Справа № 820/13274/13-а
Суддя: Заічко О.В.
Дата ухвалення: 2014-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2014 р.
№ 820/13274/13-а

Харківський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді Заічко О.В.,

при секретарі судового засідання
Демченко В. В.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1;

1 відповідача - не прибув;

2 відповідача - не прибув;

3 відповідача - Вишневського О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м.
Харкові адміністративну справу за
позовом

ОСОБА_2 до Управління Міністерства
Внутрішніх Справ України в Херсонській
області, Управління Державної
міграційної служби України в
Херсонській області, Головного
управління Державної міграційної
служби України в Харківській області
про скасування рішення та зобов'язання
вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, громадянин В'єтнаму ОСОБА_2,
звернувся до суду із зазначеним
адміністративним позовом, у якому, з
урахуванням уточнених позовних вимог
просить суд: визнати причину пропуску
строку звернення з цим позовом до
адміністративного суду поважними та
поновити цей строк; скасувати рішення
(оформлене у вигляді висновку) Відділу
громадянства, імміграції і реєстрації
фізичних осіб Управління міністерства
внутрішніх справ України в Херсонській
області про скасування дозволу на
імміграцію в Україну від 07.09.2007р.,
прийняте відносно громадянина В'єтнаму
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1; зобов'язати
Головне управління Державної
міграційної служби України в
Харківській області поновити посвідку
на постійне проживання в Україні
громадянину В'єтнаму ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1; зобов'язати Головне
управління Державної міграційної
служби України в Харківській області
поновити у паспортних документах
(національному паспорті) громадянину
В'єтнаму ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, відмітку
(штамп) про наявність дозволу на
імміграцію в Україну; зобов'язати
Головне управління Державної
міграційної служби України в
Харківській області поновити
реєстрацію місця проживання
громадянину В'єтнаму ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1 із внесенням відповідних
змін в облікові документи.

В обґрунтування позовних вимог позивач
ОСОБА_2 зазначив, що рішення (висновок)
ВГІРФО УМВС України в Херсонській
області від 07.09.2007р. щодо скасування
дозволу на імміграцію громадянину
В'єтнаму ОСОБА_2 має бути скасований як
такий, що винесений з порушенням
процедури розгляду відповідного
питання, за відсутності подання органу,
з моменту надання дозволу на
імміграцію не виникало будь-яких нових
обставин, які б встановлювали
порушення законодавства з боку
Позивача, рішення суб'єкту владних
повноважень порушує права
неповнолітньої дитини позивача -
громадянина України.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав
повністю та просив задовольнити позов
у повному обсязі.

Крім того, у судовому засіданні
представником позивача надана заява
про визнання причин пропущення строку
для звернення до суду поважними та
поновлення пропущеного строку.

У судове засідання представники
першого Відповідача, УМВС України в
Херсонській області і другого
Відповідача, УДМС України в
Херсонській області, своїх
представників не направили, надали до
суду письмові заперечення проти
уточненого позову з проханням
розглядати справу за їх відсутності.

Відповідно до ст. 35 КАС України суд
вважає, що відповідач 1 та відповідач 2 є
належно повідомленими про розгляд
справи та враховуючи приписи ч.4 ст. 122,
ч.6 ст. 128 КАС України вважає за можливе
розглянути справу за відсутності
представників УМВС України в
Херсонській області і УДМС України в
Херсонській області.

Представник третього відповідача у
судовому засіданні проти задоволення
позовних вимог заперечував,
посилаючись на правомірність та
законність рішення суб'єкту владних
повноважень, просив суд відмовити в
задоволенні позову. В наданих
письмових запереченнях проти
задоволення позовних вимог
заперечував.

В обґрунтування своєї позиції
зазначив, що згідно наданих заперечень
першим та другим відповідачами,
позивач пропустив строки звернення із
заявою про оформлення посвідки на
постійне проживання, що є підставою для
скасування раніше наданого дозволу на
імміграцію. Крім того, перший та другий
відповідачі зазначили, що для позивача
для звернення за порушеним правом до
суду минув строк для звернення із
зазначеним позовом.

