Справа № 815/149/14
Суддя: Єфіменко К. С.
Дата ухвалення: 2014-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/149/14
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2014 року
м.Одеса

Одеський окружний адміністративний
суд у складі: головуючого судді
Єфіменка К.С. при секретарі Свириді Х.С.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до Головного управління
Державної міграційної служби України в
Одеській області про визнання
протиправним та скасування рішення
Відділу у справах громадянства та
реєстрації фізичних осіб ГУМВС України
в Одеській області про скасування
посвідки на постійне проживання на
території України громадянки
Республіки В`єтнам ОСОБА_1 серії НОМЕР_1
від 07.05.2007 року та зобов'язати Головне
управління Державної міграційної
служби України в Одеській області
поновити посвідку на постійне
проживання громадянці Республіки
В`єтнам ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, -

В С Т А Н О В И В:

З позовом до суду звернулась ОСОБА_1
до Головного управління Державної
міграційної служби України в Одеській
області про визнання протиправним та
скасування рішення Відділу у справах
громадянства та реєстрації фізичних
осіб ГУМВС України в Одеській області
про скасування посвідки на постійне
проживання на території України
громадянки Республіки В`єтнам ОСОБА_1
серії НОМЕР_1 від 07.05.2007 року та
зобов'язати Головне управління
Державної міграційної служби України в
Одеській області поновити посвідку на
постійне проживання громадянці
Республіки В`єтнам ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В судовому засіданні 05.02.2014 року
представник позивача підтримав
позовні вимоги, зазначивши, що
оскаржений висновок є протиправний,
оскільки позивач з 1988 року проживає в
Україні, прибула до колишнього СРСР з
В'єтнаму відповідно до положень угоди
між Урядами СРСР та СРВ від 02.04.1981 року,
а тому правомірно отримала посвідку на
постійне проживання в Україні, а
оскаржений висновок не відповідає
вимогам ст.12 Закону України «Про
імміграцію». Представник відповідача -
ГУ ДМС України в Одеській області
заперечив проти задоволення позовних
вимог пославшись на те, що позивачу
анульована посвідка законно, оскільки
він не надав жодного документу, який би
підтверджував факт його прибуття до
України (колишнього СРСР) відповідно до
вищенаведеної угоди.

Згідно з п.4 розділу V «Прикінцеві
положення» Закону України «Про
імміграцію»: вважати такими, що мають
дозвіл на імміграцію в Україну,
зокрема, іноземців та осіб без
громадянства, які прибули в Україну до
06.03.1998 року за Угодою між Урядом
Республіки В`єнам та Урядом СРСР про
направлення і прийняття в`єтнамських
громадян на професійне навчання та
роботу на підприємства і в організації
СРСР від 02.04.1981 року, залишилися
проживати в Україні і звернулися
протягом шести місяців з дня набрання
чинності цим Законом із заявою про
видачу їм посвідки на постійне
проживання в Україні. Особам,
зазначеним у пункті 4 Прикінцевих
положень, посвідка на постійне
проживання видається за їхніми заявами
або заявами їх законних представників
без оформлення дозволу на імміграцію.
На них поширюється чинність статей 12 - 15
цього Закону. Згідно з п.1 розділу V
«Прикінцеві положення» Закону України
«Про імміграцію» цей Закон набирає
чинності через місяць з дня його
опублікування. Вищевказаний Закон
набрав чинності 07.08.2001 року.

Обов`язковими умовами наявності
можливості вважати іноземців або осіб
без громадянства такими, що мають
дозвіл на імміграцію в Україну, а саме:
прибуття вказаних осіб в Україну до
06.03.1998 року за Угодою між Урядом
Республіки В`єнам та Урядом СРСР про
направлення і прийняття в`єтнамських
громадян на професійне навчання та
роботу на підприємства і в організації
СРСР від 02.04.1981 року; залишення
проживати в Україні; звернення
протягом шести місяців з дня набрання
чинності цим Законом із заявою про
видачу їм посвідки на постійне
проживання в Україні.

Рішення про документування посвідкою
на постійне проживання було прийнято
на підставі заяви-анкети іноземця, що
суперечить вимогам законодавства
України, що діяло на той час, оскільки
громадянка В`єтнаму ОСОБА_1 подала
заяву про видачу посвідки на постійне
проживання в Україні на підставі того,
що на території України народилося
двоє дітей ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_2 та
ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_3.

Тому в ході проведеної перевірки було
встановлено, що на момент подання та
отримання документів на постійне
проживання в Україні громадянка
В`єтнаму ОСОБА_1 не підпадала під дію
Прикінцевих положень Закону України
«Про імміграцію» та була
необґрунтовано документована
посвідкою на постійне проживання в
Україні.

