Справа № 809/4003/13-а
Суддя: Біньковська Н.В.
Дата ухвалення: 2014-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"23" січня 2014 р.
Справа № 809/4003/13-a

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Біньковської Н.В.

при секретарі судового засідання Хоми
О.В.

за участю:

представників позивача - Аверкової Н.О.,
Чижовського С.Б.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу за позовом
прокурора Тлумацького району
Івано-Франківської області до
Тлумацької міської ради
Івано-Франківської області про
визнання протиправним та скасування
пунктів 1-7 рішення № 1193-37/2013 від 02.12.2013
року, -

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Тлумацького району звернувся
в суд з адміністративним позовом до
Тлумацької міської ради
Івано-Франківської області про
визнання протиправним та скасування
пунктів 2, 3, 4, 7 рішення Тлумацької
міської ради № 1193-37/2013 від 02.12.2013 року
"Про суспільно-політичну ситуацію в
Україні".

В судовому засіданні позивач подав
заяву про збільшення позовних вимог,
відповідно до якої просить прийняти
рішення, яким визнати протиправними та
скасувати пункти 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7 рішення
Тлумацької міської ради від 02.12.2013 року
№ 1193-37/2013 "Про суспільно-політичну
ситуацію в Україні".

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідач протиправно, в порушення
положень Конституції України, Закону
України "Про місцеве самоврядування в
Україні", прийнявши оскаржуване
рішення з питань загальнодержавного
значення - суспільного життя, вийшов за
межі компетенції, оскільки вирішив
питання, яке до відання органів
місцевого самоврядування не віднесено
та не належить до питань місцевого
значення.

Представники позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримали з
підстав зазначених в позовній заяві.
Просили позов задовольнити. Суду
пояснили, що відповідач, шляхом
прийняття оскаржуваного рішення, як
орган місцевого самоврядування діяв не
на підставі, не в межах наданих йому
повноважень та не у спосіб, що
передбачений Конституцією та законами
України.

Представник відповідача в судове
засідання повторно не з'явився без
поважних причин та без повідомлення
ним про причини неприбуття, хоча
відповідач повідомлений належним
чином про дату, час та місце судового
розгляду.

За таких обставин, враховуючи
положення частини 4 статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд розглянув справу за
відсутності відповідача.

Заслухавши пояснення представників
позивача, розглянувши матеріали
справи, дослідивши подані докази, суд
прийшов до висновку про
обґрунтованість позовних вимог, а тому
позов підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 02.12.2013 року на
позачерговій тридцять сьомій сесії
Тлумацької міської ради
Івано-Франківської області шостого
демократичного скликання прийнято
рішення № 1193-37/2013 "Про
суспільно-політичну ситуацію в
Україні" (а.с.11). Зокрема, пунктами 1, 2, 3, 4,
5, 6, 7 вказаного рішення вирішено:

1. Схвалити заяву депутатів Тлумацької
міської ради шостого демократичного
скликання.

2. Звернутися до керівників держав -
членів Європейського Союзу та
Сполучених Штатів Америки, інших
демократичних держав про застосування
санкцій до Президента України та уряду
Януковича-Азарова.

3. Звернутися до Президента України та
Прем'єр-Міністра України з вимогою
подати у відставку.

4. Звернутися до членів Партії регіонів
із закликом про вихід з партії.

5. Рекомендувати працівникам державних
органів влади не використовувати як
символіку у службових приміщеннях
портрети ОСОБА_3.

6. Звернутися до працівників силових
структур із застереженням щодо
недопущення неправомірних дій
відносно своїх співвітчизників під час
проведення мирних акцій протестів.

7. Створити штаб народного опору на
першому поверсі Тлумацької міської
ради.

Зазначене рішення оприлюднено на
офіційному сайті Тлумацької міської
ради Івано-Франківської області
(а.с.13-14).

В грудні 2013 року прокуратурою
Тлумацького району Івано-Франківської
області у порядку нагляду за
додержанням і застосуванням законів
встановлено порушення Тлумацькою
міською радою Івано-Франківської
області Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні" та
Конституції України, що виразилося у
прийнятті рішення "Про
суспільно-політичну ситуацію в
Україні" від 02.12.2013 року за № 1193-37/2013.