Суд, заслухавши пояснення представника
позивача та представника третього
відповідача, дослідивши матеріали
справи, проаналізувавши докази у їх
сукупності дійшов висновку про
задоволення позовних вимог з наступних
підстав.

Матеріалами справи підтверджено, що
позивач, громадянин В'єтнаму ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, прибув в Україну у 1987 році
з метою працевлаштування, навчання на
підставі Угоди між Урядом
Соціалістичної Республіки В'єтнам та
Урядом СРСР про направлення і
прийняття в'єтнамських громадян на
професійне навчання та роботу на
підприємства і в організації СРСР від 2
квітня 1981 року році. Позивач має
дружину ОСОБА_4, яка має посвідку на
постійне проживання, та дитину - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, яка народилась в Україні
та є громадянином України.

У встановленому законодавством
порядку ВГІРФО УМВС України в
Херсонській області було прийнято
рішення від 05.07.2004р., яким позивач -
громадянин В'єтнаму - був
документований посвідкою на постійне
проживання НОМЕР_2 терміном дії:
безстроково. Документування посвідкою
позивача було здійснено відповідно до
абзацу 4 пункту 4 Прикінцевих положень
Закону України "Про імміграцію" від
07.06.2001р., згідно якого вважається таким,
що мають дозвіл на імміграцію іноземці
та особи без громадянства, які прибули
в Україну до 6 березня 1998 року за Угодою
між Урядом Соціалістичної Республіки
В'єтнам та Урядом СРСР про направлення
і прийняття в'єтнамських громадян на
професійне навчання та роботу на
підприємства і в організації СРСР від 2
квітня 1981 року, залишився проживати в
Україні і звернулися протягом шести
місяців з дня набрання чинності цим
Законом (07 серпня 2001 року) із заявою про
видачу йому посвідки на постійне
проживання в Україні. Згідно з цим
рішенням визнано факт прибуття
Позивача в Україну з В'єтнаму в 1987 році,
що на протязі більш 10 років
забезпечувало Позивачу законне
залишення в Україні на постійне
проживання.

Відповідно до п.п.14-17 Порядку
провадження за заявами про надання
дозволу на імміграцію і поданнями про
його скасування та виконання прийнятих
рішень, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України N 1983 від
26.12.2002, територіальні органи Державного
департаменту у справах громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних осіб
щонайменше протягом місяця
перевіряють надані іноземцем
документи.

Судом з'ясовано, що ВГІРФО УМВС України
в Херсонській області під час
перевірки документів і вивчення
підстав видачі посвідки на постійне
проживання, будь-яких порушень
законодавства з боку позивача або
відсутності необхідних документів - не
виявив.

Таким чином, уповноважений державний
орган України з питань імміграційної
політики визнав правомірність
прибуття ОСОБА_2 в Україну,
правомірність подальшого проживання, а
також правомірність набуття дозволу на
імміграцію у відповідності до положень
закону.

В подальшому позивач в 2004 році змінив
місце проживання, знявся з
реєстраційного обліку в м. Херсоні та
зареєстрував місце проживання в м.
Харкові.

Як встановлено судовим розглядом, під
час зняття з реєстраційного обліку та
реєстрації місця проживання в м.
Харкові уповноважений державний орган
будь-яких зауважень не висловлював.

За матеріалами справи судом
встановлено, що з 2001 року позивач
займається підприємницькою
діяльністю, що надає законне джерело
існування. В 2002 р. у позивача в Україні
народилась дитина - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, яка є громадянкою України.

