Справа № 805/4113/13-а
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2014-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" січня 2014 р. м. Київ
К/800/38530/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Калашнікової О.В., Голяшкіна О.В.
Леонтович К.Г., розглянувши в порядку
письмового провадження
адміністративну справу за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на постанову Донецького
окружного адміністративного суду від 14
травня 2013 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 19 червня 2013 року у справі № 805/4113/13-а
за позовом Ясинуватського міського
центру зайнятості до ОСОБА_4 про
визнання дій неправомірними та
стягнення суми матеріального
забезпечення на випадок безробіття,-

у с т а н о в и л а:

У березні 2013 року Ясинуватський
міський центр зайнятості звернувся до
суду із позовом до ОСОБА_4 про визнання
дій неправомірними та стягнення суми
матеріального забезпечення на випадок
безробіття про стягнення незаконно
отриманої допомоги по безробіттю у
розмірі 4184,78 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідачеві було надано статус
безробітного та призначено
матеріальне забезпечення у вигляді
допомоги по безробіттю. Однак, при
проведені перевірки було з'ясовано, що
на момент звернення до центру
зайнятості та в період отримання
матеріального забезпечення, ОСОБА_4
була зареєстрована як фізична
особа-підприємець, тому не мала права
перебувати на обліку як безробітна та,
відповідно, отримувати грошову
допомогу.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 14 травня 2013
року, залишеною без змін ухвалою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 19 червня 2013
року, позов задоволено: стягнуто з
ОСОБА_4 на користь позивача
безпідставно отриману допомогу по
безробіттю в розмірі 4184,78 грн.

У касаційній скарзі відповідач,
посилаючись на неправильне
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення судів першої
та апеляційної інстанцій та ухвалити
нове рішення про відмову в задоволенні
позову.

Перевіривши правову оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
проаналізувавши правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права
колегія суддів приходить до висновку,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, ОСОБА_4
була зареєстрована як фізична особа -
підприємець з 29.07.2005 року, а тому не мала
права на отримання допомоги по
безробіттю за цей період. З цим
висновком погодився і суд апеляційної
інстанції.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з такими висновками судів
попередніх інстанцій, виходячи з
наступного.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що у вересні 2008 року
ОСОБА_4 звернулась до позивача із
заявою про надання їй статусу
безробітної з виплатою допомоги по
безробіттю. При цьому в заяві ОСОБА_4
зазначила, що вона не зареєстрована як
суб'єкт підприємницької діяльності.

24 вересня 2008 року відповідачу надано
статус безробітної з виплатою допомоги
по безробіттю, з 10.08.2011 року по 13.09.2011
року знаходження на обліку в центрі
зайнятості ОСОБА_4 нараховано та
виплачено допомоги по безробіттю у
розмірі 4148, 78 грн.

В результаті проведеної позивачем
перевірки було встановлено, що в період
знаходження на обліку в центрі
зайнятості безробітна ОСОБА_4 була
зареєстрована як фізична особа -
підприємець.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про
зайнятість населення» безробітними
визнаються працездатні громадяни
працездатного віку, які через
відсутність роботи не мають заробітку
або інших передбачених законодавством
доходів і зареєстровані у державній
службі зайнятості як такі, що шукають
роботу.

Згідно підпункту «б»пункту 3 ст. 1 цього
Закону до зайнятого населення належать
громадяни, що проживають на території
держави на законних підставах
громадяни, які самостійно забезпечують
себе роботою, включаючи підприємців,
осіб, зайнятих індивідуальною трудовою
діяльністю, творчою діяльністю, члени
кооперативів, фермери та члени їх
сімей, що беруть участь у виробництві, а
також члени особистих селянських
господарств, діяльність яких
здійснюється відповідно до Закону
України «Про особисте селянське
господарство».

Згідно матеріалів справи, ОСОБА_4
зареєстрована як фізична
особа-підприємець з 29 липня 2005 року, що
підтверджується даними Довідки з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців від
11 серпня 2010 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 46 Закону України
«Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців»
фізична особа позбавляється статусу
підприємця з дати внесення до Єдиного
державного реєстру запису про державну
реєстрацію припинення підприємницької
діяльності фізичної особи - підприємця.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідач з 24 вересня
2008 року по 1 травня 2009 року знаходилась
на обліку в центрі зайнятості та за цей
період отримала допомогу по
безробіттю. В той же час ОСОБА_4 була
зареєстрована як фізична особа -
підприємець з 29 липня 2005 року.

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» сума виплаченого
забезпечення та вартості наданих
соціальних послуг застрахованій особі
внаслідок умисного невиконання нею
своїх обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

Відповідно до пункту 6 Порядку
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплат матеріального
забезпечення відповідно до Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття», затвердженого
Постановою Уряду від 20 березня 2006 року
№357 (далі - Порядок), у разі
встановлення центрами зайнятості
відповідно до цього Порядку належності
безробітної особи до категорії
зайнятих,така особа знімається з
обліку як безробітна в установленому
законодавством порядку та повертає
суму незаконно отриманого
матеріального забезпечення і
вартості наданих соціальних послуг з
моменту виникнення обставин, що
впливають на умови виплати
матеріального забезпечення та надання
соціальних послуг.

Отже, оскільки на момент звернення до
центру зайнятості відповідач
залишалася фізичною особою -
підприємцем, а в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців були відсутні дані
щодо припинення підприємницької
діяльності фізичною
особою-підприємцем, суди першої та
апеляційної інстанцій обґрунтовано
дійшли до вірного висновку, що надання
ОСОБА_4 статусу безробітної є
необґрунтованим, кошти, виплачені як
допомога по безробіттю, підлягають
поверненню.

Крім цього, слід звернути увагу на те,
що, звертаюсь до центру зайнятості із
заявою про вирішення питання
працевлаштування, надання статусу
безробітного та виплати допомоги по
безробіттю, ОСОБА_4 власноручно
зазначила, що у разі подання до
позивача документів, які містять
неправдиві відомості, а також
неповідомлення про отримання
будь-якого доходу в період перебування
на обліку в службі зайнятості, вона
зобов'язується добровільно повернути
зайво виплачене матеріальне
забезпечення на випадок безробіття
(а.с.7). Отже, оскільки на час звернення
до центру зайнятості ОСОБА_4 надала
позивачу документи, які містять
неправдиві відомості, а також не
повідомила про свій статус фізичної
особи - підприємця, добровільно не
повернула незаконно виплачену
допомогу по безробіттю, суди
обґрунтовано та на законних підставах
задовольнили позовні вимоги.

Доводи касаційних скарг не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом апеляційної
інстанції норм матеріального чи
процесуального права, яке призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи.

За правилами частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення без змін,
якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 14 травня 2013
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 19 червня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України, у строк та у порядку,
визначеними статтями 237 - 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді: (підписи)