Справа № К/9991/6007/12-С
Суддя: Мироненко О.В.
Дата ухвалення: 2014-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" січня 2014 р. м. Київ
К/9991/6007/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

судді - доповідача Мироненка О.В.

суддів - Сороки М.О.

Чумаченко Т.А.

провівши попередній розгляд справи за
позовом ОСОБА_2 до Управління
Пенсійного фонду України в
Летичівському районі Хмельницької
області про стягнення щомісячної
державної соціальної допомоги за
касаційною скаргою Управління
Пенсійного фонду України в
Летичівському районі Хмельницької
області на постанову Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 05 грудня 2011 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У листопада 2009 року позивачка
звернулася в суд із позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Летичівському районі Хмельницької
області про стягнення недоплаченої
щомісячної державної соціальної
допомоги дітям війни за 2006-2009 роки.

Постановою Летичівського районного
суду Хмельницької області від 30
листопада 2009 року позов задоволено
частково. Зобов'язано відповідача
нарахувати та виплатити позивачці
підвищення до пенсії за період з 09
липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22
травня 2008 року по 01.04.2009 року (в межах
заявлених вимог) в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком. В решті
вимог відмовлено.

Не погоджуючись із постановою суду
першої інстанції, відповідач звернувся
зі скаргою до суду апеляційної
інстанції щодо скасування зазначеного
вище рішення.

Постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 05 грудня 2011
року апеляційну скаргу відповідача
задоволено частково, постанову суду
першої інстанції скасувати та
постановити нову, якою
адміністративний позов позивачки
задоволити частково. Визнано
неправомірними дії відповідача в
нарахуванні та виплаті підвищення до
пенсії. Зобов'язати відповідача
провести позивачці нарахування та
виплату підвищення до пенсії в розмірі
30% мінімальної пенсії за віком,
відповідно до ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», з
врахуванням ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» починаючи з 17 листопада
2008 року з врахуванням виплачених сум.
Врешті позову відмовлено.

Не погоджуючись із постановою суду
апеляційної інстанцій, відповідач
звернувся із касаційною скаргою до
Вищого адміністративного суду України,
в якій просить скасувати судове
рішення, ухвалити нове рішення, яким
відмовити в задоволенні позову,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши
матеріали справи та перевіривши
наведені в скарзі доводи, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню.

Зі справи вбачається та вірно
встановлено судом, що позивач має
статус «дитини війни» та має право на
отримання соціальної допомоги в
розмірі 30% від мінімального розміру
пенсії за віком. Однак, порушуючи
вимоги ст. 124 Конституції України
відповідачем не в повному обсязі
здійснено нарахування та виплату
зазначеного підвищення до пенсії за
2006-2009 роки.

Відповідно до Закону України Про
внесення змін до Закону України «Про
Державний бюджет України на 2006 рік»
зазначено, що пільги дітям війни,
передбачені абз. 7 ст. 5 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни»
запроваджуються з 1 січня 2006 року, а ст.
6, - у 2006 році поетапно, за результатами
виконання бюджету у першому півріччі, у
порядку, визначеному Кабінетом
Міністрів України за погодженням з
Комітетом Верховної Ради України з
питань бюджету».

Вказаний Закон України «Про Державний
бюджет на 2006 рік» з зазначеними змінами
був чинний до 31 грудня 2006 року.

У 2006 році урядом не впроваджувався
порядок надання пільг, передбачений
ст.6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни», а тому у
відповідача не було підстав
нараховувати підвищення пенсій дітям
війни.

Згідно ст. 71 Закону України «Про
державний бюджет України на 2007 рік» дія
ст. 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» була зупинена.

Відповідно до ст. 7 зазначеного вище
Закону, фінансове забезпечення
соціальних гарантій, передбачених
зазначеним законом, здійснюється за
рахунок коштів державного бюджету
України.

