Справа № 253/9723/13-а
Суддя: Жаботинська С.В.
Дата ухвалення: 2014-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Марченко Н.Ю.
Суддя-доповідач - Жаботинська С.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2014 року
справа №253/9723/13-а
приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького
апеляційного адміністративного суду у
складі:

судді доповідача: Жаботинської С.В.,
суддів: Лях О.П., Попова В.В., секретар
судового засідання Казакова Т.М., за
участю представника позивача ОСОБА_2,
представника відповідача
Синельникової Т.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
апеляційні скарги Управління
Пенсійного фонду України в
Центрально-Міському районі м. Горлівки
Донецької області та ОСОБА_2 в
інтересах ОСОБА_4 на постанову
Центрально-Міського районного суду м.
Горлівки Донецької обл. від 25 жовтня 2013
р. у справі № 253/9723/13-а за
позовом ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_4 до
Управління Пенсійного фонду України в
Центрально-Міському районі
м. Горлівки Донецької області про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання провести поновлення
виплати раніше призначеної пенсії,-

ВСТАНОВИЛА:

Представник позивача в липні 2013 року
звернувся до суду з вказаним позовом,
в якому просить визнати неправомірними
дії Управління Пенсійного фонду
України в Центрально-Міському районі
міста Горлівки, виражені у відмові
поновити виплату раніше призначеної
пенсії, з одночасним зобов'язанням
поновити виплату пенсії, починаючи з 7
жовтня 2009 року, посилаючись на те, що з
вересня 2004 року у зв'язку з виїздом на
постійне місце проживання у США
відповідач припинив виплату йому
пенсії. Відповідно до приписів,
встановлених п. 2 ч. 1 ст. 49, а також
другим реченням ст. 51 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" виплата пенсії
за рішенням територіальних органів
пенсійного фонду припиняється на весь
час проживання пенсіонера за кордоном,
якщо інше не передбачено міжнародним
договором України згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України. Під час перебування за
кордоном пенсія виплачується в тому
разі, якщо це передбачено міжнародним
договором України згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України. Проте 07 жовтня 2009 року
Конституційним Судом України було
постановлено рішення, яким
вищенаведені приписи наведеного
Закону визнані неконституційними. 16
червня 2013 року представник позивача
звернувся до відповідача з заявою про
поновлення раніше призначеної
позивачу пенсії. Однак, відповідач
листом від 5 липня 2013 року № 192(131)/Ю-26-01-08
проігнорував вимогу позивача поновити
йому виплату раніше призначеної
пенсії. Тому позивач вимушений
звернутися до суду з даним
адміністративним позовом.

Постановою Центрально-Міського
районного суду м. Горлівки Донецької
обл. від 25 жовтня 2013 р. у справі №
253/9723/13-а позовні вимоги задоволено
частково.

Визнано дії Управління пенсійного
фонду України в Центрально-Міському
районі м. Горлівки,
виражені у відмові поновити виплату
раніше призначеної пенсії ОСОБА_4
неправомірними.

Зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в Центрально-Міському
районі м. Горлівки
поновити ОСОБА_4, який постійно
проживає у Сполучених Штатах Америки,
виплату раніше призначеної пенсії з 19
червня 2013 року. В решті позовних вимог
відмовлено.

Не погодившись з вказаною постановою
суду сторони подали апеляційні скарги,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
позивач зазначає, що судом першої
інстанції невірно визначено час з
якого слід поновити виплату пенсії
позивачу, вказуючи, що з моменту вступу
в силу Рішення Конституційного Суду
України по справі № 1-32/2009 від 07 жовтня
2009 року позивач має право на поновлення
виплати його пенсії, а не з моменту його
звернення до пенсійного фонду з заявою,
відповідач вказує, що пенсія позивачу
призначена 19.06.1998 року виплачувалась
до 30.09.2009 року. Відповідно до ст. 92
Закону України "Про пенсійне
забезпечення" громадянам, які виїхали
на постійне місце проживання за кордон,
пенсії не призначаються. Пенсії,
призначені в Україні до виїзду на
постійне місце проживання за кордон,
виплачуються за 6 місяців наперед перед
виїздом за кордон. Відповідно до ст. 51
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" особам, які виїхали на
постійне місце проживання за кордон,
пенсія не призначається, якщо інше не
передбачено міжнародними договорами.
Міжнародний договір з питань
пенсійного забезпечення між Україною
та Сполученими Штатами Америки не
укладався, тому підстав для
відновлення виплат раніше призначеної
пенсії немає. Просять скасувати
постанову суду першої інстанції,
позивач змінити постанову суду першої
інстанції в частині зобов'язання
відповідача поновити виплату раніше
призначеної пенсії починаючи з 07.10.2009
року, а відповідач у задоволенні позову
відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, представників
сторін, перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги,
встановила наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

У зв'язку з цим, завданням
адміністративного суду, як одного з
різновидів державної влади в системі
розподілу влад є вирішення спору про
право, поновлення порушених
суб'єктивних прав громадян і
організацій, зміцнення законності в
державі.

