Справа № 2а-7770/11/1470
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2014-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2014 р. Справа № 2а-7770/11/1470

Категорія: 8.2.3 Головуючий в 1 інстанції:
Мельник О.М.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду у складі:

Головуючогосудді -Семенюк Г.В. судді -
Потапчук В.О. судді - Коваль М.П.

розглянувши у письмовому провадженні у
приміщенні Одеського апеляційного
адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Державної податкової
інспекції у Заводському районі м.
Миколаєва Миколаївської області ДПС на
Постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 15 травня 2012
року по справі за позовом Державної
податкової інспекції у Заводському
районі м. Миколаєва Миколаївської
області ДПС до товариства з обмеженою
відповідальністю "Лінія Стилю" про
надання дозволу на погашення
податкового боргу за рахунок майна, -

встановиЛА:

Позивач, звернувся до суду з
позовом до товариства з обмеженою
відповідальністю "Лінія Стилю" про
надання дозволу на погашення
податкового боргу за рахунок майна.

Постановою Миколаївського
окружного адміністративного суду від 15
травня 2012 року в задоволенні позову
відмовлено.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, позивач подав
апеляційну скаргу, в якій просить суд
апеляційної інстанції скасувати
постанову суду та прийняти нову
постанову, якою задовольнити позов в
повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги апелянт посилається на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм матеріального та
процесуального права.

Сторони по справі сповіщались належним
чином про час, дату та місце проведення
судового засідання, однак своїм правом
на участь в розгляді апеляційної
скарги не скористались та у судове
засідання не з'явилися, тому судовий
розгляд справи здійснено в порядку
письмового провадження згідно ч. 3 ст.
122, ст. 197 КАС України.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи апеляційної скарги, матеріали
справи, колегія суддів вважає, що
апеляційну скаргу належить залишити
без задоволення з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що
ТОВ «Лінія Стилю» перебуває на обліку в
ДПІ у Заводському районі м. Миколаєва.

Відповідач має податковий борг в сумі
55703,13 грн.

Згідно змісту позовної заяви
відповідачем не сплачено
заборгованість у зв'язку з відсутністю
коштів на рахунку платника податків,
іншого відповідачем не доведено.

Відповідно до п.95.1 ст. 95 Податкового
кодексу України орган державної
податкової служби здійснює за платника
податків і на користь держави заходи
щодо погашення податкового боргу
такого платника податків шляхом
стягнення коштів, які перебувають у
його власності, а в разі їх
недостатності - шляхом продажу майна
такого платника податків, яке
перебуває у податковій заставі.

Абз. 1-2 п. 95.3 ст. 95 Податкового кодексу
України встановлено, що стягнення
коштів з рахунків платника податків у
банках, обслуговуючих такого платника
податків, здійснюється за рішенням
суду, яке направляється до виконання
органам державної податкової служби, у
розмірі суми податкового боргу або
його частини. Орган державної
податкової служби звертається до суду
щодо надання дозволу на погашення
усієї суми податкового боргу за
рахунок майна платника податків, що
перебуває у податковій заставі.

Відповідно до абз. 3 п. 95.3 ст. 95
Податкового кодексу України рішення
суду щодо надання вказаного дозволу є
підставою для прийняття органом
державної податкової служби рішення
про погашення усієї суми податкового
боргу. Рішення органу державної
податкової служби підписується його
керівником та скріплюється гербовою
печаткою органу державної податкової
служби. Перелік відомостей, які
зазначаються у такому рішенні,
встановлюється центральним органом
державної податкової служби.

Представник відповідача в суді першої
інстанції надав перелік нерухомого
майна, та договори щодо купівлі-продажу
нерухомого майна, а також договір
іпотеки від 01.11.2007 року, згідно якого на
відчуження нежитлової будівлі
розташованої в м. Миколаєві, вул.
Декабристів, 41/5, крамниці розташованої
в цій же будівлі та земельної ділянки
розташованої в м. Миколаєві, вул.
Декабристів, 41/5 накладено заборону до
припинення дії договору іпотеки.

Згідно наданого позивачем акту опису
активів від 31.03.2010 року №197/240-20
податковим керуючим описано у
податкову заставу нежитлову будівлю, м.
Миколаїв, вул. Образцова, 4-Б/1.

