 2009 року, ОСОБА_2 придбано 1/2
частину нежитлових будівель, що
знаходяться за адресою: АДРЕСА_4
загальною площею 3775 кв.м. Загальна
площа земельної ділянки на якій
знаходить об'єкт нерухомості складає
9770 кв. м. (а.с. 67а).

За договором купівлі-продажу від 13
липня 2010 року, ОСОБА_2 придбано 1/2
частину нежитлової будівлі, що
знаходяться за адресою: АДРЕСА_5
загальною площею 56,6 кв.м. Загальна
площа земельної ділянки на якій
знаходить об'єкт нерухомості складає 161
кв. м. (а.с. 72).

За договором купівлі-продажу від 13
липня 2010 року, ОСОБА_2 придбано 1/2
частину нежитлової будівлі, що
знаходяться за адресою: АДРЕСА_5
загальною площею 56,6 кв.м. Загальна
площа земельної ділянки на якій
знаходить об'єкт нерухомості складає 161
кв. м. (а.с. 73).

За договором купівлі-продажу від 13
липня 2010 року, ОСОБА_2 придбано 1/2
частину нежитлової будівлі, що
знаходяться за адресою: АДРЕСА_6
загальною площею 81,8 кв.м. Загальна
площа земельної ділянки на якій
знаходить об'єкт нерухомості складає 296
кв. м. (а.с. 78).

За договором купівлі-продажу від 13
липня 2010 року, ОСОБА_2 придбано 1/2
частину нежитлової будівлі, що
знаходяться за адресою: АДРЕСА_6
загальною площею 81,8 кв.м. Загальна
площа земельної ділянки на якій
знаходить об'єкт нерухомості складає 296
кв. м. (а.с. 79).

Відповідно до Витягів про реєстрацію
права власності на нерухоме майно,
право власності на вказані об'єкти
нерухомості зареєстровані за ОСОБА_2
(а.с. 51-54, 57-60, 63-66, 68-71, 74-77, 80-83).

6 червня 2013 року Державною податковою
інспекцією у Суворовському районі
міста Одеси Одеської області Державної
податкової служби прийнято податкове
повідомлення-рішення №, яким
позивачу нарахований земельний
податок у розмірі 100103,77 грн. (а.с. 7).

Сума земельного податку розрахована
податковим органом виходячи з
нормативно-грошової оцінки земель,
отриманої від відділу Держкомзему у
місті Одесі, на запит відповідача (а.с.
35-40)

Не погоджуючись із вказаним податковим
повідомленням-рішенням позивач
скористався правом на його
адміністративне оскарження. За
результатами розгляду скарг рішенням
Головного управління Міндоходів у
Одеській області від 8 жовтня 2013 року
№364/М/15-32-10-02-08 (а.с. 9-10) та рішенням
Міністерства доходів і зборів України
від 13 листопада 2013 року №5829/М/99-99-10-01-15
(а.с. 12-13) податкове
повідомлення-рішення залишено без
змін, а скарги - без задоволення.

Відповідно до статті 206 Земельного
кодексу України використання землі в
Україні є платним. Об'єктом плати за
землю є земельна ділянка. Плата за
землю справляється відповідно до
закону.

Підпунктом 14.1.147. пункту 14.1 статті 14
Податкового кодексу встановлено, що
плата за землю - це загальнодержавний
податок, який справляється у формі
земельного податку та орендної плати
за земельні ділянки державної і
комунальної власності;

Платниками податку за землю є власники
земельних ділянок, земельних часток
(паїв), землекористувачі (стаття 269
податкового кодексу України).

Об'єктами оподаткування, відповідно до
статті 270 цього ж Кодексу є: земельні
ділянки, які перебувають у власності
або користуванні;

У силу положень частини першої статті
377 Цивільного кодексу України, до особи,
яка набула право власності на житловий
будинок (крім багатоквартирного),
будівлю або споруду, переходить право
власності, право користування на
земельну ділянку, на якій вони
розміщені, без зміни її цільового
призначення в обсязі та на умовах,
встановлених для попереднього
землевласника(землекористувача).

