Справа № 697/1950/13-а
Суддя: Шурко О.І.
Дата ухвалення: 2014-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
697/1950/13-а Головуючий у 1-й
інстанції: Дубенець М.І.
Суддя-доповідач: Шурко О.І.
У Х В А Л А

Іменем України

23 січня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого
Шурка О.І.,

суддів
Василенка Я.М., Степанюка А.Г.,

при секретарі
Киричуку Р.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, без фіксування його за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу згідно до ч. 1 ст. 41
КАС України, апеляційну скаргу
Управління пенсійного фонду України в
м. Каневі та Канівському районі
Черкаської області на постанову
Канівського районного суду Черкаської
області від 08 листопада 2013 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до Управління пенсійного фонду
України в м. Каневі та Канівському
районі Черкаської області про визнання
дій неправомірними та зобов'язання
перерахувати раніше призначену пенсію,
-

В С Т А Н О В И В :

Постановою Канівського районного суду
Черкаської області від 08 листопада 2013
року адміністративний позов
задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить апеляційну
інстанцію скасувати незаконну, на його
думку, постанову суду першої інстанції
та постановити нову про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Апелянт посилається на незаконність,
необ'єктивність та необґрунтованість
оскаржуваного рішення,
невідповідність висновків суду
дійсним обставинам справи, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, що є на його
переконання підставою для скасування
судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, позивач звернулася до
пенсійного фонду із заявою, в якій
просила переглянути нарахування та
здійснити перерахунок раніше
призначеної пенсії як державного
службовця з 09.03.2010 року, оскільки при
призначенні пенсії Пенсійним Фондом
України в м. Каневі Черкаської області
не взято до нарахування та її
перерахунку винагороди за вислугу
років, яку вона отримувала працюючи в
ОДПІ і з якої відчислялися внески до
пенсійного фонду. Розмір пенсії
визначено з урахуванням 25 % надбавок за
вислугу років, а не фактично
отримуваної 35 % винагороди за вислугу
років.

Однак, пенсійний фонд відмовив
позивачу в проведенні такого
перерахунку, у зв'язку із чим позивач
звернувся до суду із даним
адміністративним позовом, в якому
просив суду зобов'язати відповідача
провести перерахунок раніше
призначеної пенсії.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що дії
відповідача щодо відмови в проведенні
перерахунку пенсії щодо неврахування 35
відсотків винагороди за вислугу років
відповідно до вимог ст.37 ЗУ «Про
державну службу» є неправомірними,
оскільки не відповідають вимогам
чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується із
висновком суду першої інстанції, з
огляду на наступне.

Так, стаж державної служби
обчислюється відповідно до Закону
України «Про державну службу», Порядку
обчислення стажу державної служби,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 03.05.1994 р. №283 (далі
- Постанова №283 та Порядок №283) та
додатка до нього.

Пунктом 4 Порядку №283 передбачено, що
документом для визначення стажу
державної служби є трудова книжка та
інші документи, які відповідно до
чинного законодавства підтверджують
стаж роботи.

Відповідно до п.5 Постанови №283
обчислений відповідно до вказаного
Порядку стаж державної служби
застосовується для встановлення
державним службовцям надбавки за
вислугу років, надання додаткових
оплачуваних відпусток та призначення
пенсії.

Згідно з п.2 Порядку №283 до стажу
державної служби зараховується робота
(служба), у тому числі, на посадах
державних службовців у державних
органах, передбачених у ст. 25 Закону
України «Про державну службу», а також
на посадах віднесених Кабінетом
Міністрів України до відповідної
категорії посад державних службовців
та на посадах керівних працівників і
спеціалістів державних органів
колишніх УРСР та інших республік, а
також колишнього СРСР згідно з
додатком.

Відповідно до ч. 2-7 ст.33 Закону України
«Про державну службу» заробітна плата
державних службовців складається з
посадових окладів, премій, доплати за
ранги, надбавки за вислугу років на
державній службі та інших надбавок.

Посадові оклади державних службовців
установлюються залежно від складності
та рівня відповідальності виконуваних
службових обов'язків.

Надбавка за вислугу років виплачується
державним службовцям щомісяця у
процентах до посадового окладу з
урахуванням доплати за ранг та в
залежності від стажу державного
службовця у таких розмірах: понад 3 роки
- 10, понад 5 років - 15, понад 10 років - 20,
понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад
25 років - 40 відсотків.