Судом з'ясовано, що 07 вересня 2007 року
ВГІРФО УМВС України в Херсонській
області, розглянувши матеріали на
постійне проживання в Україні
громадянина В'єтнаму ОСОБА_2, без
отримання будь-якого подання з боку
правоохоронних органів, без запрошення
позивача для надання пояснень, діючи
фактично тільки на підставі тих же
самих раніше досліджених та
перевірених матеріалів на постійне
проживання громадянина В'єтнаму -
виніс оскаржуване рішення (у формі
висновку) про скасування дозволу на
імміграцію в Україну, згідно якого
скасовано дозвіл на імміграцію
громадянину В'єтнаму ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та постановлено вилучити
посвідку на постійне проживання.
Підставою для прийняття рішення
зазначено п.6 ст.12 Закону України "Про
імміграцію", про що безпосередньо
зазначено у відповідному висновку
(рішенні).

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Пунктом 6 статті 12 Закону України "Про
імміграцію" передбачено, що дозвіл на
імміграцію може бути скасовано
органом, який його видав, в інших
випадках, передбачених законами
України.

Суд відмічає, що відповідачем 1,
суб'єктом владних повноважень в
оскаржуваному рішенні (висновку) від
09.07.2007р. не вказано про який саме
випадок і яким саме законом України цей
випадок передбачений, на який
відповідач 1 посилався як на підставу
для скасування дозволу на імміграцію
позивачу. Станом на момент прийняття
рішення про надання дозволу на
імміграцію позивачу - відповідач 1, як
уповноважений державний орган
перевіряв надані документи, будь-яких
порушень законодавства не встановив та
документував позивача посвідкою на
постійне проживання. Немає
відповідних посилань на закон і в
письмових запереченнях на позов,
наданих відповідачами до справи.

Суд зазначає, що з моменту
документування позивача посвідкою на
постійне проживання - не виникало нових
обставин, які б тягли за собою
обґрунтування скасування дозволу на
імміграцію. Відповідачами у справі
зазначені обставини не наводяться і
документально не підтверджуються.

З приводу зазначення відповідачем 1 у
запереченнях на позов щодо порушення
строку подання заяви позивачем суд
відмічає, що на обґрунтування цих
тверджень відповідачами не надані
будь-які підтверджувальні документи, а
в самому тексті оскаржуваного рішення
(висновку) конкретні терміни подання
заяви іноземцем зовсім не зазначені.

Відповідно до п.п. 21-24 "Порядку
провадження за заявами про надання
дозволу на імміграцію і поданнями про
його скасування та виконання прийнятих
рішень", затвердженого Постановою КМ
України № 1983 від 26.12.2002р. (який діяв на
час прийняття оскаржуваного рішення),
дозвіл на імміграцію скасовується
органом, який його видав. Для
започаткування процедури розгляду
питання про скасування дозволу на
імміграцію відповідне подання
надсилається до органу, який приймав
рішення про надання такого дозволу.
Департамент, територіальні органи і
підрозділи всебічно вивчають у
місячний термін подання щодо
скасування дозволу на імміграцію,
запитують у разі потреби додаткову
інформацію в ініціатора подання, інших
органів виконавчої влади, юридичних і
фізичних осіб, а також запрошують для
надання пояснень іммігрантів, стосовно
яких розглядається це питання. На
підставі результату аналізу
інформації приймається відповідне
рішення. Про прийняте рішення письмово
повідомляються протягом тижня
ініціатори процедури скасування
дозволу на імміграцію та іммігранти.

На порушення зазначених приписів
внутрішнього законодавства
оскаржуване рішення (висновок) не
містить обґрунтування, що вивчались
обставини наявності у Позивача, батька
- дитини, яка народилась в Україні і є
має право на набуття громадянства
України, тривалість терміну
перебування дитини в Україні, їх
соціальні зв'язки, можливі негативні
наслідки якщо дитина має розлучатись з
батьком.

Рішення про скасування дозволу на
імміграцію надсилається протягом
тижня органом, що його прийняв, до
територіального підрозділу за місцем
проживання для вилучення посвідки на
постійне проживання в іммігранта та
вжиття заходів відповідно до статті 13
Закону України "Про імміграцію".

Відповідно до вимог ст.12 Закону України
"Про імміграцію" підлягає скасуванню
дозвіл на імміграцію, а статтею 13
вказаного Закону встановлюється
вилучення посвідки на постійне місце
проживання на підставі скасування
дозволу на імміграцію.

