Справа № 802/4529/13-а
Суддя: Бошкова Юлія Миколаївна
Дата ухвалення: 2014-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

17 січня 2014 р.
Справа № 802/4529/13-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді:
Бошкової Юлії Миколаївни,

за участю:

секретаря судового засідання:
Мельника Віктора Сергійовича

представника позивача:
ОСОБА_1,

представника відповідача:
Міровського В.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи

за позовом: фізичної особи - підприємця
ОСОБА_3

до: Гайсинської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області

про: визнання протиправним та
скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного
адміністративного суду звернувся
фізична особа - підприємець ОСОБА_3 до
Гайсинської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області про визнання протиправним та
скасування рішення.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
рішення Гайсинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Вінницькій області про застосування
штрафних (фінансових) санкцій в сумі 3 437
869 грн. не відповідає вимогам
Конституції України, Податкового
кодексу України, а положення Закону
України "Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг" застосовано невірно.
Посилаючись на невідповідність
висновків податкового органу
фактичним обставинам та чинному
податковому законодавству, просить суд
задовольнити позов та скасувати
оскаржуване рішення.

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 25.11.2010 року
у задоволені адміністративного позову
відмовлено повністю.

Постановою Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 09.03.2011 року,
адміністративний позов задоволено
повністю, визнано протиправним та
скасовано рішення Гайсинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Вінницькій області про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій в сумі 3 437 869 грн.

Вищий адміністративний суд України,
розглянувши адміністративну справу за
касаційними скаргами Гайсинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів та фізичної особи -
підприємця ОСОБА_3 на постанову
Вінницького апеляційного
адміністративної суду від 09.03.2011 року,
касаційні скарги задовольнив частково,
постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 25.11.2010 року
та постанову Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 09.03.2011 року
скасував, а справу направив на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Вінницького окружного
адміністративного суду від 18.11.2013 року
прийнято вказану справу до провадження
та призначено до судового засідання.

В ході нового судового розгляду
позивач підтримав заявлені позовні
вимоги та просив суд задовольнити їх у
повному обсязі. Також додатково
зазначив, що застосування штрафу
відповідно до оскаржуваного рішення є
різновидом адміністративно -
господарської санкції у розумінні
ст.ст. 238, 239 Господарського кодексу
України (далі - ГК України), які можуть
застосовуватись виключно у межах
строків, визначених ст.250 ГК України, а
саме - протягом шести місяців з дня
виявлення правопорушення, але не
пізніше як через один рік з дня
порушення цим суб'єктом встановлених
законодавчими актами правил
здійснення господарської діяльності,
крім випадків, передбачених законом.
Тому, відповідачем не дотримано вимог
ст. 250 ГК України щодо строків
застосування адміністративно -
господарських санкцій в частині
накладення штрафних (фінансових)
санкцій за період з 01.07.2008 року - 30.09.2009
року.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти задоволення позову
заперечив та просив суд у задоволені
адміністративного позову відмовити.
Додатково зазначив, що прийняте
рішення про застосування штрафних
(фінансових) санкцій за період з 01.07.2008
року - 30.09.2009 року винесено правомірно
та відповідно до вимог чинного
законодавства, крім того, вчинене
правопорушення ФОП ОСОБА_3 є триваючим.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
оцінивши надані сторонами докази, суд
встановив наступне.

В період з 19.10.2009 року по 30.10.2009 року
проведено планову виїзну перевірку ФОП
ОСОБА_3 з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.07.2008 року по
30.06.2009 року.

За результатами перевірки складено акт
№ 2115/1700/НОМЕР_1 від 11.11.2009 року (т.1 а.с.
7-27).

На підставі акту перевірки, Гайсинська
МДПІ 17.11.2009 року винесено податкове
повідомлення-рішення № /0, згідно
із яким ФОП ОСОБА_3 визначено суму
штрафних (фінансових) санкцій в сумі 3 437
869 грн. (т.1 а.с. 4).

Вінницький окружний адміністративний
суд, в свою чергу, розглядаючи вперше
вказану справу та приймаючи постанову
від 25.11.2010 року, дійшов висновку про те,
що позивачем при продажу паливно -
мастильних матеріалів за період з
01.07.2008р. по 30.06.2009р. згідно відомостей на
суму 687573,8 грн. розрахункові операції не
проведено через реєстратор
розрахункових операцій та відповідні
розрахункові документи не
роздруковано та не видано. За
вищевказані порушення до позивача були
застосовані фінансові санкції згідно
п. 1 ст. 17 Закону України "Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг" в п'ятикратному розмірі суми не
проведеної операції 687573,8 х 5 = 3437869,0 грн.