Виявлені позивачем порушення стали
підставою для звернення до суду про
визнання рішення відповідача
протиправним та скасування в окремій
частині його положень.

Загальними засадами Конституції
України, зокрема статтею 7 Основного
Закону, в Україні визначено і
гарантується місцеве самоврядування.

За змістом вимог частини 1 статті 140 і
частини 1 статті 144 Конституції України
місцеве самоврядування є правом
територіальної громади - жителів села
чи добровільного об'єднання у сільську
громаду жителів кількох сіл, селища та
міста - самостійно вирішувати питання
місцевого значення в межах Конституції
і законів України. Органи місцевого
самоврядування в межах повноважень,
визначених законом, приймають рішення,
які є обов'язковими до виконання на
відповідній території.

Системний аналіз статті 4 Європейської
Хартії місцевого самоврядування
вказує на те, що органи місцевого
самоврядування, в тому числі міські
ради, мають право вирішувати будь-які
питання, включені до їх повноважень і
функцій конституцією або законами
національного законодавства. Коло
таких питань і компетенція
встановлюється в межах, визначених
відповідним законодавством.

У рішенні №7 від 16.04.2009 року по справі №
1-9/2009 за конституційним поданням
Харківської міської ради щодо
офіційного тлумачення положень
частини другої статті 19, статті 144
Конституції України, статті 25, частини
чотирнадцятої статті 46, частин першої,
десятої статті 59 Закону України „Про
місцеве самоврядування в Україні",
Конституційний Суд України вказав на
те, що відповідно до Конституції
України народ здійснює владу
безпосередньо і через органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування. В Основному Законі
України встановлено, що місцеве
самоврядування є правом
територіальної громади - жителів села
чи добровільного об'єднання у сільську
громаду жителів кількох сіл, селища та
міста - самостійно вирішувати питання
місцевого значення в межах Конституції
і законів України. Виходячи з цих
конституційних положень у системному
зв'язку з положеннями статті 6
Конституції України про те, що державна
влада в Україні здійснюється на
засадах її поділу на законодавчу,
виконавчу та судову, Конституційний
Суд України у своєму Рішенні від 26
березня 2002 року визначив
політико-правову природу органів
місцевого самоврядування, які не є
органами державної влади, а є
представницькими органами, через які
здійснюється право територіальної
громади самостійно вирішувати не
будь-які питання суспільного життя, а
питання саме місцевого значення, тобто
такі, які пов'язані передусім з
життєдіяльністю територіальних громад
і перелік яких визначено у Конституції
і законах України.

Гарантоване державою місцеве
самоврядування здійснюється
територіальною громадою через
сільські, селищні, міські ради та їх
виконавчі органи і передбачає правову,
організаційну та
матеріально-фінансову самостійність,
яка має певні конституційно-правові
межі, встановлені, зокрема, приписами
статей 19, 140, 143, 144, 146 Основного Закону
України. З аналізу вказаних
конституційних положень слідує, що ці
органи місцевого самоврядування,
здійснюючи владу і самостійно
вирішуючи питання місцевого значення,
віднесені законом до їх компетенції, та
приймаючи рішення, які є обов'язковими
до виконання на відповідній території,
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Главою 1 Розділу ІІ Закону України „Про
місцеве самоврядування в Україні"
встановлена організаційна-правова
основа місцевого самоврядування та
загальна і виключна компетенція
(повноваження) сільських, селищних,
міських рад.

Відповідно до статті 25 вказаного
Закону передбачена загальна
компетенція сільських, селищних,
міських рад, а саме: сільські, селищні,
міські ради правомочні розглядати і
вирішувати питання, віднесені
Конституцією України, цим та іншими
законами до їх відання.

Стаття 26 Закону України „Про місцеве
самоврядування в Україні" встановлює
перелік питань, що вирішуються
сільськими, селищними, міськими радами
виключно на пленарних засіданнях.
Перелік виключної компетенції у
відповідних правовідносинах включає в
себе 56 пунктів частини першої і 2 пункти
частини другої статті 26 даного Закону.