Позивачу не надавався дозвіл на
імміграцію в Україні, оскільки він
прибув до України в 1987 році, а Закон
України "Про імміграцію", прийнятий 07
червня 2001 року, передбачив набуття
дозволу на імміграцію позивача в силу
цього Закону без окремої дії чи рішення
суб'єкта владних повноважень. І
позивачу в силу дії цього Закону щодо
набуття права на дозвіл на імміграцію
надана посвідка на постійне місце
проживання в Україні без надання
дозволу на імміграцію.

Судом не встановлено і
відповідачами документально не
підтверджено, що позивачем для
отримання дозволу на імміграцію
подавались свідомо неправдиві
відомості, підроблені документи чи
документи, що втратили чинність.
Відповідачами зазначені обставини у
запереченнях на позов не наводяться.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про
імміграцію» особа, відносно якої
прийнято рішення щодо скасування
дозволу на імміграцію - зобов'язана
протягом місяця виїхати з України.
Отже, у даний час позивач, батько
неповнолітньої дитини - громадянки
України, в силу прямої вказівки закону
внаслідок скасування дозволу на
імміграцію, за рішенням відповідачів
зобов'язаний виїхати з України.

Між тим, суд зазначає, що статтями 11, 12,14
Закону України «Про охорону дитинства»
визначено, що кожна дитина має право на
проживання в сім'ї разом з батьками або
в сім'ї одного з них та на піклування
батьків. Батько і мати мають рівні
права та обов'язки щодо своїх дітей.
Предметом основної турботи та основним
обов'язком батьків є забезпечення
інтересів своєї дитини. Виховання в
сім'ї є першоосновою розвитку
особистості дитини. На кожного з
батьків покладається однакова
відповідальність за виховання,
навчання і розвиток дитини. Батьки або
особи, які їх замінюють, мають право і
зобов'язані виховувати дитину,
піклуватися про її здоров'я, фізичний,
духовний і моральний розвиток,
навчання, створювати належні умови для
розвитку її природних здібностей,
поважати гідність дитини, готувати її
до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на
розвиток її особистості, поваги до
прав, свобод людини і громадянина, мови,
національних історичних і культурних
цінностей українського та інших
народів, підготовку дитини до
свідомого життя у суспільстві в дусі
взаєморозуміння, миру, милосердя,
забезпечення рівноправності всіх
членів суспільства, злагоди та дружби
між народами, етнічними, національними,
релігійними групами. Діти та батьки не
повинні розлучатися всупереч їх волі,
за винятком випадків, коли таке
розлучення необхідне в інтересах
дитини і цього вимагає рішення суду, що
набрало законної сили.

Вирішуючи спір по суті суд зазначає
також наступне. Відповідно до ст.ст.9,26
Конституції України іноземці та особи
без громадянства, що перебувають в
Україні на законних підставах,
користуються тими самими правами і
свободами, а також несуть такі самі
обов'язки, як і громадяни України, - за
винятками, встановленими Конституцією,
законами чи міжнародними договорами
України. Чинні міжнародні договори,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України, є частиною
національного законодавства України.

Згідно ст. 86 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд оцінює докази,
які є у справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні. Ніякі
докази не мають для суду наперед
встановленої сили. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Будь-яке рішення чи дії суб'єкта
владних повноважень має бути законними
та обґрунтованими, прийнятими чи
вчиненими в межах наданих повноважень,
мати під собою конкретні об'єктивні
факти, на підставі яких його ухвалено
або вчинено, а суд, відповідно до п. 3 ст.
2 КАС України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень, перевіряє чи
прийнято такі рішення на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України, з використанням повноважень з
метою, з якою це повноваження надано,
обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення, безсторонньо
(неупереджено), добросовісно,
розсудливо, з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації,
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення,
з урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення, своєчасно,
тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене вище суд
приходить до висновку, що прийнявши
оскаржуване рішення щодо скасування
дозволу на імміграцію громадянину
В'єтнаму ОСОБА_2, відповідач порушив
право батька і його дитини- громадянки
України на проживання разом, постійний
контакт батьків з дітьми, пріоритет
сімейного виховання, фактично здійснив
розлучення батька і дитини, що не
відповідає інтересам
дитини-громадянина України, не має
достатнього балансу інтересів між
можливими інтересами держави в сфері
міграційної політики та
несприятливими наслідками для
інтересів приватного і сімейного
життя сім'ї і неповнолітньої дитини.

Також суд вважає за можливе
відмітити, що позивач при отриманні
дозволу на імміграцію надав документи,
передбачені законом, не приховував
щодо себе будь-яких даних, а можливі
порушення «Порядку провадження за
заявами про надання дозволу на
імміграцію і поданням про його
скасування та виконання прийнятих
рішень» допущені самим Відповідачем 1.
Саме на зазначені обставини при
здійсненні касаційного провадження
звернув суд касаційної інстанції у
справі за позовом іноземця щодо
оскарження рішення органу з
імміграційної політики і в зв'язку з
цим немає підстав для скасування
дозволу на імміграцію. (ухвала Вищого
адміністративного суду України від 07
листопада 2012 р., касаційне провадження
К/9991/51200/11, номер рішення в ЄДРСР 27480435).

Суд відмічає, що відповідачами у справі
не надано будь-яких доказів надіслання
(вручення) позивачу запрошення про
надання пояснень у зв'язку із
започаткуванням розгляду питання щодо
скасування йому дозволу на імміграцію,
і не надано доказів вручення
(надсилання) позивачу оскаржуваного
рішення (висновку) ВГІРФО ГУМВС України
в Київській області від 07.09.2007р. З
текстом відповідного рішення
(висновку) позивач через представника
ознайомився тільки після надання його
до суду 21 січня 2014р. З огляду на що, суд
вважає що строк звернення до суду з
адміністративним позовом позивачем не
пропущений, твердження Відповідачів у
справі з приводу пропуску строку є
безпідставними та документально не
обґрунтованими.

Відповідно до ст. 11, 9 КАС України
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості. Суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підстережені судові витрати з
державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись ст.
19 Конституції України, ст.ст. 9, 11, 128, 159,
160- 163, 186, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до
Управління Міністерства Внутрішніх
Справ України в Херсонській області,
Управління Державної міграційної
служби України в Херсонській області,
Головного управління Державної
міграційної служби України в
Харківській області про скасування
рішення та зобов'язання вчинити певні
дії - задовольнити в повному обсязі.

Скасувати рішення (оформлене у вигляді
висновку) Відділу громадянства,
імміграції і реєстрації фізичних осіб
Управління міністерства внутрішніх
справ України в Херсонській області
про скасування дозволу на імміграцію в
Україну від 07.09.2007 р., прийняте відносно
громадянина В'єтнаму ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зобов'язати Головне управління
Державної міграційної служби України
в Харківській області
(Ідентифікаційний код 37764460, м. Харків,
вул. Римарська, 24) поновити посвідку на
постійне проживання в Україні
громадянину В'єтнаму ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, Ідентифікаційний код
НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1.

Зобов'язати Головне управління
Державної міграційної служби України
в Харківській області
(Ідентифікаційний код 37764460, м. Харків,
вул. Римарська, 24) поновити у паспортних
документах (національному паспорті)
громадянину В'єтнаму ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, Ідентифікаційний код
НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1.
відмітку (штамп) про наявність дозволу
на імміграцію в Україну;

Зобов'язати Головне управління
Державної міграційної служби України
в Харківській області
(Ідентифікаційний код 37764460, м. Харків,
вул. Римарська, 24) поновити реєстрацію
місця проживання громадянину В'єтнаму
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, Ідентифікаційний
код НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1.
із внесенням відповідних змін в
облікові документи.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Харківського
апеляційного адміністративного суду
через Харківський окружний
адміністративний суд шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня її проголошення. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 КАС України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Повний текст постанови виготовлено 10
лютого 2014 року.

Суддя
Заічко О.В.