Розглядаючи справу за апеляційною
скаргою відповідача у даній справі на
постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 25.11.2010 року
суд апеляційної інстанції не погодився
із висновками суду першої інстанції, та
зазначив, що порушення позивачем вимог
п.п. 1 і 2 ст.3 Закону України "Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій в сфері
торгівлі, громадського харчування,
послуг" мали місце протягом 01.07.2008 року
30.09.2009 року, акт перевірки №2115/1700/НОМЕР_1
був складений працівниками
податкового органу 11.11.2009 року, а спірне
рішення про застосування штрафних
санкцій винесено 17.11.2009 року. Отже,
податковий орган, приймаючи
оскаржуване рішення, повинен
застосувати
адміністративно-господарську санкцію
за період з 17.11.2008 року, а не з 01.07.2008
року, тому сума визначених штрафних
санкцій є неправомірною.

Вищий адміністративний суд України,
розглянувши касаційні скарги
Гайсинської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів та фізичної
особи - підприємця ОСОБА_3 на постанову
Вінницького апеляційного
адміністративної суду від 09.03.2011 року,
задовольнив їх частково, постанову
Вінницького окружного
адміністративного суду від 25.11.2010 року
та постанову Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 09.03.2011 року
скасував, а справу направив на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Судова колегія касаційної інстанції не
погодилась з висновками судів
попередніх інстанцій та зазначила, що
вони дали передчасну юридичну оцінку
встановленим фактичним обставинам
справи, а тому винесені рішення не
можна вважати законними та
обґрунтованими.

У зв'язку із вказаним, суд касаційної
інстанції направляючи справу на новий
розгляд зазначив, що положення
преамбули Закону України "Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами" щодо поширення
встановленого цим Законом порядку
нарахування і сплати пені та штрафних
санкцій, що застосовуються до
платників податків контролюючими
органами, на пеню та штрафні санкції за
порушення у сфері застосування РРО не
надає вказаним видам пені та штрафних
санкцій статусу податкового платежу, а
зобов'язанню по їх сплаті - статусу
податкового повідомлення - рішення.

Крім того, порушення позивачем вимог
п.п. 1 і 2 ст.3 Закону України "Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій в сфері
торгівлі, громадського харчування,
послуг" мали місце протягом 01.07.2008 року
30.09.2009 року, перевірка проведена
працівниками податкового органу 11.11.2009
року, а спірне рішення про застосування
штрафних санкцій прийнято 17.11.2009 року.
Отже, податковий орган, приймаючи
оскаржуване рішення, повинен
застосувати
адміністративно-господарську санкцію
за період з 17.11.2008 року, а не з 01.07.2008
року.

У зв'язку з цим, для правильного
вирішення спору підлягає розмежуванню
період здійснення правопорушення, з
метою встановлення обґрунтованості
застосування штрафних санкцій у
відповідних розмірах спірним рішенням,
з урахуванням вимог ст. 250 ГК України.

Відтак, суд касаційної інстанції
вказав на необхідність дослідження
вищезазначених обставинах, оскільки
вони мають істотне значення для
правильного вирішення справи по суті
та витребувати від суб'єктів спірних
правовідносин відповідні розрахунки
штрафних санкцій.

Розглядаючи справу, після направлення
її Вищим адміністративним судом
України на новий розгляд, суд першої
інстанції бере до уваги вимоги ч. 5 ст. 227
КАС України, якою передбачено, що
висновки і мотиви, з яких скасовані
рішення є обов'язковими для суду першої
чи апеляційної інстанції при розгляді
справи.

Так, під час розгляду адміністративної
справи судом встановлено, що в період з
19.10.2009 року по 30.10.2009 року проведено
планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_3

За результатами перевірки складено акт
№ 2115/1700/НОМЕР_1 від 11.11.2009 року.

На підставі акту перевірки Гайсинською
МДПІ 17.11.2009 року винесено податкове
повідомлення-рішення № /0,
відповідно до якого ФОП ОСОБА_3
визначено суму штрафних (фінансових)
санкцій в сумі 3 437 869 грн. за період з
липня 2008 року по червень 2008 року.