Заслухавши пояснення
представника позивача, представника
відповідача, дослідивши наявні в
справі письмові докази суд доходить до
висновку про необхідність задоволення
позовних вимог з наступних підстав:

Відповідач згідно ст.1 Закону
України «Про міліцію», ст.6 Закону
України «Про імміграцію» є місцевими
підрозділами спеціально
уповноваженого органу центральної
виконавчої влади зі спеціальним
статусом та згідно положень ст.10 Закону
України «Про міліцію», ст.ст.5,9,12,24
Закону України «Про громадянство
України» вони здійснюють повноваження
щодо реєстрації факту набуття
громадянства України, видачі паспорту
громадянина України та документування
цього факту, надання висновків про
наявність чи відсутність у особи
громадянства України, а тому їхні
рішення дії чи бездіяльність з цього
приводу, на підставі положень ст.55
Конституції України та п.1 ч.2 ст.17,104 КАС
України можуть бути оскаржені в
адміністративному суді та повинні
розглядатись за правилами
адміністративного судочинства.

Стаття 26 Конституції України
гарантує громадянам України та інших
держав, особам без громадянства рівні
права та згідно ст.33 Конституції
України вони мають право вільно
перебувати та пересуватись територією
України з підстав та у порядку,
передбачених законом.

У 1988 році позивач прибула до СРСР
за урядовою програмою, згідно з
договором між Урядом Союзу Радянських
соціалістичних республік і Урядом
Соціалістичної республіки В`єнам про
напрям і прийом в`єтнамских громадян на
професійне навчання і роботу на
підприємствах і організаціях СРСР від
02.04.1981 року.

07.05.2007 року позивач отримала
посвідку на постійне проживання Серії
НОМЕР_1, видане ВГІРФО ГУМВС України в
Одеській області відповідно до Закону
України «Про імміграцію» безстроково.

Позивачка разом з чоловіком
ОСОБА_5 ведуть спільний побут та мають
трьох дітей. Так, за час проживання в
Україні у фактичного подружжя
народилась донька - ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2, яка з 10.03.2010 року набула
громадянство України, що
підтверджується копією свідоцтва про
народження Серії НОМЕР_2 та копією
паспорта (а.с.13,14); 04.07.2000 року народилась
донька - ОСОБА_3, яка з 04.03.2008 року набула
громадянство України, що
підтверджується копією свідоцтва про
народження Серії НОМЕР_5 та копією
довідки №297004 про реєстрацію особи
громадянином України (а.с.15-17);
ІНФОРМАЦІЯ_4 народився син - ОСОБА_4, що
підтверджується копією свідоцтва про
народження Серії НОМЕР_3 (а.с.18). Також
судом встановлено, що з 2002 року позивач
займається підприємницькою діяльністю
відповідно до отриманого свідоцтва про
державну реєстрацію фізичної особи -
підприємця Серії НОМЕР_4 27.03.2002 року
(а.с.11).

Крім того, позивачка з чоловіком
ОСОБА_5 та дітьми постійно проживають у
АДРЕСА_1, яка належить її чоловіку на
праві приватної власності, що
підтверджується довідкою про
реєстрацію права власності та випискою
з домової книги (а.с.20,21).

На теперішній час позивачу стало
відомо, що відділом громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних осіб
ГУМВС України в Одеській області
прийнято рішення про анулювання
дозволу на імміграцію та вилучення
посвідки на постійне проживання на
території України. Однак рішення
відповідно до наказу №602 від 23.08.2011 року
«Про затвердження порядку оформлення і
видачі посвідки на тимчасове
проживання» позивачу не видавалося та
про прийняте рішення до теперішнього
часу їй взагалі відомо не було.

Згідно ст.3 Закону України «Про
правовий статус іноземців та осіб без
громадянства» встановлено, що іноземці
та особи без громадянства можуть у
встановленому порядку іммігрувати в
Україну на постійне проживання або
прибули для працевлаштування на
визначений термін, а також тимчасово
перебувати на її території. Порядок
видачі дозволу на імміграцію, а також
посвідки на постійне проживання та
вирішення інших питань, пов'язаних з
імміграцією іноземців та осіб без
громадянства, визначається Законом
України «Про імміграцію».