Тобто, компетенція місцевих рад є
правовою формою виразу їх функцій, вона
водночас служить і правовим засобом їх
реалізації. Закон України „Про місцеве
самоврядування в Україні" розрізняє
загальну і виключну компетенцію
місцевих рад (статті 25, 26). Здійснюючи
загальну компетенцію, місцеві ради
правомочні розглядати і вирішувати
питання, віднесені Конституцією та
законами України до їх відання. До
виключної компетенції належать
питання, які перебувають у віданні рад
і підлягають розгляду тільки на їх
пленарних засіданнях. Це, як правило,
найважливіші питання місцевого
значення, розгляд і вирішення яких не
може бути делеговано іншим органам.

Дослідивши та проаналізувавши кожен
пункт вказаної вище норми Закону, та
об'єднавши їх в сукупному розумінні,
суд прийшов до висновку, що у переліку
виключної компетенції міських рад
відсутні такі питання, як розгляд,
вирішення та прийняття рішення по
правовідносинах пов'язаних із:
схваленням заяв, у письмовому тексті
якої містяться вимоги, які
розповсюджуються поза межами
територіальної одиниці Тлумацької
міської ради, в тому числі зверненням
до відповідних суб'єктів міжнародних
відносин; вимаганням від Президента
України і Прем'єр-міністра України
подання ними у відставку; закликом до
членів партійних організацій про вихід
з партії; питанням використання чи не
використання у службових приміщеннях
відповідної символіки чи портретів
окремих посадових осіб держави;
зверненням до правоохоронних органів
із застереженням щодо недопущення
неправомірних дій відносно учасників
мирних акцій; створенням штабу
народного опору.

Суд звертає увагу на те, що
Конституцією України, положеннями
Закону України „Про місцеве
самоврядування в Україні", будь-яким
іншим законом чи підзаконним
нормативно-правовим актом не надано
повноважень районним радам розглядати
і вирішувати питання, порушені у
пунктах 1 - 7 оскаржуваного рішення
Тлумацької міської ради.

Так, пунктом 1 оскаржуваного рішення
від 02.12.2013 року схвалено заяву
депутатів Тлумацької міської ради
шостого демократичного скликання, яке
оформлено у вигляді додатку до рішення
міської ради від 02.12.20113 року, та містить
звернення до керівників Міністерства
внутрішніх справ України та його
структурних підрозділів на місцях,
офіційних представництв держав -
членів Європейського Союзу, уряду
Сполучених Штатів Америки в Україні, а
також оціночні судження щодо дій
органів влади.

Поняття депутатського звернення
закріплено в статті 13 Закону України
„Про статус депутатів місцевих рад",
згідно з якою депутатське звернення -
це викладена в письмовій формі вимога
депутата місцевої ради з питань,
пов'язаних з його депутатською
діяльністю, до місцевих органів
виконавчої влади, органів місцевого
самоврядування та їх посадових осіб, а
також керівників правоохоронних та
контролюючих органів, підприємств,
установ та організацій незалежно від
форми власності, розташованих на
території відповідної ради, здійснити
певні дії, вжити заходів чи дати
офіційне роз'яснення з питань,
віднесених до їх компетенції.

З наведеної правової норми та з
врахуванням приписів статті 26 Закону
України „Про місцеве самоврядування в
Україні" слідує, що у випадку
реалізації депутатських повноважень
шляхом направлення депутатського
звернення, таке звернення надсилається
безпосередньо адресатам, а не
виноситься на розгляд сесії міської
ради. Схвалення звернення депутатів не
належить до компетенції місцевої ради.

У письмовому тексті такого звернення
міської ради, в тому числі в пунктах 2, 3
оскаржуваного рішення містяться
вимоги, які розповсюджуються поза
межами територіальної одиниці
Тлумацької міської ради, в тому числі
звернення до відповідних суб'єктів
міжнародних відносин, що не входить до
компетенції відповідача, визначеної
статтею 26 Закону України „Про місцеве
самоврядування в Україні" та статтями
140 і 144 Конституції України.

Щодо вимог відповідача про подання у
відставку Президентом України,
Прем'єр-міністром України та із
закликом до членів партійних
організацій про вихід з партії (пункти
3, 4 оскаржуваного рішення ради від 2
грудня 2013 року), суд виходить із
наступного.

