Справа № 2а-4659/09
Суддя: Кузьмич С.М.
Дата ухвалення: 2014-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2014 р.
Справа № 9104/31533/10

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Кузьмича
С. М.,

суддів Улицького
В.З., Гулида Р.М.

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Львові апеляційну
скаргу Товариства з обмеженою
відповідальністю «Міськбудмоноліт» на
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 02 жовтня 2009
року у справі № 2а-4659/09/1370 за позовом
Львівського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Міськбудмоноліт»
про стягнення штрафних санкцій за
нестворені робочі місця для
працевлаштування інвалідів,

ВСТАНОВИВ:

В липні 2009 року Львівське обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів звернулося до суду з
адміністративним позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Міськбудмоноліт»
про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
за нестворені робочі місця для
забезпечення працевлаштування
інвалідів у 2008 році в розмірі 123 776,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідач у 2008 р. не працевлаштував 13
інвалідів і відповідно до вимог ст.ст.
19,20 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» зобов'язаний самостійно
сплатити штрафні санкції. Оскільки
штрафні санкції не сплачені позивач
звернувся з позовом про їх стягнення.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 02 жовтня 2009
року позов задоволено.

З таким рішенням суду не погодився
відповідач. Подав апеляційну скаргу, в
якій посилається на невідповідність
висновків суду обставинам справи та
порушення судом першої інстанції норм
матеріального права, яке призвело до
неправильного вирішення справи.
Просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нову, якою
в задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

В апеляційній скарзі зазначає, що судом
першої інстанції не взято до уваги той
факт, що відповідачем протягом 2008 року
надавалися звіти про наявність
вакансій (форма №3-ПН) у центри
зайнятості та звіти про зайнятість та
працевлаштування інвалідів за формою 10
-ПІ. Вказує на те, що Товариством були
виконані вимоги Законів України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» та «Про
зайнятість населення» щодо прийняття
заходів для працевлаштування
інвалідів.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання на виклик суду не
з'явилися, хоча належним чином були
повідомленні про місце та час розгляду
справи, а тому колегія суддів вважає
можливим розглянути дану справу
відповідно до пункту 2 частини 1 статті
197 КАС України.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, суд приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
належить до задоволення з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Міськбудмоноліт»
являється юридичною особою,
середньооблікова чисельність штатних
працівників якого за 2008 р. становила 495
осіб, з них: середньооблікова кількість
штатних працівників, яким відповідно
до чинного законодавства встановлена
інвалідність - 7 осіб, норматив робочих
місць для забезпечення
працевлаштування інвалідів - 20 осіб,
середньорічна заробітна плата
штатного працівника - 9188,00 грн.

У зв'язку з не виконанням відповідачем
нормативу робочих місць для
працевлаштування інвалідів,
Львівським обласним відділенням Фонду
соціального захисту інвалідів
зобов'язано відповідача, за 13 робочих
місць не зайнятих інвалідами, сплатити
штрафні санкції у розмірі 119 444,00 грн.

За порушення терміну сплати
адміністративно-господарських санкцій
відповідачу нарахована пеня в розмірі
4332,00 грн. Таким чином, загальна сума
заборгованості відповідача становить
123 776,00 грн.

Приймаючи оскаржене судове рішення
судом першої інстанції правильно
застосовано положення Законів України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» та «Про
зайнятість населення» та дійшов
обґрунтованого висновку про те, що
відповідачем не були виконані вимоги
вказаних законів щодо прийняття
заходів для працевлаштування
інвалідів, а отже він зобов'язаний
сплатити адміністративно-господарські
санкції.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції та
зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» підприємства,
установи, організації, фізичні особи,
які використовують найману працю,
зобов'язані виділяти та створювати
робочі місця для працевлаштування
інвалідів, у тому числі спеціальні
робочі місця, створювати для них умови
праці з урахуванням індивідуальних
програм реабілітації і забезпечувати
інші соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до статті 19 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» для усіх
підприємств, установ, організацій
незалежно від форм власності та
господарювання встановлюється
норматив робочих місць для
забезпечення працевлаштування
інвалідів в розмірі 4 % від
середньооблікової чисельності штатних
працівників, якщо кількість працюючих
від 8 до 25 чоловік - встановлюється
норматив в кількості 1 робочого місця.

Відповідно до ч. 3 ст. 19 Закону
підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно здійснюють
працевлаштування інвалідів у рахунок
нормативів робочих місць виходячи з
вимог статті 18 Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону (в редакції,
чинній з 01.01.2006 року) забезпечення прав
інвалідів на працевлаштування та
оплачувану роботу, в тому числі з
умовою про виконання роботи вдома,
здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості.

Тобто цією нормою визначено, що
забезпечення прав інвалідів на
працевлаштування здійснюється двома
шляхами: безпосереднє звернення
інваліда до підприємства або звернення
інваліда до державної служби
зайнятості (з подальшим його
направленням на підприємство, на якому
є відповідні вакансії).

Разом з тим, ч. 3 ст. 18 Закону чітко
визначені обов'язки підприємства, що
використовує найману працю: виділяти
та створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів; надавати
державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для
працевлаштування інвалідів; звітувати
Фонду соціального захисту інвалідів
про зайнятість та працевлаштування
інвалідів.

Звіт про зайнятість і працевлаштування
інвалідів роботодавці подають
(надсилають рекомендованим листом)
щороку до 1 березня відділенням Фонду, в
яких вони зареєстровані, за формою №
10-ПІ (річна) "Звіт про зайнятість і
працевлаштування інвалідів". Порядок
складання звіту встановлено
Інструкцією щодо заповнення форми
звітності № 10-ПІ (річна) "Звіт про
зайнятість і працевлаштування
інвалідів".

Водночас, про наявність вакантних
місць роботодавці повинні повідомляти
центри зайнятості, направляючи
звітність у формі № 3-ПН згідно з
наказом Міністерства праці та
соціальної політики України від 19.12.2005
року № 420.

Матеріалами справи підтверджується, що
відповідач інформував центр
зайнятості про наявність вільних
робочих місць (вакантних посад), шляхом
подачі звітів за формою № 10-ПІ та за
формою № 3-ПН.

Проте, як вбачається з поданих звітів
форми 3-ПН про наявність вакансій
станом на 2008 рік, відповідачем створені
робочі місця для працівників на
загальних підставах та відповідачем не
вказано, що дані робочі місця створені
саме для інвалідів, так як у графі 15
звіту ця категорія громадян
відповідачем не зазначена.

Пунктом 3 Інструкції щодо заповнення
форми звітності №3-ПН «Звіт про
наявність вакансій», затвердженого
наказом Міністерства праці та
соціальної політики України 19.12.205 року
№420, зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 21.12.2005 року 31534/11814
передбачено, що графи 13 - 15
заповнюються, якщо до претендента на
вакантне робоче місце (посаду)
висуваються додаткові (особливі)
вимоги. Зокрема, у графі 15 наводяться
дані про можливість працевлаштування
на вільне робоче місце (вакантну
посаду) особи, що належить до окремої
категорії громадян, які потребують
соціального захисту і не здатні на
рівних умовах конкурувати на ринку
праці, у рахунок річної броні,
установленої місцевими державними
адміністраціями, виконавчими органами
відповідних рад за поданням центрів
зайнятості, відповідно до статті 5
Закону України «Про зайнятість
населення», із змінами та доповненнями,
а також інвалідів, пенсіонерів,
студентів та інших. Наявність вільного
робочого місця (вакантної посади)
зазначається щодо кожної категорії
громадян окремо під такими шифрами,
категорія інваліди підпадає під шифр 11.

А відтак, обгрунтованим є висновок суду
першої інстанції, щодо неповного
виконання відповідачем вимоги ч. 3 ст. 18
Закону України №875, оскільки ним не
проінформовано центр зайнятості про
наявність вільних вакантних посад для
працевлаштування інвалідів,
відповідно центром зайнятості не
спрямовано інвалідів до роботодавця та
не встановлено випадків звернення
інвалідів до роботодавця з питань
працевлаштування.

Зважаючи на викладене, колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції було
правильно встановлено обставини
справи та ухвалено судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, а тому
апеляційну скаргу належить залишити
без задоволення, а постанову суду - без
змін. Доводи апеляційної скарги не
спростовують рішення суду першої
інстанції.

Керуючись статтями 195, 196, 197, 198, 200, 205, 206,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України суд, -

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Міськбудмоноліт» - залишити без
задоволення, а постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 02
жовтня 2009 року у справі № 2а-4659/09/1370 - без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом 20-ти днів після набрання нею
законної сили.

Головуючий суддя:
Кузьмич С.М.

Судді:
Улицький В.З.

Гулид Р.М.