Справа № 2а-5097/11/1421
Суддя: Леонтович К.Г.
Дата ухвалення: 2014-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2014 року м. Київ
К/800/47290/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі

суддів: Голяшкіна О.В., Калашнікової
О.В., Леонтович К.Г.,

розглянувши у порядку письмового
провадження в приміщенні суду справу
за касаційною скаргою управління
Пенсійного фонду України в м.
Первомайську та Первомайському районі
Миколаївської області на постанову
Первомайського міськрайонного суду
Миколаївської області від 18 листопада
2011 року та ухвалу Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 14 лютого 2013 року у справі №
2а-5097/11/1421 за позовом ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
м. Первомайську та Первомайському
районі Миколаївської області про
визнання незаконними дій посадових
осіб щодо поновлення виплати пенсії,
зобов'язання вчинити поновлення
виплати пенсії, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2011 року ОСОБА_1 звернулася в
суд з позовом до управління Пенсійного
фонду України в м. Первомайську та
Первомайському районі Миколаївської
області, в якому просила визнати
незаконними дії посадових осіб
відповідача щодо поновлення виплати
пенсії, зобов'язання вчинити
поновлення виплати пенсії з часу
набуття чинності рішенням
Конституційного Суду України від 07.10.2009
року №25 рп/2009.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у
жовтні 1994 року ОСОБА_1 була призначена
пенсія за віком (довічно), у лютому 1999
року вона переїхала на постійне місце
проживання до Ізраїлю. Увересні 1999 року
відповідач припинив виплату пенсії
ОСОБА_1 в зв'язку з її переїздом на
постійне місце проживання за кордон. В
березні 2011 року позивач звернулася до
відповідача з проханням поновити
виплату призначеної її пенсії. Однак 11
березня 2011 року отримала від
відповідача відмову з посиланням що її
прохання буде розглянуте після
затвердження порядку виплати пенсій
особам, які виїхали на постійне місце
проживання за кордон та яким до виїзду
вже була призначена пенсія відповідно
до українського законодавства.

Постановою Первомайського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 18 листопада 2011 року,
залишеною без змін ухвалою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 14 лютого 2013 року, заявлений позов
задоволений. Визнані незаконними дії
управління Пенсійного фонду України в
м.Первомайську та Первомайському
районі Миколаївської області щодо
відмови у поновленні ОСОБА_1 виплати
пенсії. Зобов'язано управління
пенсійного фонду України в м.
Первомайську та Первомайському районі
Миколаївської області поновити
виплату пенсії ОСОБА_1 з моменту
набрання чинності рішенням
Конституційного Суду України від 07.10.2009
року №25 рп/2009, тобто з 7 жовтня 2009 року і
довічно.

Не погоджуючись з ухваленими у справі
рішеннями управління Пенсійного фонду
України в м. Первомайську та
Первомайському районі Миколаївської
області звернулося до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення судів першої і
апеляційної інстанцій та ухвалити нове
судове рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права.

В письмових запереченнях на касаційну
скаргу ОСОБА_1 просить залишити
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення без змін.

Перевіривши правову оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
проаналізувавши правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Судами першої і апеляційної інстанцій
встановлено, що ОСОБА_1 по досягненню
нею пенсійного віку, була призначена
пенсія за віком з 22.08.1989 року, яку вона
отримувала. Виплату пенсії її
припинено з 01.03.1999 року на підставі
заяви позивачки про виїзд на постійне
місце проживання за кордон. Позивачці в
зв'язку із цим відповідно ст. 92 Закону
України "Про пенсійне забезпечення"
була нарахована та виплачена перед
від'їздом пенсію за 6 місяців. Позивачка
з лютого 1999 року по теперішній час
постійно проживає в Ізраїлі, має
громадянство України. В березні 2011 року
позивач звернулася до відповідача з
проханням про поновлення виплати
призначеної пенсії, а 11 березня 2011 року
отримала від відповідача відмову з
посиланням, що її прохання буде
розглянуте після затвердження порядку
виплати пенсій особам, які виїхали на
постійне місце проживання за кордон.

Суди першої та апеляційної інстанції,
задовольняючи позовні вимоги виходили
з того, що рішенням Конституційним
Судом України від 07.10.2009 року № 1-32/2009
визнані неконституційними положення п.
2 ч. 1 ст.49, друге речення ст.51 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" № 1058,
якими визначалося, що під час
перебування за кордоном пенсія
виплачується у тому разі, якщо це
передбачено міжнародним договором
України, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України,
вказане рішення є безумовною підставою
для поновлення позивачу виплати
пенсії.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
частково погоджується з висновками
судів першої і апеляційної інстанцій
виходячи з наступного.

Згідно обставин справи між сторонами
виник спір щодо законності відмови
відповідача у поновленні позивачу
виплати призначеної її пенсії, яка
проживає за кордоном.

Згідно ст.ст.1,3 Конституції України в
Україні як соціальній, правовій
державі людина, її життя і здоров'я,
честь і гідність, недоторканість і
безпека визнаються найвищою цінністю.
Утвердження і забезпечення прав та
свобод людини є головним обов'язком
держави.

Право на соціальний захист віднесене
до основоположних прав і свобод. Це
право гарантується
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням за рахунок
страхових внесків громадян,
підприємств, установ і організацій, а
також бюджетних та інших джерел і
забезпечується частиною другою статті
22 Конституції України, відповідно до
якої конституційні права і свободи
гарантуються і не можуть бути
скасовані.