Суд звертає увагу на те, що відповідно
до п. 1.9 ст. 1 Закону України "Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами" (чинного на момент
виникнення спірних правовідносин)
податкове повідомлення - письмове
повідомлення контролюючого органу про
обов'язок платника податків сплатити
суму податкового зобов'язання,
визначену контролюючим органом у
випадках, передбачених цим Законом.

Згідно з п.1.10 ст. 1 вищезазначеного
Закону податкова вимога - письмова
вимога податкового органу до платника
податків погасити суму податкового
боргу

Таким чином, податкове повідомлення -
рішення як форма акту ненормативного
характеру може застосовуватися лише
щодо обов'язків по сплаті податків і
зборів (обов'язкових платежів),
вичерпний перелік яких визначено у
Законі України "Про систему
оподаткування". Однак, штраф,
накладений відповідачем на позивача,
не визначений як податок або збір.

Отже, враховуючи норми вимог чинного
законодавства, які діяли на момент
виникнення спірних правовідносин,
податковим органом потрібно було
винести рішення про застосування
штрафних (фінансових) санкцій, а не
податкове - повідомлення рішення про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій.

Щодо висновку відповідача про те, що
позивачем порушено вимог п.1.2 ст. 3
Закону України "Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій в
сфері торгівлі, громадського
харчування, послуг". Не проведено
розрахункові операції при продажу
паливно - мастильних матеріалів в
безготівковій формі оплати через РРО
на суму 687 573,8 грн. суд зазначає
наступне.

Так, відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Закону
України "Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій в сфері
торгівлі, громадського харчування,
послуг" суб'єкти підприємницької
діяльності, які здійснюють
розрахункові операції в готівковій
та/або в безготівковій формі (із
застосуванням платіжних карток,
платіжних чеків, жетонів тощо) при
продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані:

- проводити розрахункові операції на
повну суму покупки (надання послуги)
через зареєстровані, опломбовані у
встановленому порядку та переведені у
фіскальний режим роботи реєстратори
розрахункових операцій з
роздрукуванням відповідних
розрахункових документів, що
підтверджують виконання розрахункових
операцій, або у випадках, передбачених
цим Законом, із застосуванням
зареєстрованих у встановленому
порядку розрахункових книжок;

- видавати особі, яка отримує або
повертає товар, отримує послугу або
відмовляється від неї, розрахунковий
документ встановленої форми на повну
суму проведеної операції.

Крім того, правила роздрібної торгівлі
нафтопродуктами, затверджена
Постановою КМ № 1442 від 20.12.1997 р із
змінами і доповненнями згідно
Постановами КМ N 450 від 06.05.2001, N 1178 від
17.08.2002; в редакції Постанови КМ № 162 (
162-2009-п ) від 05.03.2009 . Ці Правила
визначають порядок приймання,
зберігання і роздрібної торгівлі
бензином, дизельним паливом, гасом,
маслами, мастилами (далі -
нафтопродукти), а також регламентують
вимоги у дотриманні прав споживачів
щодо належної якості цих
нафтопродуктів, безпеки для життя та
здоров'я споживачів, навколишнього
природного середовища і рівня
торгівельного обслуговування. Правила
поширюються на всіх суб'єктів
господарювання на території України,
які зареєстровані з установленому
порядку.

Пункт 10 вищезгаданих Правил зазначає,
що розрахунки за продані нафтопродукти
здійснюються готівкою та/або у
безготівковій формі (із застосуванням
платіжних карток, талонів, відомостей
на відпуск нафтопродуктів тощо) в
установленому законодавством порядку.
Разом з нафтопродуктами споживачеві в
обов'язковому порядку видається
розрахунковий документ за
установленою формою на повну суму
проведеної операції, який підтверджує
факт купівлі товару. У розрахунковому
документі зазначається інформація про
форму здійснення розрахунку.

Також у вищезгаданій Постанові
передбачено встановлення порядку
організації та виконання робіт,
пов'язаних з прийманням,
транспортуванням, зберіганням,
відпуском та обліком товарної нафти і
нафтопродуктів. Вищезгаданий порядок
визначений у Інструкції про порядок
приймання, транспортування,
зберігання, відпуску та обліку нафти і
нафтопродуктів на підприємствах і
організаціях України, яка затверджена
спільним наказом Міністерства палива
та енергетики України, Міністерства
економіки України, Міністерства
транспорту та звязку України та
Державного комітету з питань
технічного регулювання та споживчої
політики 20.05.2008р. N 281/171/578/155 (далі -
Інструкція).

