Справа № 381//3026/13-а(6а/381/58/13)
Суддя: Беспалов О.О.
Дата ухвалення: 2014-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
381//3026/13-а(6а/381/58/13) Головуючий
у 1-й інстанції: Зуй Т. С.
Суддя-доповідач: Беспалов О.О.
У Х В А Л А

Іменем України

23 січня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді:
Беспалова О. О.

суддів:
Грибан І. О., Губської О. А.

при секретарі:
Тур В. В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Києві апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Фастівського
міськрайонного суду Київської області
від 13 червня 2013 р. у справі за заявою
ОСОБА_2 до Головного управління
Пенсійного фонду України у Київській
області про поновлення пропущеного
строку для пред'явлення виконавчого
листа,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до Фастівського
міськрайонного суду Київської області
із заявою про поновлення строку подачі
виконавчого листа по справі № 2-а-133/2006.

Ухвалою Фастівського міськрайонного
суду Київської області від 13 червня 2013
р. у задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим
рішенням, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
оскаржувану ухвалу, заяву
задовольнити, посилаючись на порушення
судом першої інстанції норм
процесуального права.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутністю представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
задовольнити, а оскаржувану ухвалу
суду - скасувати з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
було вірно встановлено судом першої
інстанції, виконавчий лист по справі №
2а-133/2006 був виданий 27 листопада 2009 року
на підставі рішення Фастівського
міськрайонного суду від 20.12.2006 року, яке
згідно відмітки у виконавчому листі
набрало законної сили 26 грудня 2006
року.

З заявою про поновлення строку
пред'явлення виконавчого листа апелянт
звернувся 30.05.2013 року.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд
першої інстанції виходив з того, що на
момент винесення рішення законодавчо
було встановлено, що примусове
виконання рішень в Україні
покладається на Державну виконавчу
службу, строк пред'явлення виконавчого
листа до виконання - три роки з
наступного дня після набрання рішенням
законної сили. Жодного іншого порядку
примусового виконання рішення не
існувало.

Крім того, суд першої інстанції
зазначив, що надання заявником
виконавчого листа до ГУ ПФУ мало на
меті добровільне виконання
відповідачем рішення суду. В разі
невиконання боржником рішення суду
добровільно в межах строку
пред'явлення виконавчого листа до
виконання, заявник мав право передати
виконавчий лист на примусове
виконання, чого ним не було зроблено з
причин, які суду невідомі.

Натомість, суд першої інстанції не взяв
до уваги, що позивачем, як випливає з
заяви, рішення суду першої інстанції
було передане до відповідача для
добровільного виконання, а тому у
отриманні виконавчого листа потреба не
виникала.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до п. б) абз. 1 ст. 22 Закону
України від 21.04.1999 р. № 606-XIV «Про
виконавче провадження» строки
пред'явлення виконавчого документа до
виконання перериваються частковим
виконанням рішення боржником.

При винесенні рішення судом першої
інстанції дана норма врахована не була.

Як вбачається з матеріалів справи,
заява про примусове виконання подана
18.01.2013 року.

Натомість, позивачем зазначено, що
виконання рішення у добровільному
порядку припинилося з боку відповідача
з липня 2011 року внаслідок змін в
законодавстві.

Доводів на спростування цих тверджень
позивача матеріали справи не містять.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КАС України
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Згідно ч.1 ст.261 КАС України стягувачам,
які пропустили строк для пред'явлення
виконавчого листа до виконання з
причин, визнаних судом поважними,
пропущений строк може бути поновлено.

Суд першої інстанції, відмовляючи у
задоволенні заяви позивача, дійшов
висновку про відсутність поважних
причин строку пред'явлення виконавчого
листа до виконання.

Натомість, колегія суддів зазначає, що
виходячи з принципу обов'язковості
судових рішень, що набрали законної
сили, належне виконання рішення суду в
певному проміжку часу не може бути
підставою для звернення рішення до
примусового виконання внаслідок
відмови відповідача у його виконанні в
майбутньому.

Крім того, колегія суддів наголошує, що
судові рішення, що не обмежені кінцевою
датою їх виконання, не можуть бути
обмежені така само і строком
пред'явлення виконавчого листа до
виконання, як випливає з суті рішення
суду першої інстанції.