Вказаний принцип автоматичного
переходу права власності або
користування земельною ділянкою, що
знаходиться під об'єктом нерухомості,
закріплений також у Земельному кодексі
України.

Так, статтею 120 Земельного кодексу
встановлено, що у разі набуття права
власності на жилий будинок, будівлю або
споруду, що перебувають у власності,
користуванні іншої особи, припиняється
право власності, право користування
земельною ділянкою, на якій
розташовані ці об'єкти. До особи, яка
набула право власності на жилий
будинок, будівлю або споруду, розміщені
на земельній ділянці, що перебуває у
власності іншої особи, переходить
право власності на земельну ділянку
або її частину, на якій вони розміщені,
без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда
розміщені на земельній ділянці, що
перебуває у користуванні, то в разі
набуття права власності на ці об'єкти
до набувача переходить право
користування земельною ділянкою, на
якій вони розміщені, на тих самих
умовах і в тому ж обсязі, що були у
попереднього землекористувача.

У разі набуття права власності на жилий
будинок, будівлю або споруду кількома
особами право на земельну ділянку
визначається пропорційно до часток
осіб у праві власності жилого будинку,
будівлі або споруди.

Таким чином, суд виходить із того, що
аналіз зазначених норм права дає
підстави вважати, що з моменту набуття
права власності на нежитлове
приміщення у набувача виникає право
власності на земельну ділянку, на якій
знаходиться цей об'єкт, а з ним - і
обов'язок сплачувати земельний податок
чи орендну плату.

При цьому, моментом з якого власник
об'єкту нерухомості, а з ним і земельної
ділянки, на якій він розташований,
зобов'язаний сплачувати податок за
землю є факт державної реєстрації прав
саме на нерухоме майно, а не на
відповідну земельну ділянку.

Суд не бере до уваги посилання позивача
на положення статті 125 Земельного
кодексу України, адже вказана стаття
встановлює загальний порядок
виникнення у особи права власності або
користування земельною ділянкою як
окремим об'єктом за певними видами
правочинів. За даних обставин
застосуванню підлягають спеціальні
норми, що регулюють порядок набуття
права власності (користування) на
земельну ділянку при переході права
власності на споруду що на ній
знаходиться.

Аналогічної позицію дотримується і
Верховний суд України у постанові від 24
грудня 2010 року у справі №21-54а10.

Вказаний висновок також узгоджується з
пунктом 287.6 статті 287 Податкового
кодексу України, яким встановлено, що
при переході права власності на
будівлю, споруду (їх частину) податок за
земельні ділянки, на яких розташовані
такі будівлі, споруди (їх частини), з
урахуванням прибудинкової території
сплачується на загальних підставах з
дати державної реєстрації права
власності на нерухоме майно.

Підставою для нарахування земельного
податку, згідно пункту 286.1 статті 286
Податкового кодексу України, є дані
державного земельного кадастру.
Центральні органи виконавчої влади, що
реалізують державну політику у сфері
земельних відносин та у сфері
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно щомісяця, але не пізніше
10 числа наступного місяця, а також за
запитом відповідного контролюючого
органу за місцезнаходженням земельної
ділянки подають інформацію, необхідну
для обчислення і справляння плати за
землю, у порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України.

Згідно пункту 287.1 статті 287 Податкового
кодексу України власники землі та
землекористувачі сплачують плату за
землю з дня виникнення права власності
або права користування земельною
ділянкою.