Відповідно до статті 113 Конституції
України, Кабінет Міністрів України є
вищим органом у системі виконавчої
влади, який відповідальний перед
Президентом України та
підпорядкований і підзвітний
Верховній Раді України у межах,
передбачених у статтях 85, 87 Конституції
України.

Статтею 12 Закону України „Про Кабінет
Міністрів України" визначені підстави
відставки Кабінету Міністрів України,
яка настає, зокрема, внаслідок
прийняття Верховною Радою України
резолюції недовіри Кабінету Міністрів
України та прийняття Президентом
України рішення про відставку Кабінету
Міністрів України.

Крім того, за змістом статей 14 і 15
вказаного Закону, Президент України
має право прийняти рішення про
відставку Кабінету Міністрів України.
Прем'єр-міністр України зобов'язаний
подати Президенту України заяву про
відставку Кабінету Міністрів України у
день прийняття рішення Президента
України.

Прем'єр-міністр України має право
заявити Президенту України про свою
відставку. Прем'єр-міністр України
звільняється з посади з дня видання
Президентом України указу про
відставку Прем'єр-міністра України.
Прийняття Президентом України рішення
про відставку Прем'єр-міністра України
має наслідком відставку всього складу
Кабінету Міністрів України.

Згідно положень статей 108 і 109
Конституції України, повноваження
Президента України припиняються
достроково у разі відставки,
неможливості, виконувати свої
повноваження за станом здоров'я,
усунення з поста в порядку імпічменту
та смерті. Відставка набуває чинності з
моменту проголошення ним особисто
заяви про відставку на засіданні
Верховної Ради України.

Аналіз коментованих норм Закону вказує
на те, що міські ради позбавлені права
вимагати відставки Президента України
та Прем'єр-міністра України.

Відповідно до частини 6 статті 6 Закону
України „Про політичні партії в
Україні", громадянин України має право
в будь-який час зупинити чи припинити
своє членство в політичній партії
шляхом подання заяви до відповідних
статутних органів політичної партії.
Членство в політичній партії
зупиняється чи припиняється з дня
подання такої заяви та не потребує
додаткових рішень.

Статтею 4 коментованого Закону
заборонено органам державної влади,
органам місцевого самоврядування, їх
посадовим особам виокремлювати у
своєму ставленні певні політичні
партії чи надавати їм привілеї.
Втручання з боку органів державної
влади та органів місцевого
самоврядування або їх посадових осіб у
створення і внутрішню діяльність
політичних партій та їх місцевих
осередків також забороняється, за
винятком випадків, передбачених цим
Законом.

Право на вільне об'єднання у політичні
партії та свободу політичної
діяльності гарантовано статтями 15, 36
Конституції України.

Таким чином, заклики органу місцевого
самоврядування, викладені в пункті 4
оскаржуваного рішення від 02.12.2013 року,
про вихід з політичної партії свідчать
про вплив на волевиявлення громадян
щодо вільного об'єднання у політичні
партії, що суперечить вимогам
законодавства. До переліку повноважень
міської ради не входить вирішення
такого колу питань, в тому числі із
відповідним схваленням рекомендацій
щодо вчинення певних дій членами
політичних партій і громадських
організацій.

Відповідно до положень частини 1 статті
10 Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод від 04.11.1950 року,
яка згідно із вимогами статті 19 Закону
України „Про міжнародні договори" є
частиною національного законодавства
України, та ратифікована Верховною
Радою України 17 липня 1997 року, кожен має
право на свободу вираження поглядів. Це
право включає свободу дотримуватися
своїх поглядів, одержувати і
передавати інформацію та ідеї без
втручання органів державної влади і
незалежно від кордонів.

Як слідує зі змісту частини 2 статті 10
вказаної Конвенції обмеження цих
свобод, можуть встановлюватись лише за
наявності двох умов, якщо такі
обмеження встановлені законом і є
необхідними в демократичному
суспільстві в інтересах національної
безпеки, територіальної цілісності або
громадської безпеки, для запобігання
заворушенням чи злочинам, для охорони
здоров'я чи моралі, для захисту
репутації чи прав інших осіб, для
запобігання розголошенню
конфіденційної інформації або для
підтримання авторитету і
безсторонності суду.