Іммігрантам надається право на
перебування на території України з
підстав передбачених законом (ст.1,3
Закону України «Про імміграцію»).
Однак, ст.12 цього ж Закону передбачає
випадки, коли спеціально уповноважений
орган з питань імміграції має право
скасувати власний дозвіл на імміграцію
та застосувати заходити щодо
видворення особи за межи території
України. Так, згідно п.п.1 ч.1 ст.12 Закону
України «Про імміграцію» дозвіл на
імміграцію може бути скасований
органом, який його видав, якщо:
з`ясується,що його надано на підставі
свідомо неправдивих відомостей,
підроблених документів чи документів,
що втратили чинність; іммігранта
засуджено в Україні до позбавлення
полі на строк більше одного року і
вирок суду набрав законної сили; дії
іммігранта становлять загрозу
національній безпеці України,
громадському порядку в Україні; це є
необхідним для охорони здоров`я,
захисту прав і законних інтересів
громадян України; іммігрант порушив
законодавство про правовий статус
іноземців та осіб без громадянства; в
інших випадках, передбачених законами
України.

Відповідно до абз.3 п.4 Прикінцевих
положень Закону України «Про
імміграцію» вважаються такими, що
мають дозвіл на імміграцію в Україну
іноземці та особи без громадянства, які
прибули в Україну до 06.03.1998 року за
Угодою між Урядом СРВ та Урядом СРСР
про направлення і прийняття
в`єтнамських громадян на професійне
навчання на роботу на підприємства і в
організації СРСР від 02.04.1981 року,
залишилися проживати в Україні і
звернулися протягом шести місяців з
дня набрання чинності цим Законом із
заявою про видачу їм посвідки на
постійне проживання в Україні.

Відповідно до п.п. 21-24 "Порядку
провадження за заявами про надання
дозволу на імміграцію і поданнями про
його скасування та виконання прийнятих
рішень", затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України №1983 від
26.12.2002 року, дозвіл на імміграцію
скасовується органом, який його видав.
Для започаткування процедури розгляду
питання про скасування дозволу на
імміграцію відповідне подання
надсилається до органу, який приймав
рішення про надання такого дозволу.
Департамент, територіальні органи і
підрозділи всебічно вивчають у
місячний термін подання щодо
скасування дозволу на імміграцію,
запитують у разі потреби додаткову
інформацію в ініціатора подання, інших
органів виконавчої влади, юридичних і
фізичних осіб, а також запрошують для
надання пояснень іммігрантів, стосовно
яких розглядається це питання. На
підставі результату аналізу
інформації приймається відповідне
рішення. Про прийняте рішення письмово
повідомляються протягом тижня
ініціатори процедури скасування
дозволу на імміграцію та іммігранти.
Рішення про скасування дозволу на
імміграцію надсилається протягом
тижня органом, що його прийняв, до
територіального підрозділу за місцем
проживання для вилучення посвідки на
постійне проживання в іммігранта та
вжиття заходів відповідно до статті 13
Закону України "Про імміграцію".

Під час надання посвідки на постійне
місце проживання в Україні позивачу,
відповідач керувався п.4 розділу V
"Прикінцеві положення" Закону України
"Про імміграцію", тобто, проводив
перевірку підстав залишення на
постійне проживання на території
України позивача, підстав для відмови у
наданні дозволу на імміграцію не
виявив, та надав посвідку на постійне
місце проживання в Україні. Цією ж
нормою Закону відповідач обґрунтовує
прийняття протилежного рішення про
скасування посвідки на постійне
проживання.

Судом не встановлено, що за визначений
проміжок часу з'явилися обставини, які
б тягли за собою обґрунтування
скасування дозволу на імміграцію.

Таким чином, на підставі ст.10 КАС
України, згідно якої, усі учасники
адміністративного процесу є рівними та
ст.11 КАС України, згідно якої розгляд і
вирішення справ у адміністративних
судах здійснюється на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними доказів, з'ясувавши
обставини у справі; перевіривши всі
доводи і заперечення сторін та надавши
правову оцінку всім наданим сторонами
на час розгляду справи доказам, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
обґрунтовані, підтверджені
матеріалами справи, у зв'язку з чим
підлягають задоволенню на підставі
положень ч.2 ст.162 КАС України.

Судові витрати розподілити за
правилами ст.94 КАС України.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 КАС України, суд,
-

П О С Т А Н О В И В:

1. Позовні вимоги задовольнити
повністю.

2. Визнати протиправним та
скасувати рішення Відділу у справах
громадянства та реєстрації фізичних
осіб ГУМВС України в Одеській області
про скасування посвідки на постійне
проживання на території України
громадянки Республіки В`єтнам ОСОБА_1
серії НОМЕР_1 від 07.05.2007 року.

3. Зобов`язати Головне
управління Державної міграційної
служби України в Одеській області
поновити посвідку на постійне
проживання громадянці Республіки
В`єтнам ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1

Постанова може бути оскаржена до
Одеського апеляційного
адміністративного суду через суд
першої інстанції шляхом подачі
апеляційної скарги в 10-денний строк з
дня виготовлення та підписання
постанови.

Повний текст постанови складений
та підписаний суддею 10 лютого 2014 року.

Суддя
Єфіменко
К.С.