Справа № 2а-21551/11
Суддя: Заверуха О.Б.
Дата ухвалення: 2014-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2014 року
Справа № 152208/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді -
Заверухи О.Б.,

суддів -
Гінди О.М.,Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового
проавдження в місті Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на ухвалу
Тернопільського міськрайонного суду
від 09 вересня 2011 року про відмову у
відкритті провадження у справі за
позовом ОСОБА_1 до Тернопільської
міської ради , 3-ті особи ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання дій
неправомірними та скасування
Державних актів про право приватної
власності на землю,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2011 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до Тернопільської
міської ради , третіх осіб ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання
неправомірними дій Тернопільської
міської ради щодо виготовлення
державних актів та скасування
державних актів на право приватної
власності на землю, виданих на підставі
рішення Тернопільської міської ради
за №5/8/29 від 29.03.2007 року.

Ухвалою Тернопільськог
міськрайонного суду від 09 вересня 2011
року відмовлено у відкритті
провадження у справі та повернуто
позовну заяву позивачу. Ухвала
мотивована тим, що спір виник щодо
права власності на земельну ділянку, а
тому не підлягає розгляду в порядку
адміністративного судочинства.

Ухвалу в апеляційному порядку оскаржив
позивач, вважає, що вона є незаконною
та необґрунтованою, прийнята з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення питання,
просить ухвалу скасувати . На
обґрунтування вимог апеляційної
скарги зазначає, що у спірних
правовідносинах відповідач є суб'єктом
владних повноважень в розумінні
Кодексу адміністративного судочинства
України. Предметом спору є не захист
права власності, а захист її прав від
порушень з боку суб'єкта владних
повноважень у галузі земельних
відносин. Наведене також
підтверджується рішенням
Конституційного Суду України від 01
квітня 2010 року № 10-рп/2010 у справі № 1-6/2010
за конституційним поданням Вищого
адміністративного суду України щодо
офіційного тлумачення положень
частини першої статті 143 Конституції
України, п. п. "а", "б", "в", "г" ст. 12
Земельного кодексу України, п. 1 ч. 1 ст. 17
Кодексу адміністративного судочинства
України, яким було надано офіційне
тлумачення зазначених норм.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з таких
підстав.

Згідно з ст. ст. 2, 17 Кодексу
адміністративного судочинства України
(тут і далі в редакції чинній на час
розгляду справи судом першої
інстанції) завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, а
компетенція адміністративних судів
поширюється на спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 3 цього Кодексу
визначено, що справа адміністративної
юрисдикції - це переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 3 цього Кодексу
суб'єкт владних повноважень - це орган
державної влади, орган місцевого
самоврядування, їхня посадова чи
службова особа, інший суб'єкт при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, у тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Отже, до компетенції адміністративних
судів належать публічно-правові спори
фізичних чи юридичних осіб з органом
державної влади, органом місцевого
самоврядування, їхньою посадовою або
службовою особою, предметом яких є
перевірка законності рішень, дій чи
бездіяльності цих органів (осіб),
відповідно до прийнятих або вчинених
ними при здійсненні владних
управлінських функцій.

Колегія суддів вважає помилковим
висновок суду першої інстанції про те,
що дану справу не належить розглядати в
порядку адміністративного
судочинства, виходячи з наступного.

Згідно з частинами першою, другою
статті 2 Земельного кодексу України
земельні відносини - це суспільні
відносини щодо володіння, користування
і розпорядження землею. Суб'єктами
земельних відносин є громадяни,
юридичні особи, органи місцевого
самоврядування та органи державної
влади.

Носієм суверенітету і єдиним джерелом
влади в Україні є народ. Народ здійснює
владу безпосередньо і через органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування (частина друга статті 5
Конституції України).

Відповідно до частини третьої статті
140, частини першої статті 144 Конституції
України місцеве самоврядування
здійснюється територіальною громадою
в порядку, встановленому законом, як
безпосередньо, так і через органи
місцевого самоврядування: сільські,
селищні, міські ради та їх виконавчі
органи; органи місцевого
самоврядування в межах повноважень,
визначених законом, приймають рішення,
які є обов'язковими до виконання на
відповідній території.

Акти органів та посадових осіб
місцевого самоврядування з мотивів
їхньої невідповідності Конституції
або законам України визнаються
незаконними в судовому порядку
(частина десята статті 59 Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні").

Статтею 80 Земельного кодексу України
встановлено, що суб'єктами права
власності на землю є, зокрема,
територіальні громади, які реалізують
це право безпосередньо або через
органи місцевого самоврядування, на
землі комунальної власності.

Землі, які належать на праві власності
територіальним громадам сіл, селищ,
міст, є комунальною власністю. У
комунальній власності перебувають усі
землі в межах населених пунктів, крім
земель приватної та державної
власності, а також земельні ділянки за
їх межами, на яких розташовані об'єкти
комунальної власності (частини перша,
друга статті 83 Земельного кодексу
України).

Відповідно до пункту 1 частини першої
статті 17 КАС до компетенції
адміністративних судів віднесено
спори фізичних чи юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень
(нормативно-правових актів або
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності.

У пунктах "а", "б", "в", "г" і "к" статті 12
Земельного кодексу України
передбачено, що до повноважень
селищної ради належить: розпорядження
землями територіальних громад;
передача земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадян та юридичних осіб відповідно
до цього Кодексу; надання земельних
ділянок у користування; вилучення їх із
земель комунальної власності
відповідно до цього Кодексу; викуп
земельних ділянок для суспільних
потреб відповідної територіальної
громади селища; вирішення інших питань
у галузі земельних відносин відповідно
до закону.

