Справа № 809/253/14
Суддя: Чуприна О.В.
Дата ухвалення: 2014-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"03" лютого 2014 р.
справа №
809/253/14

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний
адміністративний суд у складі:

судді Чуприни О.В.

за участю секретаря судового засідання
Драгомирецького І.М.

представника позивача: Державної
податкової інспекції у
Надвірнянському районі Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківській області - Дмитрука
М.М.

відповідача: фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 - не з'явилася

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу за позовом
Державної податкової інспекції у
Надвірнянському районі Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківській області до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості по сплаті єдиного
податку в сумі 917,00 гривень, -

ВСТАНОВИВ:

20.01.2014 року Івано-Франківським окружним
адміністративним судом відкрито
провадження у справі за позовом
Державної податкової інспекції у
Надвірнянському районі Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківській області (далі по
тексту - позивач, Державна податкова
інспекція у Надвірнянському районі) до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі
по тексту - відповідач) про стягнення
заборгованості по сплаті єдиного
податку в сумі 917,00 гривень.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідачем в порушення вимог частини
1 статті 67 Конституції України, статті
36, пункту 295.1 статті 295 Податкового
кодексу України, не сплачено в повному
обсязі єдиний податок за спрощеною
системою оподаткування за
вересень-грудень 2013 року в загальному
розмірі 917,00 гривень. Загальна сума
податкового боргу відповідача, станом
на день звернення до адміністративного
суду, становила 917,00 гривень, яка ним не
сплачена.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав в
повному обсязі. Просив позов
задовольнити повністю та стягнути з
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2
заборгованості по сплаті єдиного
податку в сумі 917,00 гривень.

Відповідач у судове засідання
призначене на 03.02.2014 року не з'явилася,
належним чином повідомлена про дату,
час та місце судового розгляду, що
підтверджується отриманим 21.01.2014 року
рекомендованим повідомленням про
вручення поштового відправлення, яке
міститься в матеріалах справи (а.с. 15).
Причини неявки суду не повідомила,
своїм правом на подання письмового
заперечення проти позову не
скористалася. Із клопотаннями про
відкладення судового засідання, чи
розгляду справи без участі
відповідача, остання до суду не
зверталася.

Відповідно до приписів 4 статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України (в редакції Закону від 17.11.2011
року) у разі неприбуття відповідача,
належним чином повідомленого про дату,
час і місце судового розгляду, без
поважних причин розгляд справи може не
відкладатися і справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
доказів.

Судом, за умови належного повідомлення
відповідача про розгляд справи у
відповідності до вимог частини 3 статті
33 і частини 3 статті 35 Кодексу
адміністративного судочинства
України, продовжено розгляд справи за
відсутності відповідача на підставі
частини 4 статті 128 коментованого
Кодексу.

Розглянувши матеріали
адміністративної справи, заслухавши
пояснення представника позивача,
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
дослідивши і оцінивши зібрані по
справі докази, в їх сукупності,
проаналізувавши зміст норм
матеріального права, які врегульовують
спірні правовідносини, суд виходить з
таких підстав та мотивів.

Судом встановлено, що відповідач
зареєстрована як фізична
особа-підприємець, що підтверджується
Випискою з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців (а.с. 9), та 17.07.2013 року
взята на облік Державною податковою
інспекцією у Надвірнянському районі
Головного управління Міндоходів в
Івано-Франківській області як платник
податків і зборів.

Правовідносини з приводу предмету
адміністративного позову між
позивачем та відповідачем
врегульовані положеннями Податкового
кодексу України.

Конституційний обов'язок кожного
сплачувати податки і збори в порядку і
розмірах, встановлених законом
визначений частиною 1 статті 67
Конституції України.

Податковий кодекс України з 01.01.2011 року
регулює відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів, зокрема,
визначає вичерпний перелік податків та
зборів, що справляються в Україні, та
порядок їх адміністрування, платників
податків та зборів, їх права та
обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства.

У відповідності до вимог статті 36
вказаного Кодексу податковим
обов'язком визнається обов'язок
платника податку обчислити,
задекларувати та/або сплатити суму
податку та збору в порядку і строки,
визначені цим Кодексом або законами з
питань митної справи.

Згідно статті 38 Податкового кодексу
України виконанням податкового
обов'язку визнається сплата в повному
обсязі платником відповідних сум
податкових зобов'язань у встановлений
податковим законодавством строк.

Підпунктом 16.1.4. пункту 16.1 статті 16
даного Кодексу передбачено, що
платники податків і зборів зобов'язані
сплачувати податки та збори в строки та
у розмірах, встановлених цим Кодексом
та законами з питань митної справи.

Правові засади застосування спрощеної
системи оподаткування, обліку та
звітності, а також справляння єдиного
податку встановлюються Главою 1
розділу XIV Податкового кодексу України.

Згідно пункту 291.2 статті 291 Податкового
кодексу України спрощена система
оподаткування, обліку та звітності -
особливий механізм справляння
податків і зборів, що встановлює заміну
сплати окремих податків і зборів,
встановлених пунктом 297.1 статті 297
цього Кодексу, на сплату єдиного
податку в порядку та на умовах,
визначених цією главою, з одночасним
веденням спрощеного обліку та
звітності.

Пунктом 291.3 статті 291, підпунктом 298.1.1
пункту 298.1 статті 298 вказаного Кодексу
встановлено, що юридична особа чи
фізична особа-підприємець може
самостійно обрати спрощену систему
оподаткування, якщо така особа
відповідає вимогам, встановленим цією
главою, та реєструється платником
єдиного податку в порядку, визначеному
цією главою.

Для обрання або переходу на спрощену
систему оподаткування суб'єкт
господарювання подає до контролюючого
органу заяву.

Приписами абзацу 2 пункту 291.4 статті 291
Податкового кодексу України,
встановлено, що до суб'єктів
господарювання другої групи, які
застосовують спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
відносяться, зокрема, фізичні особи -
підприємці, які здійснюють
господарську діяльність з надання
послуг, у тому числі побутових,
платникам єдиного податку та/або
населенню, виробництво та/або продаж
товарів, діяльність у сфері
ресторанного господарства, за умови, що
протягом календарного року
відповідають сукупності таких
критеріїв - не використовують працю
найманих осіб або кількість осіб, які
перебувають з ними у трудових
відносинах, одночасно не перевищує 10
осіб, обсяг доходу не перевищує 1 000 000,00
гривень.

За змістом пунктів 293.1, 293.2 статті 293
згаданого Кодексу ставки єдиного
податку встановлюються у відсотках
(фіксовані ставки) до розміру
мінімальної заробітної плати,
встановленої законом на 1 січня
податкового (звітного) року (далі у цій
главі - мінімальна заробітна плата), та
у відсотках до доходу (відсоткові
ставки). Фіксовані ставки єдиного
податку встановлюються сільськими,
селищними та міськими радами для
фізичних осіб - підприємців, які
здійснюють господарську діяльність,
залежно від виду господарської
діяльності, з розрахунку на
календарний місяць для другої групи
платників єдиного податку - у межах від
2 до 20 відсотків розміру мінімальної
заробітної плати.

Згідно із поданою 26.07.2013 року
відповідачем заявою про застосування
спрощеної системи оподаткування, з
01.08.2013 року останню переведено на
спрощену систему оподаткування шляхом
сплати єдиного податку - 2-га група (а.с.
10, 19). Відповідно до обраних видів
діяльності (47.71 роздрібна торгівля
одягом у спеціалізованих магазинах) та
корінцем Свідоцтва платника єдиного
податку для фізичних осіб-підприємців
платників єдиного податку для
здійснюваних відповідачем видів
діяльності, встановлено максимальну
ставку єдиного податку у розмірі 20% до
розміру мінімальної заробітної плати -
229,40 гривень. Дані обставини
підтверджуються заявою відповідача
про право застосування спрощеної
системи оподаткування від 26.07.2013 року,
корінцем Свідоцтвом платника єдиного
податку серії Б №577716 (а.с. 10, 19, 20).

Згідно пункту 295.1 статті 295 Податкового
кодексу України платники єдиного
податку першої і другої груп сплачують
єдиний податок шляхом здійснення
авансового внеску не пізніше 20 числа
(включно) поточного місяця.

Статтею 8 Закону України "Про Державний
бюджет України на 2013 рік" визначено
розмір мінімальної заробітної плати в
сумі 1 147,00 гривень.

Свідоцтвом платника єдиного податку
відповідача встановлено ставку
єдиного податку у розмірі 20% розміру
мінімальної заробітної плати. Виходячи
із вимог статті 8 Закону України "Про
Державний бюджет України на 2013 рік"
розмір єдиного податку з вересня по
грудень 2013 року становив 229,40 гривень на
місяць (20% від 1 147,00 гривень).

Відповідно до пункту 295.2 статті 295
Податкового кодексу України,
нарахування авансових внесків для
платників єдиного податку першої і
другої груп здійснюється органами
державної податкової служби на
підставі заяви такого платника єдиного
податку щодо розміру обраної ставки
єдиного податку, заяви щодо періоду
щорічної відпустки та/або заяви щодо
терміну тимчасової втрати
працездатності.

Як слідує з матеріалів справи,
відповідач свої податкові зобов'язання
належним чином не виконувала та не
сплачувала до бюджету в повному обсязі
встановлену ставку єдиного податку, що
призвело до виникнення заборгованості
в розмірі 917,00 гривень за період з
вересня по грудень 2013 року, яка
підтверджується витягом із облікової
картки платника єдиного податку за
період з 25.07.2013 року по 31.12.2013 року та
довідкою №38 від 14.01.2014 року.
Заборгованість відповідача за
вересень 2013 року становить 228,80 гривень,
а за жовтень-грудень 2013 року по 229,40
гривень (а.с. 17, 6).

Положення пункту 59.1 статті 59
Податкового кодексу України
визначають, що у разі коли платник
податків не сплачує узгодженої суми
грошового зобов'язання в установлені
законодавством строки, орган державної
податкової служби надсилає (вручає)
йому податкову вимогу в порядку
визначеному для надсилання (вручення)
податкового повідомлення-рішення.

Матеріалами справи підтверджено, що
Державною податковою інспекцією у
Надвірнянському районі Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківській області
відповідачу направлялась податкова
вимога форми "Ф" за №542-17 від 06.11.2013 року,
яка отримана відповідачем 07.11.2012 року,
що підтверджується рекомендованим
повідомленням про вручення поштового
відправлення, копія якого міститься в
матеріалах справи (а.с. 8). Відповідач
податкову вимогу не оскаржила у строк
передбачений законом.

Згідно підпункту 14.1.175. пункту 14.1 статті
14 Податкового кодексу України
податковий борг - сума грошового
зобов'язання (з урахуванням штрафних
санкцій за їх наявності), самостійно
узгодженого платником податків або
узгодженого в порядку оскарження, але
не сплаченого у встановлений цим
Кодексом строк, а також пеня,
нарахована на суму такого грошового
зобов'язання.

Податковий борг відповідача
підтверджується податковою вимогою
форми "Ф" за №542-17 від 06.11.2013 року,
витягом із облікової картки платника
податку за період з 25.07.2013 року по 31.12.2013
року, довідкою №38 від 14.01.2014 року, які
містяться в матеріалах справи (а.с. 8, 17,
6).

Таким чином, суд зазначає, що
заборгованість відповідача, яка
виникла в результаті несплати нею
податкового зобов'язання по єдиному
податку за вересень-грудень 2013 року в
загальному розмірі 917,00 гривень,
являється податковим боргом
відповідача.

Доказів, які б свідчили про погашення
заборгованості, що є предметом
стягнення або спростування її
наявності, відповідач суду не надала.

Відповідно до підпункту 20.1.18. пункту 20.1
статті 20 Податкового кодексу України
передбачено право органів державної
податкової служби звернення до суду
щодо стягнення коштів платника
податків, який має податковий борг.

За таких обставин суд дійшов
переконання, що відповідач зобов'язана
погасити вказану суму податкового
боргу. Наявність такого обов'язку у
відповідача є визначальною для
вирішення такого спору, крім того,
даний обов'язок забезпечується
Конституцією України, стаття 67 якої
передбачає, що кожен зобов'язаний
сплачувати податки і збори в порядку і
розмірах, встановлених законом.

Положеннями підпункту 10.1.2. пункту 10.1
статті 10 Податкового кодексу України
визначено, що до місцевих податків і
зборів відноситься єдиний податок.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 71
Бюджетного кодексу України
надходження бюджету розвитку місцевих
бюджетів включають єдиний податок, що
зараховується до бюджетів місцевого
самоврядування.

Отже, стягнення заборгованості по
сплаті єдиного податку слід
здійснювати в користь місцевого
бюджету.

З огляду на вказане, позовні вимоги про
стягнення з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 податкового боргу в сумі 917,00
гривень, є обґрунтованими, а позов
таким що підлягає до задоволення.

На підставі статті 124 Конституції
України, керуючись статтями 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1,
АДРЕСА_1) в дохід місцевого бюджету
заборгованість по сплаті єдиного
податку в сумі 917 (дев'ятсот сімнадцять)
гривень 00 копійок.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку. Відповідно до
статті 186 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбаченому
частиною четвертою статті 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в
порядку та строки встановлені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Постанова в повному обсязі складена
07.02.2014 року.

Суддя
/підпис/
ОСОБА_3