Вирішуючи дану справу колегія суддів
виходить з того, що згідно принципу
верховенства права, який визнається і
діє в Україні, права і свободи людини та
їх гарантії визначають зміст і
спрямованість діяльності держави,
держава відповідає перед людиною за
свою діяльність, утвердження і
забезпечення прав і свобод людини є
головним обов'язком держави, органи
законодавчої, виконавчої та судової
влади здійснюють свої повноваження у
встановлених Конституцією України
межах і відповідно до законів України
(стаття 1, частина друга статті 3,
частина друга статті 6, частина перша
статті 8 Конституції України). Основні
положення щодо реалізації
конституційного права громадян на
пенсійне забезпечення визначені в
Законі України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Судами першої та апеляційної інстанції
встановлено, що позивач ОСОБА_4 згідно
нотаріально посвідченої копії
закордонного паспорту України НОМЕР_1,
є громадянином України. З довіреність
від 28.04.2013 року виданої ОСОБА_4 на ім'я
ОСОБА_5 та ОСОБА_2 вбачається, що ОСОБА_4
мешкає на території США /а.с. 52/.

Позивачу ОСОБА_4 19.06.1998 року в Україні
була призначена пільгова пенсія зі
скороченням пенсійного віку за Списком
№ 1, яка виплачувалася по 30.06.2009 року. У
зв'язку з виїздом позивача на постійне
місце проживання до Сполучених Штатів
Америки, йому була виплачена пенсія за 6
місяців наперед перед виїздом за
кордон.

06 червня 2013 року представник заявника
ОСОБА_4 - ОСОБА_2 звернувся до Управління
Пенсійного фонду України в
Центрально-Міському районі м. Горлівки
з заявою про поновлення ОСОБА_4, який
проживає у Сполучених Штатах Америки
та до виїзду проживав по АДРЕСА_1,
раніше призначеної пенсії на підставі
Рішення Конституційного Суду у справі
за конституційним поданням Верховного
Суду України щодо відповідності
Конституції України положень п. 2 ч. 1 ст.
49, другого речення ст. 51 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" по справі № 1-32/2009
від 07 жовтня 2009 року.

На дану заяву представник позивача
отримав відповідь від 05.07.2013 року №
192(131)/Ю-26-01-08 Управлінням Пенсійного
фонду України в Центрально-Міському
районі м. Горлівки якою відмовлено
ОСОБА_4 в поновлені раніше призначеної
пенсії. При цьому відповідач послався
на те, що у зв'язку з виїздом у 2009 році
на постійне місце мешкання за кордон
відповідно до ст. 92 Закону України «Про
пенсійне забезпечення», діючого на
дату виїзду, виплата пенсії йому
припинена. Згідно ст. 92 зазначеного
закону, пенсія, призначена в Україні до
виїзду на постійне місце проживання за
кордон, виплачується за 6 місяців
наперед перед виїздом за кордон. Тому
підстави для відновлення виплати
пенсії відсутні (а.с. 12).

Предметом позову є питання наявності у
позивача права на отримання пенсії з
огляду на те, що він переїхав на
постійне місце проживання за межі
України.

Згідно листа радника Президента
України від 30.09.2013 року № 52-01-854, на
розгляд Комісії при Президентові
України з питань громадянства
матеріали щодо припинення
громадянства України ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2, не надходили.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України № 1058
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» виплата пенсії
за рішенням територіальних органів
Пенсійного фонду або за рішенням суду
припиняється на весь час проживання
пенсіонера за кордоном, якщо інше не
передбачено міжнародним договором
України, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України.

