Справа № 805/11204/13-а
Суддя: Леонтович К.Г.
Дата ухвалення: 2014-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2014 року м.
Київ К/800/52747/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі

суддів: Зайця В.С., Калашнікової О.В.,
Леонтович К.Г.,

розглянувши у попередньому розгляді
справу за касаційною скаргою
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в Київському
районі м. Донецька на постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 2 вересня 2013
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 9 жовтня 2013
року у справі № 805/11204/13-а за позовом
управління Пенсійного фонду України в
Київському районі м. Донецька до
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в Київському
районі м. Донецька про стягнення
витрат, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2013 року управління Пенсійного
фонду України в Київському районі м.
Донецька звернулося в суд з позовом до
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в Київському
районі м. Донецька, в якому просило
стягнути понесені витрати на виплату
та доставку пенсій, призначених по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання громадян,
допомоги на поховання та адресної
допомоги, за період з 01.01.2013 р. по 31.05.2013
р. на загальну суму 21679,80 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідно ст. 21 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" від 23.09.1999 р. № 1105-XIV
(надалі - Закон № 1105) на органи Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків покладено обов'язки по
своєчасному та повному відшкодуванню
шкоди, заподіяної застрахованій особі
внаслідок ушкодження її здоров'я або в
разі смерті, виплачуючи їй особам, які
перебували на її утриманні, пенсію по
інвалідності (у зв'язку з втратою
годувальника) внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання. Позивачем
направлені відповідачу акти
щомісячної звірки витрат по особових
справах потерпілих, яким виплачені
пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та державна
адресна допомога за період з 1 січня по
31 травня 2013 року включно, однак
відповідач відмовився прийняти до
відшкодування сплачені позивачем
пенсії на загальну суму 21679,80 грн.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 2 вересня 2013
року, залишеною без змін ухвалою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 9 жовтня 2013
року, позовні вимоги задоволені
частково. Стягнуто з відділення
виконавчої дирекції фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійного
захворювання України в Київському
районі м. Донецька на користь
управління Пенсійного фонду України в
Київському районі м. Донецька
заборгованість суми витрат по особових
справах потерпілих які стали
інвалідами внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання на
території СРСР на загальну суму 1378 грн.
60 коп. В інший частині позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленими по справі
рішеннями відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Київському
районі м. Донецька звернулося до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення судів першої і
апеляційної інстанцій та ухвалити нове
судове рішення, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши правову оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
дослідивши матеріали касаційної
скарги, проаналізувавши правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що відсутні підстави для скасування
судових рішень, а касаційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що управлінням Пенсійного
фонду України в Київському районі м.
Донецька до відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Київському
районі м. Донецька направлені акти
щомісячної звірки витрат, пов'язаних з
виплатою пенсій по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання та пенсій у зв'язку із
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання.

Відповідачем не визнані та не
відшкодовані органу Пенсійного фонду
витрати на виплату пенсій по втраті
годувальника, допомогу на поховання,
адресну допомогу по особовим справам
осіб, які одержували пенсію по
інвалідності (втраті годувальника)
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання та суми витрат по
особових справах потерпілих, які стали
інвалідами внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання на
території колишніх республік СРСР, за
період з 1 січня 2013 року по 31 травня 2013
року на загальну суму 21679,80 грн., з яких:
1378,60 грн. сума витрат по особових
справах потерпілих, які стали
інвалідами внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання на
території колишніх СРСР; 18943,81 грн. -
сума витрат на виплату пенсій у зв'язку
з втратою годувальника, у випадках коли
він (вона) на момент загибелі
потерпілого не перебувала на його
утриманні; 604,74 грн. - сума витрат на
виплату допомоги на поховання; 752,65 грн.
- сума витрат на виплату пенсій у
зв'язку з втратою годувальника дітям,
які досягли повноліття.

Частково задовольняючи позовні вимоги,
суди першої та апеляційної інстанцій
виходили з того, що страховиком, який
має виплачувати пенсію по інвалідності
особі, яка стала інвалідом від
нещасного випадку на виробництві на
території колишніх республік СРСР, а в
разі виплати такої органами Пенсійного
фонду України - відшкодувати
останньому витрати, повинен Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків. Що стосується неприйнятих
відповідачем до відшкодування витрат
понесених позивачем через виплату:
пенсій у зв'язку з втратою
годувальника, у випадках коли він (вона)
на момент загибелі потерпілого не
перебувала на його утриманні; допомоги
на поховання; пенсій у зв'язку з втратою
годувальника дітям, які досягли
повноліття то вони не підлягають
відшкодуванню відповідачем оскільки
підстави такого відшкодування
позивачем не доведені.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновками судів першої
і апеляційної інстанцій виходячи з
наступного.

