Справа № 2а-3837/10/0870
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2014-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

27 січня 2014 року м. Київ
В/800/312/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого: Степашка О.І.Суддів:
Костенка М.І. Островича С.Е. Рибченка
А.О. Федорова М.О.,

перевіривши заяву Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників у
м.Запоріжжі Міжрегіонального
головного управління Міндоходів про
перегляд ухвали Вищого
адміністративного суду України від
02.12.2013 у справі №2а-3837/10/0870
(№К/9991/32942/11 - номер справи у Вищому
адміністративному суді України) за
позовом Публічного акціонерного
товариства «Запоріжтрансформатор» до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з великими
платниками податків у м.Запоріжжі про
визнання протиправними та скасування
податкового повідомлення-рішення та
рішень про застосування штрафних
(фінансових) санкцій, -

ВСТАНОВИВ:

Спеціалізована державна податкова
інспекція з обслуговування великих
платників у м.Запоріжжі
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів звернулась до Верховного
Суду України із заявою про перегляд
ухвали Вищого адміністративного суду
України від 02.12.2013 у названій справі.

Відповідно до ст. 2391 Кодексу
адміністративного судочинства України
(зі змінами та доповненнями, внесеними
Законом України від 07.07.2010 №2453-VІ «Про
судоустрій і статус суддів»), заява про
перегляд судових рішень подається до
Верховного Суду України через Вищий
адміністративний суд України, який за
змістом ст. ст. 2392 та 240 Кодексу
адміністративного судочинства України
перевіряє відповідність заяви вимогам
цього Кодексу та вирішує питання про
допуск справи до провадження.

Згідно ст. 237 Кодексу адміністративного
судочинства України заява про перегляд
судових рішень в адміністративних
справах може бути подана виключно з
мотивів:

1) неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах;

2) встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

У заяві про перегляд ухвали Вищого
адміністративного суду України від
02.12.2013 заявник посилається на
неоднакове застосування судом
касаційної інстанції норм
матеріального права, а саме - положень
п.5.1, пп.5.2.1 п.5.2, пп.5.3.1 та пп.5.3.9 п.5.3 ст.5
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств».

В обґрунтування своїх вимог заявник
додає копії рішень Вищого
адміністративного суду України від
13.12.2012 № К/800/32680/11 та від 23.10.2013 №
К/9991/28317/11, постанови Верховного Суду
України від 25.03.2008 № 21-2343во07, в яких, на
його думку, згадані норми права
застосовано інакше, ніж у даній справі.

Між тим, відповідно до положень ст.237
Кодексу адміністративного судочинства
України, заява про перегляд судового
рішення може бути подана виключно за
наявності таких складових:
неоднакового застосування одних і тих
самих норм матеріального права,
ухвалення різних за змістом судових
рішень, спірні питання виникли у
подібних правовідносинах. Зокрема,
така складова як подібність
правовідносин, означає тотожність
суб'єктного складу учасників відносин,
тобто об'єкта та предмета правового
регулювання, а також умов застосування
правових норм (наприклад часу, місця,
підстав виникнення, припинення та
зміни відповідних правовідносин). У той
же час, зміст правовідносин
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

Зі змісту рішень Вищого
адміністративного суду України,
наведених заявником як приклад
неоднакового застосування судами норм
матеріального права, вбачається, що
зміст правовідносин, які у ньому
розглядалися, відмінний від того, який
є у даній справі.

Приписи ст.237 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначають виключними мотивами
подання заяви про перегляд судових
рішень неоднакове застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень саме у подібних
правовідносинах.

У той же час, як вбачається зі змісту
поданої заяви та доданого як приклад
неоднакового застосування судами норм
матеріального права рішення Вищого
адміністративного суду України,
неоднакове застосування судами норм
матеріального права у подібних
правовідносинах відсутнє.

Крім того, слід зазначити, що в
оскаржуваній ухвалі Вищого
адміністративного суду України від
02.12.2013, на відміну від доданих ухвал
Вищого адміністративного суду України
від 13.12.2012 № К/800/32680/11 та від 23.10.2013 №
К/9991/28317/11 встановлено реальність
спірних господарських операцій між
позивачем та його контрагентами,
відтак, немає підстав для звернення у
відповідності до ст. 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Також слід зазначити, що до переліку
рішень, на які робиться посилання для
підтвердження підстав, установлених
пунктом 1 частини першої ст. 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України, відносяться рішення таких
касаційних судів (інстанцій): Вищого
адміністративного суду України, Вищого
господарського суду України, Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, колегії суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду
України як касаційної (третьої)
інстанції, Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України як
касаційної (третьої) інстанції, а також
рішення апеляційних судів загальної
юрисдикції як судів касаційної
інстанції в цивільних справах, яким
право на перегляд у касаційному
порядку цивільних справ було надано
Законом України від 22.02.2007 № 697-V «Про
внесення змін до Закону України «Про
судоустрій України» щодо забезпечення
касаційного розгляду цивільних справ».
Зазначений перелік таких судових
рішень є вичерпним.

До зазначених судових рішень не
належать рішення Верховного Суду
України, ухвалені Верховним Судом
України, який за винятковими
обставинами переглядав рішення,
ухвалені у касаційному порядку.

У зв'язку з цим, судовим рішенням, на яке
зроблено посилання, може бути рішення
суду касаційної інстанції, до
повноважень якого законодавством,
чинним на час ухвалення рішення, було
віднесено касаційний розгляд справи.

До таких судових рішень не належить
постанова Верховного Суду України, на
яку заявником здійснюється посилання
на підтвердження підстав, установлених
п. 1 ч. 1 ст. 237 Кодексу адміністративного
судочинства України, оскільки вказана
постанова була прийнята внаслідок
перегляду за винятковими обставинами
рішення, ухваленого у касаційному
порядку.

Зважаючи на викладене, підстав для
допуску справи до провадження для
перегляду судового рішення Верховним
Судом України у даній адміністративній
справі немає.

Керуючись ст.ст. 236 - 240 Кодексу
адміністративного судочинства
України,

У Х В А Л И В:

Відмовити Спеціалізованій державній
податковій інспекції з обслуговування
великих платників у м.Запоріжжі
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів в допуску справи для
перегляду Верховним Судом України
ухвали Вищого адміністративного суду
України від 02.12.2013.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий(підпис) Степашко
О.І.Судді(підпис) Костенко М.І. (підпис)
Острович С.Е. (підпис) Рибченко А.О.
(підпис) Федоров М.О.