Згідно ст. 51 вказаного Закону № 1058, у
разі виїзду пенсіонера на постійне
місце проживання за кордон пенсія,
призначена в Україні, за заявою
пенсіонера може бути виплачена йому за
шість місяців наперед перед від'їздом,
рахуючи з місяця, що настає за місяцем
зняття з обліку за місцем постійного
проживання. Під час перебування за
кордоном пенсія виплачується в тому
разі, якщо це передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України
№ 25-рп/2009 від 07.10.2009 року положення
пункту 2 частини першої статті 49,
другого речення статті 51 Закону «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» визнані такими, що не
відповідають Конституції України,
тобто - неконституційними, та втратили
чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України цього
Рішення.

Рішенням Конституційного Суду України
№ 25-рп/2009 від 07.10.2009 р. положення п. 2 ч. 1
ст. 49, другого речення ст. 51 Закону
України № 1058 «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»,
відповідно до яких виплата пенсій
припиняється на весь час проживання
пенсіонера за кордоном, крім випадку,
коли таку виплату передбачено
укладеним договором України, також
визнано такими, що не відповідають
Конституції України (є
неконституційними).

Слід зазначити, що Конституційний Суд
України неодноразово розглядав
проблему (про що зокрема зазначено у
рішенні № 8-рп/2005 від 11 жовтня 2005 року по
справі № 1-21/2005), пов'язану з реалізацією
права на соціальний захист,
неприпустимість обмеження
конституційного права громадян на
достатній життєвий рівень, і
сформулював правову позицію, згідно з
якою Конституція та закони України
відокремлюють певні категорії
громадян України, що потребують
додаткових гарантій соціального
захисту з боку держави.

У рішеннях Конституційного Суду
України зазначалося, що пільги,
компенсації, гарантії є видом
соціальної допомоги і необхідною
складовою конституційного права на
достатній життєвий рівень, тому
звуження змісту та обсягу цього права
шляхом прийняття нових законів або
внесення змін до чинних законів за
статтею 22 Конституції України не
допускається. В резолютивній частині
вказаного рішення Конституційний Суд
України зазначає про необхідність
приведення у відповідність до
Конституції України положень інших
законів, які регламентують виплату
пенсій пенсіонерам, які постійно
проживають у державах, з якими Україною
не укладено відповідного договору. На
виконання зазначеного рішення
Конституційного Суду України
розроблено проект Закону України «Про
внесення змін до законів України» та
постанови Кабінету Міністрів України
«Про затвердження Порядку пенсій
громадянам, які виїхали на постійне
місце проживання за кордон». Після
прийняття зазначених
нормативно-правових актів, якими
передбачені умови та порядок виплати
пенсії особам, що постійно проживають
за кордоном, органи Пенсійного Фонду
будуть мати правові підстави для
здійснення пенсійної виплати.

Рішення Конституційного Суду України
мають преюдиціальне значення для судів
загальної юрисдикції при розгляді ними
позовів у зв'язку з правовідносинами,
які виникли внаслідок дії положень
статей зазначених законів, що визнані
неконституційними та є обов'язковим до
виконання на території України.

Згідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

При апеляційному перегляді справи,
колегія суддів виходить з того, що
позивач, як громадянин України,
незалежно від країни свого проживання,
вправі користуватися всіма своїми
конституційними правами, в тому числі і
на пенсійне забезпечення, а тому за
відсутності законодавчих перешкод для
виплати пенсій відповідач зобов'язаний
відновити виплату пенсій позивачу.

Колегія суддів вважає, що із визнанням
неконституційними положень п. 2 ст. 49 та
ст. 51 Закону України № 1058 «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» зникли перешкоди для
реалізації позивачем свого право на
пенсійне забезпечення, тому воно
підлягає судовому захисту.

Одночасно колегія суддів звертає
увагу, що представником позивача в
інтересах ОСОБА_4 заявлені позовні
вимоги за період з 07.10.2009 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до пункту 14 постанови
Пленуму ВАСУ № 2 від 06.03.08 р., у разі
відсутності підстав для визнання
поважною причини пропуску строку
звернення до суду та встановлення
факту порушення права суд відмовляє в
його захисті саме з підстав пропуску
строку.

Інститут строків в адміністративному
процесі сприяє досягненню юридичної
визначеності у публічно-правових
відносинах, а також стимулює учасників
адміністративного процесу
добросовісно ставитися до виконання
своїх обов'язків. Ці строки обмежують
час, протягом якого такі
правовідносини можуть вважатися
спірними; після їх завершення, якщо
ніхто не звернувся до суду за
вирішенням спору, відносини стають
стабільними.

За таких обставин, колегія суддів
зазначає, що звернувшись з позовом
22.07.2013 року, позивачем пропущено
шестимісячний строк звернення до суду
з позовними вимогами за період з 07.10.2009
року по 21.01.2013 року.