Державним службовцям можуть
установлюватися надбавки за високі
досягнення у праці і виконання
особливо важливої роботи, доплати за
виконання обов'язків тимчасово
відсутніх працівників та інші надбавки
і доплати, а також надаватися
матеріальна допомога для вирішення
соціально-побутових питань.

Умови оплати праці державних
службовців, розміри їх посадових
окладів, надбавок, доплат і
матеріальної допомоги визначаються
Кабінетом Міністрів України.

Порядок виплати винагороди за вислугу
років посадовим особам державної
податкової служби, які мають
спеціальне звання затверджений
постановою Кабінету Міністрів України
від 12.09.1997 р. №1013 (далі - Порядок №1013).

Відповідно до п.1 Порядку №1013 до стажу
роботи, що дає право на одержання
винагороди за вислугу років,
включається час роботи: в органах
державної податкової служби; на
посадах і в органах, визначених
Порядком обчислення стажу державної
служби, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 3 травня
1994 р. №283; на підприємствах, установах, в
організаціях на посадах бухгалтерів,
економістів, фінансистів, юристів,
інженерів-програмістів,
інженерів-системотехніків,
інженерів-електроніків, якщо ці
працівника мали спеціальну освіту,
працювали за фахом та перейшли на
роботу до податкової адміністрації
(інспекції) і зараховані на відповідну
посаду.

Згідно з п.2 Порядку №1013 винагорода за
вислугу років виплачується посадовим
особам органів державної податкової
служби у таких розмірах: від 1 до 2 років
- 5%, від 2 до 5 років - 10%, від 5 до 10 років -
20%, від 10 до 15 років - 25%, від 15 до 20 років -
30%, від 20 до 25 років - 35%, від 25 і більше
років - 40%.

Відповідно до ч.1-2, 3 п.3 Порядку №1013
розмір винагороди визначається
залежно від стажу роботи і
обчислюється виходячи з посадового
окладу та надбавки за спеціальне
звання.

Нарахування та виплата винагороди за
вислугу років провадяться щомісяця за
фактично відпрацьований час у межах
встановленого фонду оплати праці.

Згідно з п.4 Порядку №1013 документом для
визначення стажу роботи є трудова
книжка та інші документи, які
відповідно до законодавства
підтверджують стаж роботи.

Враховуюче зазначене, у заробіток при
призначенні (перерахунку) пенсії за
нормами Закону №3723 працівникам
органів державної податкової служби,
які мають спеціальне звання,
враховується надбавка за вислугу
років, обчислена залежно від стажу її
служби, визначеного відповідно до
Порядку №283.

Як вбачається з матеріалів справи, а
саме з трудової книжники позивача, в
період з 13.10.1986 року по 07.10.1994 року
позивач на Канівському
електромеханічному заводі «Магніт» на
посадах інженера та
інженера-конструктора 3 -ї категорії
відділу механізації та автоматизації ,
інженера-конструктора 3 -ї категорії та
інженера - конструктора 2-оїкатегорії
спеціального конструкторського бюро.,
а з 09.10.1995 року по 09.03.2010 року - на посадах
середнього начальницького складу
органів Державної податкової служби з
присвоєнням встановлених
законодавством спеціальних рангів та
категорій.

Враховуючи вище зазначене, стаж
державної служби позивача складає
майже 25 років, а тому дії пенсійного
фонду щодо неврахування 35% винагороди
за вислугу років є неправомірними, та
такими, що суперечать вимогам чинного
законодавства.

З огляду на все вище викладене, колегія
суддів приходить до висновку, що суд
першої інстанції прийшов до вірного
висновку щодо задоволення позовних
вимог, а тому підстави для скасування
постанови відсутні.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
спростовуються встановленими судом
першої інстанції обставинами, наявними
в матеріалах справи доказами та
нормами права, зазначеними в
мотивувальній частині оскаржуваного
рішення суду.

Отже, колегія суддів вирішила згідно
ст. 200 КАС України залишити апеляційну
скаргу без задоволення, а постанову
суду - без змін, з урахуванням того, що
суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206
КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Управління
пенсійного фонду України в м. Каневі та
Канівському районі Черкаської області
- залишити без задоволення, а постанову
Канівського районного суду Черкаської
області від 08 листопада 2013 року - без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України в порядок і строки, визначені
ст. 212 КАС України.

Головуючий:

Судді:

Головуючий суддя
Шурко О.І.

Судді:
Василенко Я.М.

Степанюк А.Г.