Статтею 62 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік» від
19 грудня 2006 року, що набрав чинності з 01
січня 2007 року (із змінами від 15 березня
2007 року), був затверджений прожитковий
мінімум на одну особу, яка втратила
працездатність: з 01 січня - 380 грн., з 01
квітня - 406 грн. Крім цього цією статтею
передбачено, що для визначення
мінімальне розміру пенсії за віком
відповідно до абз. 1 ч. 1 ст.28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» з 01
жовтня 2007 р. застосовується
прожитковий мінімум для осіб, які
втратили працездатність, визначений
абз.5 ч.1 цієї статті, збільшений на 1
відсоток, що складає відповідно 410 грн.06
коп., 415 грн. 11 коп.

Рішенням Конституційного Суду України
від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 визнані
такими, що не відповідають Конституції
України, серед них положення статті 71
Закону України «про державний бюджет
на 2007 рік», щодо зупинення дії ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни».

Законом України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»
від 28.12.07р. внесено зміни до Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни», зокрема статтею 6 вказаного
Закону після внесення змін
передбачалось, що дітям війни до пенсії
або щомісячного о грошового утримання;
державної соціальної допомоги, що
виплачується замість пенсії,
виплачується підвищення у розмірі
надбавки, встановленої для учасників
війни.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року положення Закону
України «Про Державний бюджет на 2008 рік
та внесення змін до деяких Законів
України» щодо дітей війни, визнані
неконституційними.

Рішення Конституційного Суду України у
цій справі має преюдиційне значення
для судів при розгляді ними позовів у
зв'язку з правовідносинами, які виникли
внаслідок дії положень статей
зазначеного закону, що визнані
неконституційними, є обов'язковим до
виконання на території України,
остаточним і не може бути оскаржене.

Статтею 152 Конституції України
передбачено, що закони, інші правові
акти або їх окремі положення, що
визнані неконституційними, втрачають
чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
України.

Згідно ст. 54 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2009 рік»,
прожитковий мінімум на 2009 рік на одну
особу та для тих, хто не відноситься до
основних соціальних та демографічних
груп населення було встановлено в
розмірі, що діяв у грудні 2008 року.

Згідно абз.1 п.1 Положення про Пенсійний
фонд України, затвердженого Указом
Президента України від 01.03.2002р. №121/2001,
Пенсійний фонд України є центральним
органом виконавчої влади. Відповідно
до зазначеного Положення на Пенсійний
фонд України покладено обов'язок по
нарахуванню та виплаті доплати до
пенсії, яка передбачена Законом
України «Про соціальний захист дітей
війни».

Відповідно до п. 15 Положення «Про
Пенсійний фонд України», Пенсійний
фонд України здійснює свої
повноваження через створені в
установленому порядку його
територіальні управління. Відповідно
до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» рішення про призначення
та перерахунок пенсій приймаються
районними управліннями пенсійного
фонду України за місцем проживання
пенсіонерів.

Враховуючи, що держава взяла на себе
обов'язок щодо виплати позивачу 30%
доплати до пенсії та поклала виконання
цього обов'язку на центральний орган
виконавчої влади - Пенсійний фонд
України, який діє через свої місцеві
органи, що входять в систему його
органів, але вони не вчинили жодної дії
для нарахування цих коштів та їх
виплати, суд вірно зазначив про те, що
вони не виконали своїх повноважень без
поважних причини.

Суд, в своєму рішенні, вірно керувався
ст. 99 КАС України, для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк.
Пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для
відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Задовольняючи частково позов, суд
правильно зобов'язав відповідача
здійснити позивачці нарахування та
виплату підвищення до пенсії в розмірі
30% мінімальної пенсії за віком,
відповідно до ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», з
врахуванням ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» починаючи з 17 листопада
2008 року з врахуванням виплачених сум.

З огляду на викладене, постанова суду
апеляційної інстанцій, відповідає
обставинам справи наданим доказам та
нормам процесуального права.

Доводи касаційної скарги висновки суду
не спростовують.

Підстав для перегляду судового рішення
з мотивів, викладених в касаційній
скарзі, не вбачається.

За правилами частини 1 статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо суди не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
оскаржуваних судових рішень, то суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення-без змін.

Керуючись статтями 220-1, 224, 230, 231 КАС
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Летичівському районі Хмельницької
області залишити без задоволення,
постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 05 грудня 2011
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Судді