Пунктом 286.5 статті 286 Податкового
кодексу України встановлено, що
нарахування фізичним особам сум
податку проводиться органами
державної податкової служби, які
видають платникові до 1 липня поточного
року податкове повідомлення-рішення
про внесення податку за формою,
встановленою у порядку визначеному
статті 58 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 286.6. Податкового
кодексу України, за земельну ділянку,
на якій розташована будівля, що
перебуває у спільній власності кількох
юридичних або фізичних осіб, податок
нараховується з урахуванням
прибудинкової території кожному з
таких осіб:

1) у рівних частинах - якщо будівля
перебуває у спільній сумісній
власності кількох осіб, але не поділена
в натурі, або одній з таких
осіб-власників, визначеній за їх
згодою, якщо інше не встановлено судом;

2) пропорційно належній частці кожної
особи - якщо будівля перебуває у
спільній частковій власності;

3) пропорційно належній частці кожної
особи - якщо будівля перебуває у
спільній сумісній власності і поділена
в натурі.

За земельну ділянку, на якій
розташована будівля, що перебуває у
користуванні кількох юридичних або
фізичних осіб, податок нараховується
кожному з них пропорційно тій частині
площі будівлі, що знаходиться в їх
користуванні, з урахуванням
прибудинкової території.

Податок фізичними особами, відповідно
до пункту 287.5 Податкового кодексу
України, сплачується протягом 60 днів з
дня вручення податкового
повідомлення-рішення.

З аналізу зазначених норм права
вбачається, що нарахування фізичним
особам сум земельного податку
проводиться органами державної
податкової служби на підставі даних
державного земельного кадастру,
виходячи з нормативної грошової оцінки
земельної ділянки з урахуванням
коефіцієнта індексації, які до 1 липня
поточного року видають платникові
податкове повідомлення-рішення про
внесення податку.

З огляду на викладене, суд зазначає, що
відповідачем правомірно було
нараховано ОСОБА_2 суму податку за
землю та прийняте оскаржуване
податкове повідомлення-рішення.

Згідно частини 1 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 цього Кодексу
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Доказів, які б спростовували висновки
відповідача, позивач суду не надав.

Системно проаналізувавши приписи
законодавства України, що були чинними
на момент виникнення спірних
правовідносин між сторонами, зважаючи
на взаємний та достатній зв'язок
доказів у їх сукупності, суд дійшов
висновку, що адміністративний позов
задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини 2 статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони - суб'єкта владних
повноважень, суд присуджує з іншої
сторони всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати, пов'язані із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону
України «Про судовий збір» судовий
збір справляється у відповідному
розмірі від мінімальної заробітної
плати у місячному розмірі,
встановленої законом на 1 січня
календарного року, в якому відповідна
заява або скарга подається до суду, - у
відсотковому співвідношенні до ціни
позову та у фіксованому розмірі.

За подання до суду адміністративного
позову майнового характеру позивачем
до Державного бюджету сплачується 2
відсотки розміру майнових вимог, але не
менше 1,5 розміру мінімальної
заробітної плати та не більше 4
розмірів мінімальної заробітної плати.

Відповідно до частини 3 статті 4 Закону
України «Про судовий збір» під час
подання адміністративного позову
майнового характеру сплачується 10
відсотків розміру ставки судового
збору. Решта суми судового збору
стягується з позивача або відповідача
пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимоги.

Відповідно до матеріалів справи
позивачем заявлено майнову вимогу у
розмірі 100103,77 грн. Сума судового збору,
яку повинен сплатити позивач становить
2002,08грн.

Позивач відповідно до платіжного
доручення №44 від 16 грудня 2013 року
сплатив судовий збір у розмірі 200,00 грн.
Отже сума судового збору, яка підлягає
стягненню з позивача на користь
Державного бюджету становить 1685,39 коп.

Керуючись статтями 9, 14, 70, 71, 86, 158-163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного
позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний
код НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 1802
(одну тисячу вісімсот дві) гривні 08
копійок.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішення за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня її
проголошення, а в разі проголошення
лише вступної та резолютивної частини
постанови або прийняття постанови у
письмовому провадженні - протягом
десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя (підпис)
Леонтович А.М.

Повний текст постанови
виготовлено 4 лютого 2014 року.