Рішенням Конституційного Суду України
від 01 квітня 2010 року № 10-рп/2010 у справі
№ 1-6/2010 за конституційним поданням
Вищого адміністративного суду України
щодо офіційного тлумачення положень
частини першої статті 143 Конституції
України, пунктів "а", "б", "в", "г" статті 12
Земельного кодексу України, пункту 1
частини першої статті 17 Кодексу
адміністративного судочинства України
було надано офіційне тлумачення
зазначених норм.

В п. 1 резолютивної частини рішення
Конституційний Суд України зазначив:

- положення частини першої статті 143
Конституції України, згідно з якими
територіальні громади села, селища,
міста безпосередньо або через утворені
ними органи місцевого самоврядування
"вирішують інші питання місцевого
значення, віднесені законом до їхньої
компетенції", слід розуміти так, що при
вирішенні цих питань органи місцевого
самоврядування діють як суб'єкти
владних повноважень;

- положення пунктів "а", "б", "в", "г" статті
12 Земельного кодексу України у частині
повноважень сільських, селищних,
міських рад відповідно до цього
кодексу вирішувати питання
розпорядження землями територіальних
громад, передачі земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадян та юридичних осіб, надання
земельних ділянок у користування із
земель комунальної власності,
вилучення земельних ділянок із земель
комунальної власності треба розуміти
так, що при вирішенні таких питань ці
ради діють як суб'єкти владних
повноважень;

- положення пункту 1 частини першої
статті 17 Кодексу адміністративного
судочинства України стосовно
поширення компетенції
адміністративних судів на "спори
фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом
владних повноважень щодо оскарження
його рішень (нормативно-правових актів
чи правових актів індивідуальної дії),
дій чи бездіяльності" слід розуміти
так, що до публічно-правових спорів, на
які поширюється юрисдикція
адміністративних судів, належать і
земельні спори фізичних чи юридичних
осіб з органом місцевого
самоврядування як суб'єктом владних
повноважень, пов'язані з оскарженням
його рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до ст. 69 Закону України "Про
Конституційний Суд України" рішення і
висновки Конституційного Суду України
рівною мірою є обов'язковими до
виконання. Про це ж вказано і в п. 2
резолютивної частини зазначеного
рішення.

Щодо позовних вимог про визнання
недійсними державних актів на право
власності на землю колегія суддів
зазначає наступне.

За змістом ст. 126 Земельного кодексу
України, ст. 19 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень" видача
державного акт здійснюється з метою
посвідчення державної реєстрації
права власності на землю, яке вже
виникло.

Видача державного акта здійснюється за
єдиною визначеною процедурою,
встановленою підзаконним
нормативно-правовим актом -
Інструкцією про порядок складання,
видачі, реєстрації і зберігання
державних актів на право власності на
земельну ділянку і право постійного
користування земельною ділянкою та
договорів оренди землі порядок
складання, затвердженою наказом
Державного комітету України по
земельних ресурсах від 04.05.1999 року № 43,
зареєстрованим в Міністерстві юстиції
України 04.06.1999 року за № 354/3647.

Таким чином, ознаками державного акта
є: видача органом виконавчої влади;
видача в межах процедури державної
реєстрації права власності; єдиний
порядок оформлення; фіксування факту
державної реєстрації права власності
на землю.

Отже, Відділ земельних ресурсів
Тернопільської міської ради
здійснюючи дії по виготовленню і
видачі Державних актів про право
власності на землю серії ЯД № 223389
реєстраційний № 83, та серії ЯД №
223390 реєстраційний № 82, виданих на
ім'я ОСОБА_2,ОСОБА_4,ОСОБА_3 ,ОСОБА_5
реалізував свої владні управлінські
функції.

Таким чином у спірних правовідносинах
Відділ земельних ресурсів
Тернопільської міської ради є
суб'єктом владних повноважень в
розумінні Кодексу адміністративного
судочинства України.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що
державний акт на право власності на
землю є правовим актом індивідуальної
дії, прийнятим суб'єктом владних
повноважень при виконанні ним владних
управлінських функцій на основі
законодавства, у зв'язку з чим спір з
приводу такого акта підлягає розгляду
адміністративними судами на підставі
ст. 17 Кодексу адміністративного
судочинства України.

За таких обставин колегія суддів
дійшла висновку, що розгляд даної
справи належить до компетенції
адміністративного суду.

Тому висновок суду першої інстанції
про те, що спір не належить розглядати в
порядку адміністративного
судочинства, є неправильним.

Враховуючи наведене вище, колегія
суддів дійшла висновку, що оскаржувана
ухвала постановлена з порушенням норм
матеріального та процесуального
справа, тому її слід скасувати та
направити справу для продовження
розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 160, 197, п. 3 ч. 1 ст. 199, ст.
204, п. 6 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС України,
суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
повністю.

Ухвалу Тернопільського
міськрайонного суду від 09 вересня 2011
року про відмову у відкритті
провадження у справі № 2а-21551/11 -
скасувати та направити справу для
продовження розгляду до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, що беруть участь у справі, і
оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.Б.Заверуха

Судді
О.М.Гінда

В.В.Ніколін