Стосовно сум витрат по особових
справах потерпілих, яким виплачено
пенсії в зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання у розмірі
18943,81 грн. слід зазначити наступне.

Відповідно ст.24 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", якщо після
призначення застрахованій особі
матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків і страховиками з інших видів
соціального страхування виникають
спори щодо понесених витрат, виплата
здійснюється страховиком, до якого
звернувся застрахований. Страховик, до
якого звернувся застрахований, має
право звернутись до відповідного
страховика з інших видів соціального
страхування щодо відшкодування
понесених ним витрат.

Згідно ч.16 ст.34 вказаного Закону,
виплата пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання провадиться потерпілому
відповідно до законодавства про
пенсійне забезпечення, крім випадків,
передбачених п.2 ст.8 та ст.9 цього
Закону.

Частиною 3 статті 30 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" передбачено, що пенсія по
інвалідності від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання призначається відповідно
до Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності".

Крім того, ч.1 ст.36 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" визначено, що пенсія у
зв'язку з втратою годувальника
призначається непрацездатним членам
сім'ї померлого годувальника, які були
на його утриманні, за наявності в
годувальника на день смерті страхового
стажу, який був би необхідний йому для
призначення пенсії по інвалідності, а в
разі смерті пенсіонера або осіб,
зазначених у частині другій статті 32
цього Закону, - незалежно від
тривалості страхового стажу. При цьому
дітям пенсія у зв'язку з втратою
годувальника призначається незалежно
від того, чи були вони на утриманні
годувальника.

Статтею 21 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" визначений перелік
соціальних послуг та виплат, які
здійснюються та відшкодовуються
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків у разі настання
страхового випадку.

Відповідно ст. 28 Закону № 1105,
страховими виплатами є грошові суми,
які згідно із ст.21 цього Закону Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків виплачує застрахованому чи
особам, які мають на це право, у разі
настання страхового випадку.

Зазначені грошові суми складаються із:

1) страхової виплати втраченого
заробітку (або відповідної його
частини) залежно від ступеня втрати
потерпілим професійної працездатності
(далі - щомісячна страхова виплата); 2)
страхової виплати в установлених
випадках одноразової допомоги
потерпілому (членам його сім'ї та
особам, які перебували на утриманні
померлого); 3) страхової виплати пенсії
по інвалідності потерпілому; 4)
страхової виплати пенсії у зв'язку з
втратою годувальника; 5) страхової
виплати дитині, яка народилася
інвалідом внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання її матері під час
вагітності; 6) страхових витрат на
медичну та соціальну допомогу.

Згідно із ст.33 Закону № 1105, у разі
смерті потерпілого право на одержання
щомісячних страхових виплат (пенсій
згідно з підпунктом "д" пункту 1 частини
першої ст.21 цього Закону) мають
непрацездатні особи, які перебували на
утриманні померлого або мали на день
його смерті право на одержання від
нього утримання, а також дитина
померлого, яка народилася протягом не
більш як десятимісячного строку після
його смерті.

Такими непрацездатними особами є: 1)
діти, які не досягли 16 років; діти з 16 до
18 років, які не працюють, або старші за
цей вік, але через вади фізичного або
розумового розвитку самі не спроможні
заробляти; діти, які є учнями,
студентами (курсантами, слухачами,
стажистами) денної форми навчання - до
закінчення навчання, але не більш як до
досягнення ними 23 років; 2) жінки, які
досягли 55 років, і чоловіки, які досягли
60 років, якщо вони не працюють; 3)
інваліди - члени сім'ї потерпілого на
час інвалідності; 4) неповнолітні діти,
на утримання яких померлий виплачував
або був зобов'язаний виплачувати
аліменти; 5) непрацездатні особи, які не
перебували на утриманні померлого, але
мають на це право.

Право на одержання страхових виплат у
разі смерті потерпілого мають також
дружина (чоловік) або один з батьків
померлого чи інший член сім'ї, якщо він
не працює та доглядає дітей, братів,
сестер або онуків потерпілого, які не
досягли 8-річного віку.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено та підтверджується
матеріалами справи що: ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16,
ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20,
ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24,
ОСОБА_25, ОСОБА_26, та ОСОБА_27 на момент
смерті потерпілого (годувальника) не
досягли 55 річного віку, були
працездатними, груп інвалідності не
встановлено, а також в особових
пенсійних справах відсутні рішення
суду про встановлення перебування на
утриманні на час смерті годувальника.