Згідно статті 34 Конституції України
кожному гарантується право на свободу
думки і слова, на вільне вираження
своїх поглядів і переконань. Кожен має
право вільно збирати, зберігати,
використовувати і поширювати
інформацію усно, письмово або в інший
спосіб - на свій вибір.

Незважаючи на вказане, Тлумацька
міська рада пунктом 5 оскаржуваного
рішення ради від 02.12.2013 року
врегульовує право осіб, які працюють в
органах влади, на свободу вираження
своїх поглядів та переконань, в тому
числі вирішувати особисто питання
використання чи не використання у
службових приміщеннях відповідної
символіки чи портретів окремих
посадових осіб держави.

Аналіз правових норм вказаних вище
Законів свідчить про те, що переліком
виключної компетенції міських рад не
передбачено також компетенція на
звернення до правоохоронних органів із
застереженнями певного змісту
(правового характеру), які мають бути
враховані останніми при виконанні
своїх завдань і функцій, визначених
законодавчими актами і посадовими
обов'язками (пункт 6 оскаржуваного
рішення ради від 02.12.2013 року).

Для реалізації органом місцевого
самоврядування власних та делегованих
повноважень, частиною 3 статті 140
Конституції України передбачено
наявність виконавчих органів
сільських, селищних, міських та
районних у містах рад, якими у
відповідності до статті 11 Закону
України „Про місцеве самоврядування" є
їх виконавчі комітети, відділи,
управління та інші створювані радами
виконавчі органи.

Згідно статті 1 Закону України „Про
місцеве самоврядування" виконавчі
органи рад, це органи, які відповідно до
Конституції України та цього Закону
створюються сільськими, селищними,
міськими, районними в містах (у разі їх
створення) радами для здійснення
виконавчих функцій і повноважень
місцевого самоврядування у межах,
визначених цим та іншими законами.

Виключно на пленарних засіданнях
міської ради вирішуються питання
затвердження за пропозицією міського
голови структури виконавчих органів
ради, загальної чисельності апарату
ради та її виконавчих органів
відповідно до типових штатів,
затверджених Кабінетом Міністрів
України, витрат на їх утримання,
утворення за поданням міського голови
інших виконавчих органів ради (пункти 5,
6 ст.26 зазначеного Закону).

Визначення терміну штаб у
законодавстві наведено в Правилах
авіаційного пошуку та рятування в
Україні, затверджених наказом МНС
України від 17.05.2006 року №297,
зареєстрованих в Міністерстві юстиції
України 03.07.2006 року за N772/12646, і
тлумачиться як допоміжний оперативний
робочий орган керівника операції, що
створюється на термін її проведення.

Таким чином, у міської ради відсутні
повноваження по створенню штабу,
оскільки ні Конституцією України, ні
законами чи підзаконними
нормативно-правовими актами не
передбачено створення міськими радами
будь-яких інших органів місцевих рад
крім виконавчих органів рад і тільки з
метою здійснення виконавчих функцій і
повноважень місцевого самоврядування
у межах, визначених законодавством.

Отже, при розгляді і вирішення по суті
заявлених позовних вимог судом
встановлено, що оскаржувані пункти 1-7
рішення прийнятті поза межами
повноважень та не в спосіб, визначених
Конституцією України і Законом України
„Про місцеве самоврядування".

Враховуючи вищенаведене, суд вважає
вимоги позивача обґрунтованими, а
позов таким, що підлягає до
задоволення.

На підставі статті 124 Конституції
України, керуючись статтями 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
пункти 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7 рішення Тлумацької
міської ради Івано-Франківської
області від 02.12.2013 року № 1193-37/2013 "Про
суспільно-політичну ситуацію в
Україні".

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку. Відповідно до
статті 186 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого Кодексом
адміністративного судочинства
України, якщо таку скаргу не було
подано.

Суддя
/підпис/
Біньковська Н.В.

Постанова складена в повному обсязі
28.01.2014 року.