Справа № 2а-49/10/1470
Суддя: Голубєва Г.К.
Дата ухвалення: 2014-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2014 року м.
Київ К/9991/84646/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача
Голубєвої Г.К.

Суддів
Бившевої Л.І.

Рибченка А.О.

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Вознесенської об'єднаної державної
податкової інспекції у Миколаївській
області на ухвалу Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 02.11.2011 року та постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 18.02.2010 року
по справі № 2а-49/10/1470 за позовом
Приватного підприємства
«Укрбудсервіс» до Вознесенської
об'єднаної державної податкової
інспекції у Миколаївській області про
скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство
«Укрбудсервіс» звернулось до суду з
позовною заявою до Вознесенської
об'єднаної державної податкової
інспекції у Миколаївській області про
скасування податкового
повідомлення-рішення від 03.08.2009 року
№/01012/13990, яким визначено суму
податкового зобов'язання у розмірі 5070,16
грн., з них 4828,72 грн. за основним
платежем та 241,44 грн. за штрафними
(фінансовими) санкціями.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 18.02.2010 року,
залишеною без змін ухвалою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 02.11.2011 року, у даній справі позов
задоволено з огляду на правомірність
заявлених вимог.

Не погоджуючись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, відповідач подав
касаційну скаргу, в якій просить їх
скасувати та прийняти нове рішення,
яким повністю відмовити позивачу в
задоволенні позовних вимог, оскільки
вважає, що постанову та ухвалу було
прийнято з порушенням норм
матеріального права та без належного
врахування всіх обставин справи.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідачем було
проведено документальну невиїзну
(камеральну) перевірку податкової
декларації з податку на додану
вартість позивача.

За наслідками перевірки було прийнято
спірне податкове повідомлення-рішення
за порушення позивачем пп.7.5.1 статті 7
Закону України від 03.04.1997 року № 168/97-ВР
«Про податок на додану вартість» (далі -
Закон № 168/97-ВР) та пп. 17.1.4 ст.17 Закону
України від 21.12.2000 року №2181-III «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» (далі -
Закон №2181-III).

Задовольняючи позов, суди виходили з
наступних мотивів, з чим погоджується
суд касаційної інстанції.

Згідно з визначенням, наведеним у
пункті 1.8 статті 1 Закону № 168/97-ВР
бюджетне відшкодування - це сума, що
підлягає поверненню платнику податку з
бюджету у зв'язку з надмірною сплатою
податку у випадках, визначених цим
Законом.

Визначення розміру належних платнику
податку сум бюджетного відшкодування з
податку на додану вартість
здійснюється в порядку пункту 7.7 статті
7 Закону № 168/97-ВР.

Відповідно до підпункту 7.7.1 пункту 7.7
статті 7 цього Закону сума податку, що
підлягає сплаті (перерахуванню) до
бюджету або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
податкового періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
податкового періоду.

При позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1
пункту 7.7 статті 7 Закону № 168/97-ВР, така
сума підлягає сплаті (перерахуванню) до
бюджету у строки, встановлені законом
для відповідного податкового періоду.

При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1
пункту 7.7 статті 7 Закону № 168/97-ВР, така
сума враховується у зменшення суми
податкового боргу з цього податку, що
виник за попередні податкові періоди (у
тому числі розстроченого або
відстроченого відповідно до закону), а
при його відсутності - зараховується до
складу податкового кредиту наступного
податкового періоду.

За змістом підпункту 7.7.2 пункту 7.7
статті 7 Закону № 168/97-ВР якщо у
наступному податковому періоді сума,
розрахована згідно з підпунктом 7.7.1
пункту 7.7 статті 7 Закону №168/97-ВР, має
від'ємне значення, то бюджетному
відшкодуванню підлягає частина такого
від'ємного значення, яка дорівнює сумі
податку, фактично сплаченій
отримувачем товарів (послуг) у
попередньому податковому періоді
постачальникам таких товарів (послуг).

Таким чином, сума, розрахована за
правилами підпункту 7.7.2 пункту 7.7
статті 7 Закону № 168/97-ВР відповідно до
пункту 1.8 статті 1 цього Закону набуває
статусу бюджетного відшкодування і
підлягає поверненню з бюджету. При
цьому, законодавчо установлений
порядок повернення з бюджету сум
бюджетного відшкодування не
передбачає автоматичного погашення
сум бюджетного відшкодування у разі,
якщо такі суми не були своєчасно
заявлені до відшкодування.

Наведене стосується і залишків
від'ємного значення між сумою
податкових зобов'язань і податкового
кредиту податкових періодів, що
передували попередньому періоду, та у
яких сформувалися суми, що підлягали
відшкодуванню в наступному
податковому періоді, але не заявлялися
до відшкодування у наступних
податкових періодах, за якими вони
виникли.

Відтак, Закон № 168/97-ВР не обмежує право
платника податку заявити до повернення
суму бюджетного відшкодування
часовими межами певного податкового
періоду та не ставить право платника
податку на отримання податкової вигоди
в залежність від того, в якому звітному
податковому періоді у платника виникло
право на податковий кредит у розмірі
суми бюджетної заборгованості. А тому,
відмова у бюджетному відшкодуванні
лише на тій підставі, що таке
відшкодування не було заявлене у
наступних податкових періодах, за
якими вони виникли, є незаконною.

Отже, колегія суддів вважає, що в
межах касаційної скарги порушень
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено.
Правова оцінка обставин у справі дана
вірно, а тому, відповідно до п. 3 ст. 2201
КАС України, касаційну скаргу слід
відхилити, а оскаржувані судові
рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Вознесенської
об'єднаної державної податкової
інспекції у Миколаївській області
відхилити.

Ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 02.11.2011 року
та постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 18.02.2010 року
по справі №2а-49/10/1470 залишити без змін.

Справу повернути до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили та
може бути переглянута Верховним Судом
України в порядку передбаченому ст. ст.
235 - 239, ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий підписГолубєва Г.К.Судді
підписБившева Л.І. підписРибченко А.О.