Таким чином, вищевказані особи не мають
право на одержання щомісячних
страхових виплат відповідно до Закону
№ 1105.

Стосовно відшкодування сум витрат по
особовій справі потерпілого - ОСОБА_28
судами вірно зазначено, що постановою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 14.04.2012 року,
яка набрала законної сили, у справі №
2-а-690/10/0523 відмовлено в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_28 до Фонду про
зобов'язання призначити щомісячні
страхові виплати у зв'язку із втратою
годувальника.

Відносно відшкодування сум витрат
ОСОБА_29 судами встановлено що, рішенням
Київського районного суду м. Донецька
від 22.02.2007 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Донецької
області від 22.06.2007 року, у справі № 2-405/07,
зобов'язане міське комунальне
підприємство "Донецькміськводоканал"
прийняти від відділення виконавчої
дирекції фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійного
захворювання України в Київському
районі м. Донецька особову справу
ОСОБА_29 для сплати щомісячних виплат.

Стосовно вимог в частині стягнення
суми витрат по особових справах
потерпілих, які стали інвалідами
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання на території колишніх
республік СРСР, а саме: ОСОБА_30
(нещасний випадок стався 04.11.1991 року) та
ОСОБА_31 (нещасний випадок стався 21.10.1988
року) слід зазначити наступне.

За змістом пункту 2 статті 7 Закону
України "Про страхові тарифи на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" № 2272-III, який набрав
чинності з 1 квітня 2001 року, Фонд
сплачує страхові виплати та надає
соціальні послуги працівникам (членам
їх сімей), які потерпіли на виробництві
до 1 квітня 2001 року, з того часу, коли
відповідні підприємства передали в
установленому порядку цьому Фонду
документи, що підтверджують право цих
працівників (членів їх сімей) на такі
страхові виплати та соціальні послуги,
або коли таке право встановлено в
судовому порядку. Потерпілі, документи
яких не передані до Фонду, продовжують
отримувати належні виплати та
соціальні послуги від свого
роботодавця, ПФУ та Фонду. При цьому
кошти, виплачені потерпілому
страхувальником, зараховуються Фондом
у рахунок його страхових внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, а між страховиками з
інших видів страхування і Фондом в
подальшому відбуваються відповідні
розрахунки.

Частиною другою статті 24 Закону
України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" (далі - Закон № 1105-XIV)
закріплене аналогічне правило: якщо
після призначення застрахованій особі
матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між Фондом і
страховиками з інших видів соціального
страхування виникають спори щодо
понесених витрат, виплата здійснюється
страховиком, до якого звернувся
застрахований. При цьому страховик, до
якого звернувся застрахований, має
право звернутися до відповідного
страховика з інших видів соціального
страхування щодо відшкодування
понесених ним витрат.

Сфера дії цього Закону поширюється на
ту категорію інвалідів, щодо
відшкодування витрат на виплату пенсій
яким виник спір.

За змістом частини другої статті 2
Закону № 1105-XIV особи, право яких на
отримання відшкодування шкоди раніше
було встановлено згідно із
законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків, мають право
на забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку відповідно до цього
Закону.

При цьому право на таке забезпечення,
яке встановлено в Україні, не залежить
від того, у якій з колишніх республік
СРСР стався нещасний випадок на
виробництві із застрахованою особою
або виникло професійне захворювання,
пов'язане з виконанням нею трудових
обов'язків.

Підпунктом "а" статті 27 Закону України
від 5 листопада 1991 року № 1788-XII "Про
пенсійне забезпечення" встановлено, що
громадянам України - переселенцям з
інших держав, які не працювали в
Україні, пенсії по інвалідності
внаслідок трудового каліцтва або
професійного захворювання
призначаються незалежно від стажу
роботи.

Відповідно до абзацу другого пункту 3
Прикінцевих положень Закону № 1105-XIV
відшкодування шкоди, медична,
професійна та соціальна реабілітація
провадяться Фондом також зазначеним у
статті 8 цього Закону особам, які
потерпіли до набрання ним чинності та
мали право на зазначені страхові
виплати і соціальні послуги.

Абзацом третім цього пункту (у
редакції, чинній на час виникнення
спірних відносин) установлено, що вся
заборгованість потерпілим на
виробництві та членам їх сімей, яким до
набрання чинності цим Законом
підприємства, установи та організації
не відшкодували матеріальної і
моральної (немайнової) шкоди,
заподіяної ушкодженням здоров'я,
виплачується цими підприємствами,
установами і організаціями, а в разі їх
ліквідації без правонаступника -
Фондом.

Отже, за змістом наведеної норми
обов'язок Фонду відшкодувати
потерпілим на виробництві та членам їх
сімей матеріальну і моральну
(немайнову) шкоду, заподіяну
ушкодженням здоров'я, не залежить від
того, чи сплачували цьому Фонду
страхові платежі підприємства, що
ліквідувалися та на яких було
ушкоджено здоров'я потерпілого.

Згідно абзацу 7 пункту 3 Прикінцевих
положень Закону № 1105-XIV, Фонд є
правонаступником державного,
галузевих та регіональних фондів
охорони праці, передбачених статтею 21
Закону України від 14 жовтня 1992 року №
2694-XII "Про охорону праці", які
ліквідуються.

Таким чином, страховиком, який має
виплачувати пенсію по інвалідності
особі, яка стала інвалідом від
нещасного випадку на виробництві на
території колишніх республік СРСР, а в
разі виплати такої органами ПФУ -
відшкодувати останньому витрати, є
Фонд.

З матеріалів справи вбачається, що сума
витрат по особовим справам ОСОБА_30 та
ОСОБА_31, яким призначена пенсія у
зв'язку із інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання на
території колишніх СРСР, за період з 1
січня по 31 травня 2013 року складає 1378,60
грн.

Отже, позовні вимоги в цій частині є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Стосовно позовних вимог в частині
витрат по виплаті допомоги на
поховання, у зв'язку зі смертю ОСОБА_8 та
ОСОБА_32, слід зазначити наступне.

Відповідно до частини 8, 9 статті 34
Закону №1105-XIV у разі смерті потерпілого
від нещасного випадку або професійного
захворювання витрати на його поховання
несе Фонд соціального страхування від
нещасних випадків згідно з порядком,
визначеним Кабінетом Міністрів
України. Причинний зв'язок смерті
потерпілого з одержаним каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я має
підтверджуватися висновками
відповідних медичних закладів.

"Інструкцією про встановлення
причинного зв'язку смерті з
професійним захворюванням (отруєнням)
або трудовим каліцтвом", затвердженою
наказом Міністерства охорони здоров'я
України від 15 листопада 2005 року № 606,
(далі за текстом "Інструкція")
визначено, що причинний зв'язок смерті
з професійним захворюванням
(отруєнням) або трудовим каліцтвом -
зв'язок, який можна встановити між
перебігом професійних захворювань
(отруєнь) або наслідками трудового
каліцтва з урахуванням форми, стадії,
тяжкості функціональних порушень,
розвитку ускладнень за життя,
патоморфологічними та гістологічними
змінами в органах та системах
організму, що виявлені під час розтину,
та настанням смерті.

Відповідно до пункту 2.10 Інструкції
висновок про наявність або відсутність
причинного зв'язку смерті з
професійним захворюванням (отруєнням)
або трудовим каліцтвом оформляється
довідкою у трьох примірниках, що
використовується МСЕК за формою, що
затверджується МОЗ України та
видається: перший - установі, що
надавала направлення до МСЕК, другий -
відповідному відділенню виконавчої
дирекції Фонду, третій - заявнику.
Підставою є акт визначення причинного
зв'язку смерті з профзахворюванням
(отруєнням) або трудовим каліцтвом
(форма акта затверджується МОЗ
України).

Оскільки належних доказів причинного
зв'язку смерті ОСОБА_8 та ОСОБА_32 з
професійним захворюванням або
трудовим каліцтвом позивачем не
надані, суди дійшли правильного
висновку про безпідставність позовних
вимог в цій частині.

Враховуючи вищенаведене суди першої та
апеляційної інстанцій дійшли до вірних
висновків про часткове задоволення
позовних вимог.

Згідно ч.3 ст.220-1 КАС України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Колегія суддів вважає, що доводи
касаційної скарги не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судами норм матеріального чи
процесуального права, яке призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи.

З урахуванням викладеного, судами
першої і апеляційної інстанцій
винесені законні і обґрунтовані
рішення, постановлені з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права і підстав для їх скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Київському
районі м. Донецька відхилити.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 2 вересня 2013
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 9 жовтня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через 5
днів після направлення її копій особам,
які беруть участь у справі і може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав передбачених ст.ст.237-239 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді: