Справа № 803/199/14
Суддя: Ксензюк Андрій Ярославович
Дата ухвалення: 2014-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2014 року Справа № 803/199/14

Волинський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого - судді Ксензюка А.Я.,

при секретарі судового засідання
Піянзіну О.К.,

за участю прокурора Тарасюк Т.В.,

представника відповідача Зінчука П.Р.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку
адміністративну справу за позовом
Прокурора Маневицького району
Волинської області до Маневицької
районної ради про скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Маневицького району
Волинської області звернувся з позовом
про визнання протиправним та
скасування рішення Маневицької
районної ради №31/2 від 24 січня 2014 року
«Про Заяву депутатів Маневицької
районної ради Волинської області щодо
суспільно-політичної ситуації в
Україні».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
Маневицька районна рада прийнявши
рішення від 24 січня 2014 року за №31/2 «Про
Заяву депутатів Маневицької районної
ради Волинської області щодо
суспільно-політичної ситуації в
Україні» вийшла за межі свої
повноважень та порушила вимоги статті
19 Конституції України, вирішивши
питання, які не належать до питань
місцевого значення, оскільки орган
місцевого самоврядування не наділений
законодавством правом на ініціювання
питання висловлення вимоги до
Президента України, Верховної Ради
України.

В судовому засіданні прокурор
заявлений позов підтримала повністю з
підстав, зазначених у позовній заяві,
просила визнати протиправним та
скасувати рішення від 24 січня 2014 року
за №31/2 «Про Заяву депутатів
Маневицької районної ради Волинської
області щодо суспільно-політичної
ситуації в Україні».

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги визнав
повністю.

Заслухавши пояснення та доводи
представників сторін дослідивши
подані суду письмові докази, оцінивши
їх за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді у судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, суд приходить до висновку,
що позов підлягає до задоволення з
таких підстав.

Судом встановлено, що рішенням
Маневицької районної ради від 24 січня
2014 року за №31/2 «Про Заяву депутатів
Маневицької районної ради Волинської
області щодо суспільно-політичної
ситуації в Україні» підтримано Заяву
депутатів Маневицької районної ради
щодо суспільно-політичної ситуації в
Україні і вирішено направити Заяву
Президенту України та Верховній Раді
України, забезпечити оприлюднення
даного рішення в газеті «Нова доба» та
на офіційному веб-сайті районної ради.

Зі змісту Заяви депутатів щодо
суспільно-політичної ситуації в
Україні, яка схвалена рішенням
районної ради від 24 січня 2014 року за
№31/2 та є додатком до нього, слідує, що
Маневицька районна рада вимагає:
припинити в силовий спосіб вирішення
політичної кризи; притягнути до
кримінальної відповідальності винних
у побитті мирних демонстрантів і
журналістів; звільнити та
реабілітувати заарештованих під час
проведення масових акцій, всіх
політичних в'язнів, у тому числі ОСОБА_3;
вивести спецпризначенців з вулиць
міста Києва та інших міст України і
повністю припинити чинити насильство
щодо мирних демонстрантів,
застосовувати зброю, водомети;
відставки Кабінету Міністрів України;
розпуску «Беркуту» як формування
підрозділу Міністерства внутрішніх
справ України; скасувати всі «ручні»
закони, ухвалені 16 січня 2014 року, як
такі, що суперечать Регламенту
Верховної Ради України та Конституції
України; проголосувати за повернення
до Конституції зразка 2004 року;
проведення дострокових виборів
Президента України та народних
депутатів України.

У даній Заяві міститься заклик не
допустити введення в Україні
надзвичайного стану.

Надаючи оцінку рішенню, прийнятому
Маневицькою районною радою, судом
враховано, що відповідно до статті 140
Конституції України місцеве
самоврядування є правом
територіальної громади - жителів села
чи добровільного об'єднання у сільську
громаду жителів кількох сіл, селища та
міста - самостійно вирішувати питання
місцевого значення в межах Конституції
і законів України.

Відповідно до частин першої, другої
статті 2 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» місцеве
самоврядування в Україні - це
гарантоване державою право та реальна
здатність територіальної громади -
жителів села чи добровільного
об'єднання у сільську громаду жителів
кількох сіл, селища, міста - самостійно
або під відповідальність органів та
посадових осіб місцевого
самоврядування вирішувати питання
місцевого значення в межах Конституції
і законів України. Місцеве
самоврядування здійснюється
територіальними громадами сіл, селищ,
міст як безпосередньо, так і через
сільські, селищні, міські ради та їх
виконавчі органи.