Конституційне право на соціальний
захист включає і право громадян на
забезпечення їх у старості. Пенсія
за віком, за вислугу років та інші її
види, що призначаються у зв'язку з
трудовою діяльністю, заслужені
попередньою працею і є однією з форм
соціального захисту. Цим
визначається зміст і характер
обов'язку держави стосовно тих
громадян, які набули право на
одержання пенсії.

Закріплюючи на конституційному рівні
право на соціальний захист кожного
громадянина, без будь-яких винятків,
держава реалізує положення статті 24
Конституції України, відповідно до
яких громадяни мають рівні
конституційні права і не може бути
обмежень за ознаками раси, кольору
шкіри, політичних, релігійних та інших
переконань, статі, етнічного та
соціального походження, майнового
стану, місця проживання, за мовними
або іншими ознаками.

Крім того, Україна гарантує
піклування та захист своїм
громадянам, які перебувають за її
межами (частина третя статті 25
Конституції України).

Згідно ст.ст.49,51 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" від 9 липня 2003 року, в
редакції чинній на час виникнення
спірних правовідносин, виплата пенсії
припиняється на весь час проживання
пенсіонера за кордоном, якщо інше не
передбачене міжнародним договором
України, згода на обов'язковість якого
дана Верховною Радою України. У разі
виїзду пенсіонера на постійне місце
проживання за кордон пенсія,
призначена в Україні, за заявою
пенсіонера може бути виплачена йому за
6 місяців наперед перед виїздом.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що з березня 1999 р. ОСОБА_1
була припинена виплата раніше
призначеної пенсії за віком.

Разом з тим, рішенням Конституційного
Суду України від 07.10.2009р. №25-пр/2009
визнані, такими, що не відповідають
Конституції України (є
неконституційними) положення п.2 ч.1
ст.49, друге речення ст.51 Закону №1058,
якими передбачено, що під час
перебування за кордоном пенсія
виплачується у тому разі, якщо це
передбачено міжнародним договором
України, згода на обов'язковість якого
дано Верховною Радою України.

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції
України закони, інші правові акти або
їх окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Виходячи із правової, соціальної
природи пенсій право громадянина на
одержання призначеної йому пенсії не
може пов'язуватися з такою умовою, як
постійне проживання в Україні;
держава відповідно до конституційних
принципів зобов'язана гарантувати це
право незалежно від того, де проживає
особа, якій призначена пенсія, - в
Україні чи за її межами.

Враховуючи викладене, суди першої і
апеляційної інстанцій дійшли до
вірного висновку про наявність
підстав для задоволення позовних вимог
в частині поновлення раніше
призначеної пенсії за віком.

Разом з тим, суди попередніх інстанцій
прийшли до помилкових висновків, що
виплата пенсії ОСОБА_1 підлягає
поновленню з моменту набрання чинності
рішенням Конституційного Суду України
від 07.10.2009 року №25 рп/2009, тобто з 7 жовтня
2009 року і довічно.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що з 1999 р. позивач не
отримувала призначену пенсію з підстав
виїзду та проживання за кордоном. Для
поновлення пенсії відповідач
зобов'язана подати заяву до
відповідного управління Пенсійного
фонду, що є підставою для відповідача
вирішення питання відповідно поданої
заяви. ОСОБА_1 подала відповідну заяву
про поновлення пенсії на початку
березня 2011 р. на яку позивач 11.03.2011 р.
отримала відмову.

Виходячи з наведеного поновлення
призначеної пенсії позивачу підлягає
не з дати ухвалення вищенаведеного
рішення КСУ, а з дати звернення до
відповідача про поновлення раніше
призначеної пенсії, тобто з березня 2011
р. за виключенням довічно.

Колегія суддів вважає, що доводи
касаційної скарги дають підстави для
висновку про неправильне застосування
судами норм процесуального права, яке
призвело до неправильного вирішення
справи в частині.

Відповідно до ст. 225 КАС України суд
касаційної інстанції має право змінити
судове рішення, якщо у справі немає
необхідності досліджувати нові докази
або встановлювати обставини, а судове
рішення, яке змінюється, є помилковим
тільки в частині.

Колегія суддів вважає, що судами
попередніх інстанцій правильно
встановлені обставини справи і немає
необхідності встановлювати нові
обставини справи, але суди попередніх
інстанцій прийшли до помилкових
висновків, щодо періоду поновлення
виплати пенсії та довічно, тому рішення
суду першої інстанції в цій частині
підлягає зміні в частині періоду, з
якого підлягає поновлення виплати
пенсії ОСОБА_1, а саме - з березня 2011 р.
та довічно, в решті постанова суду
першої інстанції підлягає залишенню
без змін.

Виходячи з вимог п.4 ч.1 ст.223 КАС України
ухвала суду апеляційної інстанції
підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст.220,221,222,223,225,231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м.
Первомайську та Первомайському районі
Миколаївської області задовольнити
частково.

Ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 14 лютого 2013
року скасувати.

Постанову Первомайського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 18 листопада 2011 року змінити
в частині періоду, з якого підлягає
поновлення виплати пенсії ОСОБА_1,
зобов'язати управління пенсійного
фонду України в м. Первомайську та
Первомайському районі Миколаївської
області поновити виплату пенсії ОСОБА_1
з березня 2011 р..

В решті постанову суду першої
інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав
передбачених ст.ст. 237-239-1 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді: