Справа № 872/14205/13
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2013-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" грудня 2013 р.справа № 804/9626/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Мельника В.В.

суддів: Юхименка О.В.
Нагорної Л.М.

за участю секретаря: Соломки М.Я.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Жовтневому
районі м. Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області на
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 16
серпня 2013 року у справі №804/9626/13-а за
позовом Приватного акціонерного
товариства «ПРОФІ-ПАК» до про
Державної податкової інспекції у
Жовтневому районі м. Дніпропетровська
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень,-
ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство
«ПРОФІ-ПАК» (далі по тексту - позивач)
звернулось до Дніпропетровського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Жовтневому
районі м. Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області (далі по
тексту - відповідач), в якому просило
визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення №
та № від 03 липня 2013 року.

Ухвалою Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 17 липня 2013
року відкрито провадження в
адміністративній справі №804/9626/13-а. (т.1,
а.с.1)

Позивач, посилаючись на доводи,
викладені у позовній заяві, зазначив,
що оскаржувані повідомлення-рішення є
необґрунтованими, прийнятими без
урахування всіх обставин, що мають
значення для їх прийняття, що має
наслідком їх неправомірність та є
підставою для скасування.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 16
серпня 2013 року у справі №804/9626/13-а
адміністративний позов задоволено.
(суддя - Боженко Н.В.) (т.3, а.с.245-249)

Постанова суду першої інстанції
обґрунтована тим, що позивачем були
надані первинні документи, які
підтверджують факт здійснення
реальної господарської операції

Відповідач - Державна податкова
інспекція у Жовтневому районі м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області, не погодившись з
вищезазначеною постановою суду першої
інстанції у даній адміністративній
справі, подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 16 серпня 2013
року у справі №804/9626/13-а та відмовити в
задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги відповідач зазначає, що
неможливо підтвердити реальність
здійснення операцій, та, як наслідок,
правомірність формування витрат, що
враховуються при визначенні об'єкта
оподаткування, та податкового кредиту.

Представник відповідача у судовому
засіданні підтримав вимоги
апеляційної скарги, просив скасувати
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 16
серпня 2013 року у справі №804/9626/13-а та
відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Представник позивача у судовому
засіданні проти задоволення
апеляційної скарги заперечував, просив
залишити оскаржуване відповідачем
судове рішення без змін.

У судовому засіданні, заслухавши
пояснення представників сторін по
справі, дослідивши доводи апеляційної
скарги та вивчивши матеріали справи у
їх сукупності, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з огляду на такі підстави.

Відповідно до матеріалів справи, в
період з 13 травня 2013 року по 24 травня 2013
року посадовими особами відповідача
проведено документальну виїзну
перевірку Приватного акціонерного
товариства «ПРОФІ-ПАК» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01 січня 2012
року по 31 грудня 2012 року, валютного та
іншого законодавства за період з 01
січня 2012 року по 31 грудня 2012 року,
результати якої оформлено актом
№2888/222/31792911 від 31 травня 2013 року.

Висновками зазначеного акту
встановлено, зокрема, порушення
позивачем:

- п.135.5.4, п.135.5.5 п.135.5 ст.135, враховуючи
положення пп.14.1.257 п.14.1 ст.14, п.138.1, п.138.2,
п.138.5, п.138.8. п.138.10 ст.138 Податкового
кодексу України, підприємством
занижено податок на прибуток за
перевірений період на загальну суму
702942 гривень, у тому числі: у 1 кварталі -
на суму 147909 грн., у 2 кварталі - на суму
103156 грн., у 3 кварталі - на суму 26826 грн., у
4 кварталі - на суму 425051 грн.;

- п. 198.1, п.198.2 ст. 198 Податкового кодексу
України підприємством занижено
податок на додану вартість на загальну
суму 311004,42 грн., у тому числі: у лютому 2012
року - на суму 7325,50 грн., у квітні 2012 року
- на суму 26811 грн., у травні 2012 року - на
суму 98242 грн., у серпні 2012 року - на суму
73060 грн., у жовтні 2012 року - на суму 4984
грн., у листопаді 2012 року - на суму 12024
грн., у грудні 2012 року - на суму 88557, 92 грн.

03 липня 2013 року на підставі акту
перевірки №2888/222/31792911 від 31 травня 2013
року відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення №, яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання за основним платежем на
702942 грн. та визначено штрафні
(фінансові) санкції у розмірі 351471 грн.
Також 03 липня 2013 року на підставі акту
перевірки №2888/222/31792911 від 31 травня 2013
року відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення №, яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання за основним платежем на
311004,42 грн. та визначено штрафні
(фінансові) санкції у розмірі 155502,21 грн.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач у перевіряємому періоді у
межах господарської діяльності
укладав угоди з ТОВ «Будтехцентр», ТОВ
«ТА «Марафон-2009», ТОВ «АВІНС ТРЕНД», ТОВ
«УМК Укрмасло компанія», ПП «Конкорд»,
ПП «Флекс Полімер», ПП «Немо МБ», «ТОВ
«Комсерв Україна», ТОВ «Євро Полімер
Компаунд», ПРАТ «Макрохім».