Зважаючи на вказані обставини, а також
те, що позивач є людиною похилого віку
та згідно епікризу, складеного
медичною установою, має хронічні
хвороби (в тому числі і небезпечні для
життя), колегія суддів зазначає, що
відповідно до ст. 3 Конституції України
людина, її життя і здоров'я, честь і
гідність, недоторканність і безпека
визнаються в Україні найвищою
соціальною цінністю. Права і свободи
людини та їх гарантії визначають зміст
і спрямованість діяльності держави.

З огляду на це, колегія суддів
встановила, що вирішуючи питання про
поновлення строку пред'явлення
виконавчого листа до виконання, суд
першої інстанції мав обов'язково
надати оцінку кожній із зазначених
позивачем причин пропуску строку і
аргументувати її неповажність.

Натомість, суд першої інстанції не
врахував, що діючим законодавством не
передбачено визначення конкретних
підстав поважності для поновлення
строку пред'явлення виконавчого листа
до виконання, а тому це право надано
суду в межах діючого законодавства на
підставі внутрішнього переконання.

Незважаючи на це, оцінка належним
доказам по справі в судовому рішенні
мала бути обґрунтованою.

Однак, з мотивувальної частини рішення
не вбачається чому суд першої
інстанції не прийняв часткове
виконання рішення суду та вік і хворобу
позивача в якості поважних причин
пропуску.

Так колегія суддів зауважує, що у
випадку відсутності будь-яких причин
пропуску строку для пред'явлення
виконавчого листа до виконання, суд
першої інстанції позбавлений права
поновлення пропущеного строку через
відсутність таких причин взагалі і,
відповідно, потреби у наданні
відповідної оцінки не виникає.

Натомість, у випадку зазначення таких
причин заявником, суд першої інстанції
не має права вказувати у мотивувальній
частині рішення про їх відсутність, як
це викладено у оскаржуваній ухвалі
суду першої інстанції.

Враховуючи все вищезазначене та те, що
фактично судом першої інстанції не
досліджено жодної з причин пропуску
строку для пред'явлення виконавчого
листа до виконання, колегія суддів
приходить до висновку, що оскаржувана
ухвала суду підлягає скасуванню з
причин нез'ясування судом першої
інстанції обставин, що мають значення
для справи, і невідповідності
висновків, викладених в рішенні цим
обставинам.

Крім того, виходячи з досліджених
причин пропуску строку для
пред'явлення виконавчого листа до
виконання, колегія суддів не може
аргументувати неповажність причин
пропуску, зазначених в заяві, а тому
вказані причині слід вважати
поважними.

Доводи апеляційної скарги
спростовують позицію суду першої
інстанції.

У відповідності до статті 202 КАС
України підставами для скасування
постанови або ухвали суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення
є: неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи;
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд першої
інстанції вважає встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання, а так
само розгляд і вирішення справи
неповноважним судом; участь в
ухваленні постанови судді, якому було
заявлено відвід на підставі обставин,
які викликали сумнів у неупередженості
судді, і заяву про його відвід визнано
судом апеляційної інстанції
обґрунтованою; ухвалення чи підписання
постанови не тим суддею, який розглянув
справу.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
ухвалив оскаржуване рішення з
порушенням норм процесуального права,
а тому наявні підстави для його
скасування.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 199, 202, 205, 206, 212,
254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
ухвалу Фастівського міськрайонного
суду Київської області від 13 червня 2013
р. у справі за заявою ОСОБА_2 до
Головного управління Пенсійного фонду
України у Київській області про
поновлення пропущеного строку для
пред'явлення виконавчого листа
задовольнити.

Ухвалу Фастівського міськрайонного
суду Київської області від 13 червня 2013
р. скасувати.

Заяву ОСОБА_2 про поновлення
пропущеного строку для пред'явлення
виконавчого листа до виконання
задовольнити.

Поновити ОСОБА_2 строк для пред'явлення
виконавчого листа до виконання.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України в порядку і строки, визначені
ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя
О.
О. Беспалов

Суддя

І. О. Грибан

Суддя

О. А. Губська

(Повний текст ухвали виготовлено 28.01.2014
року)

.

Головуючий суддя
Беспалов О.О.

Судді:
Грибан І.О.

Губська О.А.