Справа № 2а/0470/3785/12
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2014-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2014 року м. Київ
К/800/60484/13

Вищий адміністративний суд України у
складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С.
(суддя-доповідач),суддівМаслія В. І.,
Черпіцької Л. Т.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Дніпропетровської митниці Міндоходів
та Головного управління Державної
казначейської служби України на
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 16
травня 2012 року та ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 12 березня
2013 року у справі за позовом Товариства
з обмеженою відповідальністю "Капарол
Дніпро" до Дніпропетровської митниці
Міндоходів, Головного управління
Державної казначейської служби
України в м. Києві про визнання
протиправними та скасування рішення та
картки відмови, зобов'язання вчинити
певні дії,

встановив:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Капарол Дніпро"
звернулося з позовом до
Дніпропетровської митниці Міндоходів,
Головного управління Державної
казначейської служби України в м. Києві
про визнання протиправним і скасування
рішення про визначення митної вартості
товару № 110000012/2011/201908/2 від 31 жовтня 2011
року та картки відмови в прийнятті
митної декларації № 110000011/11/03060 від
01 листопада 2011 року; зобов'язання
Головного управління Державної
казначейської служби України в м. Києві
перерахувати надмірно сплачену суму
податку на додану вартість в сумі 1 450
грн. 20 коп., яку зарахувати на
розрахунковий рахунок позивача, про що
видати виконавчий лист.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 16
травня 2012 року, залишеною без змін
ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 12 березня 2013 року, позов задоволено
частково: визнані протиправними та
скасовані рішення митниці та картка
відмови; в іншій частині позову
відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів,
митниця звернулася з касаційною
скаргою, в якій просила їх скасувати.
Прийняти нове рішення про відмову в
позові. До касаційної скарги
приєдналося Головне управління
Державної казначейської служби
України в м. Києві.

В запереченнях позивач просив залишити
скаргу без задоволення, а оскаржуване
рішення - без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів приходить до висновку,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню.

Відповідно до частини 2 статті 220 КАС
України суд касаційної інстанції
переглядає рішення судів першої та
апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги.

Судами встановлено, що в межах
контракту від 07 липня 2008 року за
вантажною митною декларацією №
11000001/2011/232366 позивач заявив до митного
оформлення товар.

Позивач заявив митну вартість товару
за першим методом - ціною договору.

На підтвердження заявленої митної
вартості позивачем надані документи:
контракт від 07 липня 2008 року, додаткові
угоди № 9 та № 14 до контракту, інвойс
від 20 жовтня 2011 року № 4077271, договір
транспортного експедирування
вантажених перевезень у міжнародному
сполученні від 07 липня 2008 року № 07/08-2008,
довідку про транспортні витрати
доставки вантажу під митним
пломбуванням від 24 жовтня 2011 року № 70,
лист виробника продукції із
зазначенням ціни товару від 28 жовтня 2011
року, комерційну пропозицію від 17
жовтня 2011 року, калькуляцію фактурної
вартості від 17 жовтня 2011 року,
прайс-лист виробника продукції від 17
жовтня 2011 року.

Відповідачем у ДМВ зроблено запис про
витребування від позивача додаткових
документів, а саме: банківських
платіжних документів, що підтверджують
факт оплати транспортно-експедиційних
послуг відповідно до встановленого
рахунку-фактури.

В зв'язку з неподанням витребуваних
документів митниця прийняла рішення
про визначення митної вартості товару
№ 110000012/2011/201908/2 від 31 жовтня 2011 року за
другим методом, а також картку відмови
в прийнятті митної декларації
№ 110000011/11/03060 від 01
листопада 2011 року.

Не погоджуючись з такими рішеннями
митниці, позивач звернувся до
адміністративного суду.

Суд першої інстанції дійшов висновку, з
яким погодився суд апеляційної
інстанції, щодо обґрунтованості цього
позову в частині визнання
протиправними та скасування рішення та
картки відмови.

Колегія суддів погоджується з
висновками судів.

За визначенням термінів, які містяться
в статті 1 МК України (діючого на час
митного оформлення), митне оформлення -
виконання митним органом дій
(процедур), які пов'язані із
закріпленням результатів митного
контролю товарів і транспортних
засобів, що переміщуються через митний
кордон України, і мають юридичне
значення для подальшого використання
цих товарів і транспортних засобів.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 Митного кодексу
України метою митного оформлення є
засвідчення відомостей, одержаних під
час митного контролю товарів і
транспортних засобів, що переміщуються
через митний кордон України, та
оформлення результатів такого
контролю, а також статистичного обліку
ввезення на митну територію України,
вивезення за її межі і транзиту через
її територію товарів і транспортних
засобів. Митне оформлення здійснюється
посадовими особами митного органу.

Згідно із ст. 72 МК України митне
оформлення розпочинається після
подання митному органу митної
декларації, а також усіх необхідних для
здійснення митного контролю та
оформлення документів, відомостей щодо
товарів і транспортних засобів, які
підлягають митному оформленню.
Засвідчення митним органом прийняття
товарів, транспортних засобів та
документів на них до митного контролю
та митного оформлення здійснюється
шляхом проставляння відповідних
відміток на митній декларації та
товаросупровідних документах.

Відповідно до ст. 259 МК України митною
вартістю товарів, які переміщуються
через митний кордон України, є їх ціна,
що була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари, обчислена
відповідно до положень цього Кодексу.

Митна вартість товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, визначається декларантом
відповідно до положень цього Кодексу
(ч. 1 ст. 260 МК України).

Частиною 1 ст. 261 МК України передбачено,
що відомості про митну вартість
товарів, які переміщуються через
митний кордон України,
використовуються для нарахування
податків і зборів (обов'язкових
платежів), ведення митної статистики, а
також у відповідних випадках для
розрахунків у разі застосування
штрафів, інших санкцій та стягнень,
встановлених законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 262 МК України митна
вартість товарів і метод її визначення
заявляються (декларуються) митному
органу декларантом під час переміщення
товарів через митний кордон України
шляхом подання декларації митної
вартості.

Статтею 264 МК України визначено, що
заявлена декларантом митна вартість
товарів і подані ним відомості про її
визначення повинні базуватися на
об'єктивних, документально
підтверджених даних, що піддаються
обчисленню.

У разі потреби у підтвердженні
заявленої митної вартості товарів
декларант зобов'язаний подати митному
органу необхідні для цього відомості
та забезпечити можливість їх перевірки
відповідно до порядку, що
встановлюється Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до частини 2 статті 267 КАС
України при визначенні митної вартості
до ціни, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті за оцінювані товари,
додаються подальші витрати, якщо вони
не включалися до ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті, зокрема:
1) витрати, понесені покупцем: а)
комісійні та брокерська винагорода, за
винятком комісійних за закупівлю, які є
платою покупця своєму агентові за
надання послуг, пов'язаних з
представництвом його інтересів за
кордоном для закупівлі оцінюваних
товарів; б) вартість контейнерів, що для
митних цілей вважаються єдиним цілим з
відповідними товарами; в) вартість
упаковки або вартість пакувальних
матеріалів та робіт, пов'язаних з
пакуванням; 2) належним чином
розподілена вартість нижченаведених
товарів та послуг, якщо вони
поставляються прямо чи опосередковано
покупцем безоплатно або за зниженими
цінами для використання у зв'язку з
виробництвом та продажем на експорт в
Україну оцінюваних товарів, якщо така
вартість не включена до ціни, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті:
а) сировини, матеріалів, деталей,
напівфабрикатів, комплектувальних
виробів тощо, які увійшли до складу
оцінюваних товарів; б) інструментів,
штампів, шаблонів та аналогічних
предметів, використаних у процесі
виробництва оцінюваних товарів; в)
матеріалів, витрачених у процесі
виробництва оцінюваних товарів
(мастильні матеріали, паливо тощо); г)
інженерних та
дослідно-конструкторських робіт,
дизайну, художнього оформлення,
ескізів та креслень, виконаних за
межами України і безпосередньо
необхідних для виробництва оцінюваних
товарів; 3) роялті та ліцензійні
платежі, які стосуються оцінюваних
товарів та які покупець повинен
сплачувати прямо чи опосередковано як
умову продажу оцінюваних товарів, якщо
такі платежі не включаються до ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті. Зазначені платежі можуть
включати платежі, які стосуються
патентів, знаків для товарів і послуг
та авторських прав. Витрати на право
відтворення (тиражування) оцінюваних
товарів в Україні не повинні
додаватися до ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за
оцінювані товари; 4) відповідна частина
виручки від будь-якого подальшого
перепродажу, передачі чи використання
товарів, що оцінюються, на митній
території України, яка прямо чи
опосередковано йде на користь
продавця; 5) витрати на транспортування
оцінюваних товарів до аеропорту, порту
або іншого місця ввезення на митну
територію України; 6) витрати на
завантаження, розвантаження та обробку
оцінюваних товарів, пов'язані з їх
транспортуванням до аеропорту, порту
або іншого місця ввезення на митну
територію України; 7) витрати на
страхування цих товарів.

Обґрунтовуючи правомірність своїх
рішень, митниця зазначила, що позивач
не надав документи для підтвердження
вартості транспортно-експедиційних
послуг. Так, позивач надав акт
здачі-прийняття робіт № ОУ-0000801,
складений позивачем та перевізником,
за яким вартість перевезення складає:
транспортно-експедиційні послуги
Леуна (Німеччина) - Шегіні (Україна) - 18 975
грн 00 коп., транспортно-експедиційні
послуги Шегіні - Дніпропетровськ - 12 918
грн 70 коп., транспортно-експедиційні
послуги - 250 грн 00 коп., експедиційні
послуги - 1 941 грн 98 коп. Сума
експедиційних послуг 1 941 грн 98 коп., на
думку митниці, сплачено за всю ділянку
дороги від Леуна до Дніпропетровська, а
отже повинна бути пропорційно (за
ділянку Леуна (Німеччина) - Шегіні
(Україна) включена до митної вартості
товару.

Висновки митниці є помилковими.

Пунктом 8 Порядку декларування митної
вартості товарів, які переміщуються
через митний кордон України, та подання
відомостей для її підтвердження,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 20 грудня 2006 року
№ 1766, для підтвердження транспортних
витрат, які відповідно до Митного
кодексу України включаються до ціни
товару, декларант зобов'язаний подати
договір (контракт) про перевезення,
транспортні та страхові документи, а
також: або рахунок-фактуру від
виконавця договору (контракту) про
надання транспортно-експедиційних
послуг, що містить реквізити сторін,
суму та умови платежу, інші відомості,
відповідно до яких встановлюється
належність послуг до товарів; або
банківські платіжні документи, що
підтверджують факт оплати
транспортно-експедиційних послуг
відповідно до виставленого
рахунка-фактури; або довідку
підприємства-перевізника, що здійснило
перевезення, яка містить реквізити
товаротранспортного документа,
відомості про маршрут перевезення,
розмір плати за надання
транспортно-експедиційних послуг та
підписи керівника і головного
бухгалтера такого підприємства; або
калькуляцію транспортних витрат (якщо
перевезення товарів здійснюється з
використанням власного транспортного
засобу), що містить відомості про
маршрут перевезення, його протяжність
у кілометрах до місця ввезення на митну
територію України та по митній
території України, розмір тарифної
ставки на перевезення за одиницю
виміру (вагу) товару за 1 кілометр
маршруту.

Судами встановлено, що позивачем
надано довідку
підприємства-перевізника № 70 від 24
жовтня 2011 року, відповідно до якої
вартість транспортно-експедиційних
послуг за ділянку Леуна (Німеччина) -
Шегіні (Україна) становить 18 975 грн 00
коп., а вартість
транспортно-експедиційних послуг за
ділянку Шегіні - Дніпропетровськ - 15 549
грн 08 коп.

Зміст акту здачі-прийняття робіт №
ОУ-0000801 вказує на те, що експедиційні
послуги - 1 941 грн 98 коп. є складовою
вартості транспортно-експедиційних
послуг за ділянку Шегіні -
Дніпропетровськ.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновками судів, що для
митного оформлення товару позивач
надав митниці належні та допустимі
докази в підтвердження вартості
транспортно-експедиційних послуг. А
отже рішення митниці є незаконними.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ухвалив :

Касаційну скаргу Дніпропетровської
митниці Міндоходів та Головного
управління Державної казначейської
служби України відхилити, а постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 16 травня 2012
року та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 12 березня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строк та у порядку,
визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС
України.

Судді: