Справа № 1805/12122/12
Суддя: Леонтович К.Г.
Дата ухвалення: 2014-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" січня 2014 р. м. Київ
К/800/38502/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі

суддів: Зайця В.О., Калашнікової О.В.,
Леонтович К.Г.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в приміщенні суду справу
за касаційною скаргою управління
соціального захисту населення
Сумської міської ради на постанову
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 11 червня 2013
року у справі № 1805/12122/12 за позовом
управління праці та соціального
захисту населення Сумської міської
ради до ОСОБА_1, третя особа дочірнє
підприємство "Завод обважених
бурильних та ведучих труб" про
стягнення допомоги, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2012 року управління праці та
соціального захисту населення
Сумської міської ради звернулося в суд
з позовом до ОСОБА_1, третя особа
дочірнє підприємство "Завод обважених
бурильних та ведучих труб", в якому
просило стягнути з ОСОБА_1 на користь
управління праці та соціального
захисту населення Сумської міської
ради надміру сплачену державну
допомогу в сумі 1551,61 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
ОСОБА_1 була призначена допомога по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку, як застрахованій
особі у системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування з
18.12.2009 р. по 16.10.2012 р. В результаті
проведеної позивачем перевірки
встановлено, що ОСОБА_1 з 03.10.2011 року
перервала відпустку та вийшла на
роботу, а тому втратила право на
одержання соціальної допомоги. Це
призвело до надмірних витрат бюджетних
коштів.

Постановою Зарічного районного суду м.
Суми від 31 січня 2013 позов задоволений.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь
управління праці та соціального
захисту населення Сумської міської
ради надміру сплачену державну
допомогу в сумі 1551,61 грн.

Постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 11 червня 2013
року скасоване рішення суду першої
інстанції та відмовлено в задоволенні
позовних вимог.

Не погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанції управління
праці та соціального захисту населення
Сумської міської ради звернулося до
Вищого адміністративного суду України
з касаційною скаргою, в якій просить
скасувати постанову суду апеляційної
інстанції та залишити в силі рішення
суду першої інстанції, посилаючись на
порушення судом норм матеріального і
процесуального права.

Перевіривши правову оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
доводи касаційної скарги,
проаналізувавши правильність
застосування апеляційним судом норм
матеріального та процесуального права
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами першої і апеляційної інстанцій
встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до
управління праці та соціального
захисту населення Сумської міської
ради із заявою про призначення
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку.

Рішенням управління праці та
соціального захисту населення
Сумської міської ради 08.04.2010 року
позивачу призначена допомога по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку з 18.12.2009 року по 16.10.2012
року у розмірі 130,00 грн.

У зв'язку з виявленням переплати
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку, яка
виникла з виходом ОСОБА_1 на роботу у
режимі неповного робочого часу,
управлінням праці та соціального
захисту населення Сумської міської
ради прийняте розпорядження про
утримання зазначеної суми переплати у
розмірі 1551 грн. 61 коп. за період з 03.10.2011
року по 16.10.2012 року.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги виходив з того, що
ОСОБА_1 була перервана відпустка по
догляду за дитиною, тому нею втрачено
право на отримання допомоги по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи в задоволенні
позовних вимог апеляційний суд виходив
з того, що ОСОБА_1 працює у режимі
неповного робочого часу, а згідно ч.7
ст.14 Закону України "Про державну
допомогу сім'ям з дітьми", матерям, які
мають дітей віком до трьох років і
вийшли на роботу та працюють у режимі
неповного робочого часу або вдома, що
підтверджується довідкою з місця
роботи, або одночасно продовжують
навчання з відривом від виробництва,
допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трьох років
призначається (виплачується) в повному
розмірі.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновком суду
апеляційної інстанції виходячи з
наступного.

Згідно ч. 1 ст. 13 Закону України "Про
державну допомогу сім'ям з дітьми", від
21 листопада 1992 року N 2811-ХII, право на
допомогу по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку за цим
Законом має особа (один з батьків
дитини, усиновлювач, опікун, баба, дід
або інший родич), яка фактично здійснює
догляд за дитиною.

Частиною 1,3 статті 14 цього Закону
України "Про державну допомогу сім'ям з
дітьми", від 21 листопада 1992 року N 2811-ХII,
передбачено, що допомога по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку виплачується щомісяця з дня
призначення допомоги по догляду за
дитиною по день досягнення дитиною
вказаного віку включно.

Особам, які працюють на умовах
трудового договору (контракту) на
підприємствах, в установах,
організаціях незалежно від форм
власності та господарювання або у
фізичних осіб, допомога по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку призначається на підставі витягу
з наказу (розпорядження) роботодавця
про надання особі, яка фактично
здійснює догляд за дитиною, відпустки
для догляду за дитиною до досягнення
нею трирічного віку.

Відповідно ст.42 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням" від 18 січня 2001 року N 2240-III,
право на допомогу по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку має
застрахована особа (один із батьків
дитини, усиновитель, баба, дід, інший
родич або опікун), яка фактично
здійснює догляд за дитиною.

Допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається застрахованим особам у формі
матеріального забезпечення у період
відпустки для догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку і
частково компенсує втрату заробітної
плати (доходу) у період цієї відпустки.

Разом із тим, відповідно ч.7 ст.14 Закону
України "Про державну допомогу сім'ям з
дітьми" матерям, які мають дітей віком
до трьох років і вийшли на роботу та
працюють у режимі неповного робочого
часу або вдома, що підтверджується
довідкою з місця роботи, або одночасно
продовжують навчання з відривом від
виробництва, допомога по догляду за
дитиною до досягнення нею трьох років
призначається (виплачується) в повному
розмірі.

Також, згідно абз. 7 п.п.2 п. 23 Порядку
призначення і виплати державної
допомоги сім'ям з дітьми, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 27 грудня 2001 р. N 1751, не припиняється
виплата допомоги особам, що працюють у
режимі неповного робочого часу, вдома,
у виборчій комісії, в тому числі у день
голосування, дні встановлення
підсумків голосування та результатів
виборів, або провадять підприємницьку
діяльність.

Відповідно наказу дочірнього
підприємства "Завод обважнених
бурильних та ведучих труб" від 03.10.2011
року №530, ОСОБА_1 перервано відпустку по
догляду за дитиною з 03.10.2011 року та
встановлено режим праці на умовах
неповного робочого часу з 03.10.2011 року по
16.10.2012 року.

Отже, беручи до уваги те, що в період з
03.10.2011 року по 16.10.2012 року ОСОБА_1
працювала у режимі праці на умовах
неповного робочого часу, вона
правомірно отримувала допомогу по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку.

Враховуючи вищенаведене апеляційний
суд дійшов до вірного висновку про
відсутність підстав для задоволення
позовних вимог.

Відповідно ст.224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Колегія суддів вважає, що доводи
касаційної скарги не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
яке призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного, судом
апеляційної інстанції винесене
законне і обґрунтоване рішення,
постановлене з дотриманням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу управління
соціального захисту населення
Сумської міської ради залишити без
задоволення.

Постанову Харківського апеляційного
адміністративного суду від 11 червня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через 5
днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі і
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав передбачених ст.
237-239-1 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: