Справа № 2а-435/11
Суддя: Лиска Т.О.
Дата ухвалення: 2014-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" січня 2014 р. м. Київ
К/9991/63730/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів: Лиски Т.О. (доповідач),

Бутенка В.І.,

Олендера І.Я.,

розглянувши в порядку
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_3 до Франківського відділу
соціального захисту управління
соціального захисту департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради про стягнення допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку, касаційне провадження
в якій відкрито за касаційною скаргою
Франківського відділу соціального
захисту управління соціального
захисту департаменту гуманітарної
політики Львівської міської ради на
постанову Франківського районного
суду м. Львова від 20 травня 2011 року та
ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 20 вересня
2012 року, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2010 року ОСОБА_3
звернулася до суду з позовом до
Франківського відділу соціального
захисту управління соціального
захисту департаменту гуманітарної
політики Львівської міської ради про
стягнення допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку.

Постановою Франківського
районного суду м. Львова від 20 травня 2011
року, залишеною без змін ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 20 вересня
2012 року, позов задоволено частково.
Визнано дії неправомірними та
зобов'язано відповідача нарахувати та
виплатити ОСОБА_3 допомогу по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку відповідно до ст. 43
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» в розмірі, встановленого
законом прожиткового мінімуму для
дітей віком до шести років за період з 09
липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з
22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року з
врахуванням проведених виплат. В
задоволенні решти позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій у
справі, Франківський відділ
соціального захисту управління
соціального захисту департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради звернувся з касаційною
скаргою, в якій просить рішення судів
першої та апеляційної інстанцій
скасувати та прийняти нове рішення,
яким відмовити позивачу у задоволенні
позову, посилаючись на порушення
судами норм матеріального та
процесуального права.

За приписами частини другої статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги, але при цьому може
встановлювати порушення норм
матеріального чи процесуального права,
на які не було посилання в касаційній
скарзі. З урахуванням наведеного,
колегія суддів перевіряє законність та
обґрунтованість цих рішень у повному
обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача,
здійснивши перевірку доводів
касаційної скарги, матеріалів справи,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що після народження дочки
- ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 року, позивач
перебувала на обліку в Франківському
відділі соціального захисту
управління соціального захисту
департаменту гуманітарної політики
Львівської міської ради та отримувала
від нього державну допомогу по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку.

Задовольняючи частково позов, суди
першої та апеляційної інстанцій
виходили з того, що позивач має право на
отримання щомісячної грошової
допомоги відповідно до ст.43 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням», яка протягом 2007-2008 років
проводилася в меншому розмірі, ніж
передбачено законом.

При цьому судами не враховано, що
правовідносини стосовно виплати
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
регулювалися Законом України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми»
№2811-ХІІ, дія якого поширюється на осіб,
не застрахованих в системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, та Законом
України від 18 січня 2001 року № 2240-III «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» (далі - Закон № 2240-III), який
поширював свою дію на застрахованих у
зазначеній системі осіб.

Так, судами в порушення вимог ст.159
Кодексу адміністративного судочинства
України належним чином не з'ясовано
питання стосовно того, чи є позивач
застрахованою в системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, що має
значення для правильного вирішення
справи.

Крім того, за приписами частини 2
статті 99 Кодексу адміністративного
суду України для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до статті 100 Кодексу
адміністративного суду України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Не з'ясувавши питання дотримання
строків звернення, виходячи з положень
частини 2 статті 100 КАС України,
адміністративний суд не може
розглядати і вирішувати
адміністративну справу в порядку,
встановленому цим Кодексом.

Однак, суди зазначених положень КАС
України не врахували. За таких порушень
процесуального законодавства їхні
рішення підлягають скасуванню.

Без повного і всебічного з'ясування
обставин справи, прийняті у цій справі
рішення судів попередніх інстанцій не
можуть вважатися законними і
обґрунтованими.

Відповідно до статті 227 Кодексу
адміністративного суду України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та апеляційної
інстанції і направлення справи на
новий судовий розгляд є порушення норм
процесуального права, які унеможливили
встановлення фактичних обставин, які
мають значення для правильного
вирішення справи.

З огляду на те, що зазначені обставини
мають суттєве значення для визначення
правових норм, які слід застосовувати
до спірних правовідносин, а суд
касаційної інстанції позбавлений
можливості встановлювати обставини у
справі та давати їм оцінку, справу
необхідно направити на новий розгляд
до суду першої інстанції інстанції.

При новому розгляді суду першої
інстанції слід враховувати наведене та
прийняти законне і обґрунтоване
рішення.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу Франківського
відділу соціального захисту
управління соціального захисту
департаменту гуманітарної політики
Львівської міської ради задовольнити
частково.

Постанову Франківського районного
суду м. Львова від 20 травня 2011 року та
ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 20 вересня
2012 року скасувати та направити справу
на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: