Справа № 2-а-16092/11
Суддя: Горяйнов А.М.
Дата ухвалення: 2014-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Сташків
Суддя-доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді - Горяйнова
А.М.,

суддів - Мамчура Я.С.
та Шостака О.О.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Києві апеляційну
скаргу Управління праці та соціального
захисту населення Ріпкинської
районної державної адміністрації
Чернігівської області на постанову
Ріпкинського районного суду
Чернігівської області від 25 листопада
2011 року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Управління праці та
соціального захисту населення
Ріпкинської районної державної
адміністрації Чернігівської області
про зобов'язання здійснити перерахунок
щорічної допомоги на оздоровлення,
передбаченої ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2011 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом, у якому просив визнати
дії Управління праці та соціального
захисту населення Ріпкинської
районної державної адміністрації
Чернігівської області в частині
недоплати щорічної разової допомоги на
оздоровлення неправомірними та
стягнути з відповідача недоплачені
суми за 2010 рік.

Постановою Ріпкинського районного
суду Чернігівської області від 25
листопада 2011 року даний
адміністративний позов був
задоволений.

Не погоджуючись із постановою суду від
25 листопада 2011 року Управління праці та
соціального захисту населення
Ріпкинської районної державної
адміністрації Чернігівської області
подало апеляційну скаргу в якій
просить суд скасувати оскаржувану
постанову та прийняти в цій частині
нове рішення про відмову в задоволенні
позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що
щорічна допомога на оздоровлення
позивачу була виплачена у розмірі,
встановленому постановою КМ України
«Про щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» № 562 від 17
липня 2005 року.

Особи, які беруть участь у справі, з
клопотаннями про розгляд справи за їх
участю - не зверталися. В матеріалах
справи достатньо письмових доказів для
вирішення апеляційної скарги, а
особиста участь сторін у розгляді
справи не обов'язкова.

З огляду на викладене, колегія суддів
визнала можливим розглянути справу в
порядку письмового провадження, як це
передбачено ст. 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає необхідним апеляційну скаргу
Управління праці та соціального
захисту населення Ріпкинської
районної державної адміністрації
Чернігівської області - залишити без
задоволення, а постанову Ріпкинського
районного суду Чернігівської області
від 25 листопада 2011 року - без змін
виходячи із наступного.

Згідно ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Приймаючи рішення про задоволення
позовних вимог суд першої інстанції
виходив з того, що позивач, як інвалід
другої групи, має право отримання
щорічної допомоги на оздоровлення у
розмірі, встановленому абз. 4 ч. 4 ст. 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Колегія суддів погоджується із
зазначеним висновком суду першої
інстанції, оскільки він знайшов своє
підтвердження під час апеляційного
розгляду справи.

Судом встановлено, що позивач є
учасником ліквідації наслідків аварії
на ЧАЕС, 2 категорії, що підтверджується
посвідченням серії НОМЕР_1.

Згідно абз. 4 ч. 4 ст. 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» вказаним
особам щорічна допомога на
оздоровлення виплачується в розмірі
п'яти мінімальних заробітних плат.

Проте, відповідач всупереч вказаній
нормі Закону 25 лютого 2011 року виплатив
позивачу допомогу на оздоровлення за
2010 рік у меншому розмірі 100 грн. 00 коп.,
який встановлений постановою КМ
України «Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» № 562 від 17 липня 2005 року.

Вказана обставина підтверджується
листом Управління праці та соціального
захисту населення Ріпкинської
районної державної адміністрації
Чернігівської області від 10 січня 2014
року № 05-17/72.

Колегія суддів вважає дії відповідача
щодо виплати позивачу допомоги на
оздоровлення, у розмірі, меншому ніж
той, що встановлений абз. 4 ч. 4 ст. 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» неправомірними, а висновок
суду першої інстанції про необхідність
задоволення позовних вимог - законним і
обґрунтованим.

Як на підставу для задоволення своїх
вимог Управління праці та соціального
захисту населення Ріпкинської
районної державної адміністрації
Чернігівської області послалося на те,
що положеннями ст. 70 Закону України
«Про державний бюджет України на 2010
рік» Кабінету міністрів України надано
право встановлювати розміри
соціальних виплат.

У зв'язку з цим апелянт вважає, що
здійснивши позивачу виплату щорічної
допомоги на оздоровлення у розмірі, що
визначений Кабінетом Міністрів
України у постанові № 562 від 17 липня 2005
року, діяв з дотриманням вимог чинного
законодавства.

Колегія суддів вважає вказані доводи
апелянта необґрунтованими з огляду на
наступне.

У відповідності до ч. 2 ст. 95 Конституції
України виключно законом про Державний
бюджет України визначаються будь-які
видатки держави на загальносуспільні
потреби, розмір і цільове спрямування
цих видатків.

Згідно ст. 70 Закону України «Про
державний бюджет України на 2010 рік»
Кабінету Міністрів України у 2010 році
було надано право встановлювати
розміри соціальних виплат, які
відповідно до законодавства
визначаються залежно від розміру
мінімальної заробітної плати, в
абсолютних сумах у межах асигнувань,
передбачених за відповідними
бюджетними програмами.

Таким чином, Кабінету Міністрів
України у 2010 році були надані
спеціальні повноваження щодо
встановлення розміру деяких категорій
соціальних виплат.

До такої категорії виплат належить, в
тому числі, щорічна допомога на
оздоровлення, передбачена ст. 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
як така, що обчислюється залежно від
розміру мінімальної заробітної плати.

Разом з тим, Кабінетом Міністрів
України не було реалізовано у 2010 році
вказані повноваження та не прийнято
відповідного нормативно-правового
акту, в якому було б закріплено
абсолютні суми щорічної допомоги на
оздоровлення у межах асигнувань,
передбачених за відповідними
бюджетними програмами.

Посилання апелянта на постанову КМ
України «Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» № 562 від 17 липня 2005 року як
на нормативно-правовий акт, яким
установлено розміри вищевказаної
допомоги на 2010 рік колегія суддів
вважає необґрунтованими з огляду на
наступне.

Як вбачається зі ст. 70 Закону України
«Про державний бюджет України на 2010
рік» Кабінету Міністрів України було
надано право встановлювати на 2010 рік
розміри щорічної допомоги на
оздоровлення саме у межах асигнувань,
передбачених за відповідними
бюджетними програмами.

З огляду на те, що постанова КМ України,
на яку посилається Управління праці та
соціального захисту населення
Ріпкинської районної державної
адміністрації Чернігівської області,
була прийнята у 2005 році колегія суддів
вважає, що у ній не враховано та не
могло бути враховано межі бюджетних
асигнувань, що мали місце у 2010 році.

Спеціального нормативно-правового
акту, який передбачав би, що постанова
КМ України № 562 від 17 липня 2005 року
приймається за основу при нарахуванні
та виплаті у 2010 році щорічної допомоги
на оздоровлення як така, що передбачає
розмір соціальних виплат, які
відповідають межам бюджетних
асигнувань на відповідні цілі у 2010 році
- не приймалося.

У зв'язку з цим колегія суддів
приходить до висновку про те, що
вказана постанова КМ України не може
розглядатися як така, що прийнята на
виконання спеціальних повноважень,
наданих Кабінету Міністрів України ст.
70 Закону України «Про державний бюджет
України на 2010 рік».

Таким чином, судом першої інстанції
було зроблено вірний висновок про те,
що Закон України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» має вищу юридичну силу в
порівняні з постановою КМ України «Про
щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» № 562 від 17
липня 2005 року, та є пріоритетним у
застосуванні.

Отже, доводи апеляційної скарги
Управління праці та соціального
захисту населення Ріпкинської
районної державної адміністрації
Чернігівської області не спростовують
висновки суду першої інстанції,
викладені в постанові від 25 листопада
2011 року, та не можуть бути підставами
для її скасування.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що судом першої
інстанції було вірно встановлено
фактичні обставини справи, надано
належну оцінку дослідженим доказам та
прийнято законне та обґрунтоване
рішення у відповідності з вимогами
матеріального та процесуального права.
За таких обставин колегія суддів
вважає необхідним апеляційну скаргу
Управління праці та соціального
захисту населення Ріпкинської
районної державної адміністрації
Чернігівської області - залишити без
задоволення, а постанову Ріпкинського
районного суду Чернігівської області
від 25 листопада 2011 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 183-2, 195, 197, 198, 200, 205,
206, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Ріпкинської районної державної
адміністрації Чернігівської області -
залишити без задоволення, а постанову
Ріпкинського районного суду
Чернігівської області від 25 листопада
2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, є
остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя
А.М. Горяйнов

Судді
Я.С. Мамчур

О.О. Шостак

Головуючий суддя
Горяйнов А.М.

Судді:
Мамчур Я.С