Пунктом 10.3 цієї Інструкції визначений
порядок відпуску нафтопродуктів, який
проводиться у таких формах:

- за готівку (п.10.3.1);

- за відомостями ( п. 10.3.2);

- за талонами ( п. 10.3.3);

- за платіжними картками (п.10.3.4).

Так, відповідно до п. 10.3.2
вищезазначеної Інструкції відпуск
нафтопродуктів за безготівковим
розрахунком за відомостями
здійснюється АЗС на підставі
договорів, укладених між
підприємством та споживачем. Відпуск
нафтопродуктів відображається у
відомості на відпуск нафтопродуктів
за формою N 16-НП.

Отже, з наведеного випливає, що при
безготівковій формі розрахунку
застосування РРО не є обов'язковим.

Щодо строків застосування
відповідачем адміністративно -
господарських санкцій суд зазначає
наступне.

Нормативним приписом ст. 239 ГК України,
передбачено перелік видів
адміністративно-господарських
санкцій, які можуть бути застосовані
суб'єктом владних повноважень до
суб'єктів господарювання, у випадку
порушення останніми правил здійснення
господарської діяльності,
встановлених законодавством України.

За змістом ст. 250 ГК України
адміністративно-господарські санкції
можуть бути застосовані до суб'єкта
господарювання протягом шести місяців
з дня виявлення порушення, але не
пізніш як через один рік з дня
порушення цим суб'єктом встановлених
законодавчими актами правил
здійснення господарської діяльності,
крім випадків, передбачених законом.

Як встановлено судом, порушення
позивачем вимог пп. 1 і 2 ст.3 Закону
№265/95-ВР мали місце протягом 01.07.2008 року
- 30.09.2009 року, перевірка проведена
працівниками податкового органу 11.11.2009
року, а спірне рішення прийнято 17.11.2009
року. Отже, податковий орган, приймаючи
оскаржуване рішення, повинен був
застосувати
адміністративно-господарську санкцію
за період з 17.11.2008 року, а не з 01.07.2008 року

Крім того, в судовому засіданні, судом
було зобов'язано представника
відповідача надати розрахунок до акту
перевірки про нарахування штрафних
санкцій, з метою встановлення
обґрунтованості застосування штрафних
санкцій у відповідних розмірах, з
урахуванням вимог ст. 250 ГК України.

Однак, на вимогу суду відповідач не
надав розрахунок до акту перевірки про
нарахування штрафних санкцій,
натомість надав письмові пояснення, з
яких суд не може встановити період
нарахування штрафних санкцій з
урахуванням ст. 250 ГК України, а саме з
17.11.2008 року, як встановлено ухвалою
Вищого адміністративного суду України
від 22.10.2013 року.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов
висновку, що податкове повідомлення -
рішення № /0 від 17.11.2009 року
підлягає скасуванню, оскільки суд
перевіряє обґрунтованість прийнятого
рішення податковим органом і не може
самостійно визначити та нараховувати
податки, збори, штрафні санкції.

В силу ч. 1 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Суд також бере до уваги, що згідно з ч. 3
ст. 2 Кодексу адміністративного
судочинства України у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони
зокрема: 1) на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Відповідно до ст. ст. 11, 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд згідно ст.
86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

У ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного
судочинства України передбачено, що в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем не було надано суду
достатньо належних доказів, які б
свідчили про правомірність винесеного
рішення.

Суд вважає, що заявлені позовні вимоги
є обґрунтованими, відповідають дійсним
обставинам, встановленим у справі,
підтверджуються належними,
достовірними та допустимими доказами,
дослідженими у судовому засіданні за
участю присутніх учасників процесу, а
тому підлягають задоволенню з
розподілом судових витрат відповідно
до ст. 94 КАС України.

Відповідно до ч.1 ст. 94 КАС України якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати протиправним та скасувати
рішення Гайсинської міжрайонної
державної податкової інспекції №
/0 від 17.11.2009 року про застосування
штрафних (фінансових) санкцій в сумі
3437869 грн. відносно фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі
3 (три),40 грн. шляхом їх безспірного
списання органами Державної
казначейської служби України з
рахунків Гайсинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Вінницькій області.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили в порядку,
визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України,
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Бошкова Юлія Миколаївна