Проаналізувавши зміст наведеної
правової норми, яка регулює порядок
надання дозволу на погашення усієї
суми податкового боргу за рахунок
майна платника податків, що перебуває у
податковій заставі, суд приходить до
висновку, що вказані дії можуть бути
проведені лише за чітким дотриманням
податковим органом послідовності
виконання вимог п.п.95.1, п.95.2, п.95.3 статті
95 Податкового кодексу України, а саме:
право на звернення до суду про надання
дозволу на погашення всієї суми
заборгованості може бути реалізовано
податковим органом за наявності
рішення суду про стягнення
заборгованості за вказаною сумою
податкового боргу, яке уже знаходилось
на виконанні державної виконавчої
служби або у податковому органі, однак
за відсутності коштів на рахунках
боржника було повернуто податковому
органу без виконання.

Однак позивачем не надано доказів на
підтвердження факту наявності рішення
суду про стягнення заборгованості за
вказаною сумою податкового боргу, яке
уже знаходилось на виконанні державної
виконавчої служби або у податковому
органі.

З урахуванням наведеного, судом не
можуть бути прийняті до уваги доводи та
докази позивача про відсутність коштів
у відповідача, оскільки право на
стягнення коштів з відповідача за
рішенням суду не було реалізовано
позивачем згідно до вимог ст. 95
Податкового кодексу України.

При цьому, суд звертає увагу, що на час
виникнення у відповідача податкового
боргу та реєстрації податкової застави
був чинним Закон України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами».

Пунктом 1.17 статті 1 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами»
визначено, що податкова застава -
спосіб забезпечення податкового
зобов'язання платника податків, не
погашеного у строк. Податкова застава
виникає в силу закону. У силу
податкової застави орган стягнення має
право в разі невиконання забезпеченого
податковою заставою податкового
зобов'язання одержати задоволення з
вартості заставленого майна переважно
перед іншими кредиторами у порядку,
встановленому законом. Пріоритет
заставодержателя на задоволення вимог
із заставленого майна встановлюється
відповідно до закону.

Вартість активів, на які поширюється
податкова застава встановлювалася п.п.
8.2.2 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами». Згідно з нею право
податкової застави поширюється на
будь-які види активів платника
податків, які перебували в його
власності (повному господарському
віданні) у день виникнення такого
права, а також на будь-які інші активи,
на які платник податків набуде прав
власності у майбутньому, до моменту
погашення його податкових зобов'язань
або податкового боргу.

Відповідно до Рішення Конституційного
Суду України від 24.03.2005 року по справі №
2/рп-2005 виконання конституційного
обов'язку, передбаченого статтею 67
Конституції України реалізується
сплатою кожним податків і зборів. При
унормуванні цих суспільних відносин
держава має право визначати механізми,
які забезпечують платником належну
сплату податків і зборів. Одним із
способів такого забезпечення є
введений Законом інститут податкової
застави.

Конституційним Судом України було
встановлено, що поширення права
податкової застави на будь-які види
активів платника податків, яка
перевищує суму податкового
зобов'язання чи податкового боргу, може
призвести до позбавлення такого
платника не тільки прибутків, а й інших
активів, ставлячи під загрозу його
подальшу підприємницьку діяльність аж
до її припинення.

З огляду на викладене, положення
підпункту 8.2.2 пункту 8.2 статті 8 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами», яке передбачало можливість
поширення права податкової застави на
будь-які види активів платника
податків незалежно від суми
податкового боргу, порушує справедливе
вирішення питань застосування права
податкової застави (статті 8, 42
Конституції України), тобто є
неконституційним.

Враховуючи зазначене, загальні
принципи права та конституційні вимоги
справедливості та розмірності, розмір
податкової застави не може
перевищувати розмір податкового боргу,
оскільки недопустимими є
розповсюдження податкового боргу на
всі активи позивача, без урахування
суми заборгованості.

Отже, позовні вимоги ДПІ в Заводському
районі м. Миколаєва до ТОВ «Лінія
Стилю» про надання дозволу на
погашення податкового боргу за рахунок
майна, що перебуває у податковій
заставі є не обґрунтованими та такими,
що задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що судом
першої інстанції правильно
встановлені обставини справи, судове
рішення постановлено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права і підстав для його скасування не
вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Заводському
районі м. Миколаєва Миколаївської
області ДПС, - залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 15 травня 2012
року по справі № 2а-7770/11/1470, - залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі, проте може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів з
дня набрання законної сили.

Головуючийсуддя Г.В. Семенюк суддя В.О.
Потапчук суддя М.П. Коваль