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового
кодексу України встановлено, що
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Необхідною умовою для віднесення
сплачених у ціні товарів (послуг) сум
податку на додану вартість є факт
придбання товарів та послуг із метою їх
використання в господарській
діяльності.

Тобто, витрати для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток, а також податковий кредит для
цілей визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість мають бути
фактично здійснені і підтверджені
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Судом встановлено, що позивачем
наданні первинні документи, які
підтверджують факт реальності
господарських операцій. За договорами
було придбано товари, які
використовувалися позивачем
відповідно до основної діяльності
підприємства та реалізовані товари
згідно господарської діяльності
позивача. Наявність отриманого товару
та використання його у господарській
діяльності відповідачем не
спростовано.

Колегія суддів зазначає, що статтею 204
Цивільного кодексу України
встановлена презумпція правомірності
правочину.

Загальні вимоги чинності правочину
передбачені статтею 203 Цивільного
кодексу України, у разі порушення яких
настають правові наслідки, передбачені
параграфом 2 глави 16 Кодексу.

Відповідно до приписів статті 215
Цивільного кодексу України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 ЦК України. Недійсним є
правочин, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний
правочин). У цьому разі визнання такого
правочину недійсним судом не
вимагається.

Згідно зі статтею 228 Цивільного кодексу
України правочин вважається таким, що
порушує публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Правочин, який порушує
публічний порядок, є нікчемним.

Приймаючи рішення по суті заявлених
апеляційних вимог, колегія суддів бере
до уваги ту обставину, що при
кваліфікації правочину за статтею 228
Цивільного кодексу України має
враховуватися вина, яка виражається в
намірі порушити публічний порядок
сторонами правочину або однією зі
сторін. Доказом вини може бути вирок
суду, постановлений у кримінальній
справі, щодо знищення, пошкодження
майна чи незаконного заволодіння ним
тощо.

Частиною 4 статті 70 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що обставини, які за
законом повинні бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися ніякими
іншими засобами доказування, крім
випадків, коли щодо таких обставин не
виникає спору.

Зі змісту ч.1 ст.11 Кодексу
адміністративного судочинства України
вбачається, що розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюються на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості.

Частина 1 статті 71 цього Кодексу
встановлює, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу.

Частиною 2 вищезазначеної статті
визначено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльність суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем, як суб'єктом владних
повноважень, не надано доказів про
умисність укладення правочинів між
позивачем та контрагентами з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, а саме, рішення суду у
цивільній чи господарській справі,
вироку суду у кримінальній справі або
іншого належного доказу на
підтвердження відсутності реального
характеру здійснених позивачем
господарських операцій.

Враховуючи викладені обставини справи
та зазначені правові норми, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції стосовно
протиправності оскаржуваних
податкових повідомлень-рішень
відповідача.

За даних обставин суд апеляційної
інстанції вважає, що суд першої
інстанції під час розгляду даної
справи об'єктивно, повно, всебічно
дослідив обставини, які мають суттєве
значення для вирішення справи,
застосував до правовідносин, які
виникли між сторонами у справі, норми
права які регулюють саме ці
правовідносини, зроблені судом першої
інстанції висновки відповідають
фактичним обставинам справи та
підтверджуються належними письмовими
доказами, які зібрані та досліджені
судом у судовому засіданні під час
розгляду даної адміністративної
справи, рішення суду першої інстанції
у даній справі про задоволення
адміністративного позову прийнято без
порушення норм процесуального та
матеріального права, і тому постанову
суду першої інстанції у даній
адміністративній справі від 16 серпня
2013 року необхідно залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги відповідача
спростовуються дослідженими у справі
доказами і не можуть бути підставою для
скасування постанови суду, а тому
апеляційну скаргу необхідно залишити
без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ч.3
ст. 160, ст.195,196,198,200,205,206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Жовтневому
районі м. Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області - залишити
без задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 16
серпня 2013 року у справі №804/9626/13-а -
залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції, крім випадків
передбачених Кодексом
адміністративного судочинства
України, а в разі складання рішення в
повному обсязі відповідно до ст. 160
зазначеного кодексу - з дня складання
рішення в повному обсязі.

Повний текст виготовлено - 27 грудня 2013
року.

Головуючий:
В.В. Мельник

Суддя:
О.В. Юхименко

Суддя:
Л.М. Нагорна