Згідно ч. 1 ст. 100 Кодексу
адміністративного судочинства
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Як видно з матеріалів справи, позивач
звернулись до відповідача з заявою
про призначення ( перерахунок ) пенсії -
19.06.2013 року /а.с. 6 зворотній бік/.

Колегія суддів не приймає до уваги
посилання апеляційної скарги позивача
на те, що поновлення виплати пенсії
позивачу повинно бути здійснено після
прийняття Рішення Конституційного
Суду України 07.10.2009 року, оскільки, як
свідчить позиція Суду ЄС у справі Yvonne van
Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office)
зацікавлені особи повинні мати змогу
покладатися на зобов'язання, взяті
державою, навіть якщо такі зобов'язання
містяться у законодавчому акті, який
загалом не має автоматичної прямої дії.

Постановою правління Пенсійного Фонду
України від 25.11.2005 р. № 22-1 затверджений
«Порядок подання та оформлення
документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», який регулює питання
щодо подання та оформлення документів
для призначення (перерахунку) пенсій
відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

За положеннями даного Порядку для
призначення пенсії особа повинна
звернутися до пенсійного фонду з
відповідною заявою.

Згідно пункту 37 Порядку, орган, що
призначає пенсію розглядає питання про
призначення пенсії, відстрочку часу її
призначення, перерахунок та
відновлення виплати раніше
призначеної пенсії, а також про
переведення з одного виду пенсії на
інший при звернення особи з
відповідною заявою, форма якої
встановлена Додатком № 4 до даного
Порядку, і яка приймається органом, що
призначає пенсію при наявності в особи
всіх необхідних документів. Заяви осіб
про призначення, перерахунок,
поновлення, переведення з одного виду
пенсії на інший реєструються в журналі
реєстрації рішень органу, що призначає
пенсію. Особі або посадовій особі
органу, що призначає пенсію, видається
розписка із зазначенням дати приймання
заяви, яка зберігається в пенсійній
справі.

Підставою для призначення пенсії в
України є звернення особи з
відповідною заявою. Частиною 5 Порядку
визначено, що днем звернення за пенсією
вважається день приймання органом, що
призначає пенсію, заяви про
призначення, перерахунок, відновлення
або переведення з одного виду пенсії на
інший.

Враховуючи, що з заявою про відновлення
виплати пенсії ОСОБА_4 його представник
ОСОБА_2 звернувся 19.06.2013 року, колегія
суддів погоджується з висновками суду
першої інстанції в частині задоволення
позовних вимог саме з 19.06.2013 року, тобто
з дати звернення до відповідача з
відповідною заявою, а тому апеляційна
скарга позивача задоволенню не
підлягає.

На підставі вищенаведеного, колегія
суддів вважає, що судом першої
інстанції постанова прийнята з
порушенням норм процесуального права,
проте відповідно до ч. 4 ст. 202 Кодексу
адміністративного судочинства однією
із підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є порушення
норм матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання. Колегія
суддів зазначає що у даному випадку
невірне застосування норм
процесуального права виявлено у
відмові у задоволенні позовних вимог
за період з 07.10.2009 року по 21.01.2013 року
замість залишення їх без розгляду,
проте зазначена обставина не призвела
до невірного вирішення спору, судом
першої інстанції було правомірно
відмовлено у задоволенні позовних
вимог за період з 22.01.2013 року по 18.06.2013
року, та задоволено позовні вимоги з
19.06.2013 року, а тому підстави для
скасування постанови суду першої
інстанції відсутні.

Судова колегія дійшла висновку про те,
що підстави для скасування рішення
суду першої інстанції відсутні, а тому
відхиляє апеляційні скарги сторін і
залишає судове рішення без змін.

Керуючись статтями 24, 184, 195, 196, 197, 198, 200,
205, 206, 211, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги Управління
Пенсійного фонду України в
Центрально-Міському районі м. Горлівки
Донецької області та ОСОБА_2 в
інтересах ОСОБА_4 - залишити без
задоволення.

Постанову Центрально-Міського
районного суду м. Горлівки Донецької
обл. від 25 жовтня 2013 р. у справі №
253/9723/13-а - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за
наслідками перегляду набирає законної
сили з моменту проголошення і може
бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня складання
у повному обсязі.

У повному обсязі постанова суду
складена 06.02.2014 року.

Колегія суддів
С.В. Жаботинська

О.П. Лях

В.В. Попов