Згідно з частиною другою статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Повноваження міської ради визначені
статтею 143 Конституції України та
статтями 25, 26 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні». Так
відповідно до статті 143 Конституції
України територіальні громади села,
селища, міста безпосередньо або через
утворені ними органи місцевого
самоврядування управляють майном, що є
в комунальній власності; затверджують
програми соціально-економічного та
культурного розвитку і контролюють їх
виконання; затверджують бюджети
відповідних
адміністративно-територіальних
одиниць і контролюють їх виконання;
встановлюють місцеві податки і збори
відповідно до закону; забезпечують
проведення місцевих референдумів та
реалізацію їх результатів; утворюють,
реорганізовують та ліквідовують
комунальні підприємства, організації і
установи, а також здійснюють контроль
за їх діяльністю; вирішують інші
питання місцевого значення, віднесені
законом до їхньої компетенції. Органи
місцевого самоврядування з питань
здійснення ними повноважень органів
виконавчої влади підконтрольні
відповідним органам виконавчої влади.

Відповідно до статтей 25, 26 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» сільські, селищні, міські ради
правомочні розглядати і вирішувати
питання, віднесені Конституцією
України, цим та іншими законами до їх
відання (загальна компетенція);
сільські, селищні, міські ради на
пленарних засіданнях вирішують
визначений перелік питань, які
віднесено до їх виключної компетенції.

Виходячи з цих конституційних положень
у системному зв'язку з положеннями
статті 6 Конституції України про те, що
державна влада в Україні здійснюється
на засадах її поділу на законодавчу,
виконавчу та судову, Конституційний
Суд України у рішенні від 26 березня
2002 року №6-рп/2002 в справі про охорону
трудових прав депутатів місцевих рад
визначив політико-правову природу
органів місцевого самоврядування, які
не є органами державної влади, а є
представницькими органами, через які
здійснюється право територіальної
громади самостійно вирішувати не
будь-які питання суспільного життя, а
питання саме місцевого значення, тобто
такі, які пов'язані передусім з
життєдіяльністю територіальних громад
і перелік яких визначено у Конституції
і законах України.

Такі ж положення закріплені у статті 4
Європейської хартії місцевого
самоврядування, яка встановлює, що
головні повноваження і функції органів
місцевого самоврядування визначаються
конституцією або законом; органи
місцевого самоврядування в межах
закону мають повне право вільно
вирішувати будь-яке питання, яке не
вилучене із сфери їхньої компетенції і
вирішення якого не доручене жодному
іншому органу; повноваження, якими
наділяються органи місцевого
самоврядування, як правило, мають бути
повними і виключними.

Таким чином, аналіз положень
міжнародних договорів, Конституції та
законів України дає підстави суду
прийти до висновку, що органи місцевого
самоврядування (яким у даному випадку є
Маневицька районна рада) не є органами
державної влади, а представницькими
органами місцевого самоврядування,
через які здійснюється право
територіальної громади самостійно
вирішувати питання місцевого значення
в межах Конституції і законів України,
вони діють лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, передбачені
Конституцією і законами України,
приймають рішення не з будь-яких питань
суспільного життя, а лише з питань саме
місцевого значення, тобто таких, які
пов'язані передусім з життєдіяльністю
територіальних громад, а перелік таких
питань чітко і вичерпно визначено у
Конституції України та Законі України
«Про місцеве самоврядування в
Україні». Крім того, рішення є формою
реалізації повноважень органів
місцевого самоврядування.

Відповідно до частини першої статті 144
Конституції України органи місцевого
самоврядування в межах повноважень,
визначених законом, приймають рішення,
які є обов'язковими до виконання на
відповідній території. Згідно з
частиною першою статті 59 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» рада в межах своїх
повноважень приймає нормативні та інші
акти у формі рішень.

Отже, незалежно від того, чи має рішення
органів місцевого самоврядування
нормативний характер, воно є
обов'язковим до виконання в межах
відповідної територіальної громади.

За своєю правовою природою рішення
відповідача не стосується питань
територіальної громади та є виходом за
межі повноважень відповідача.

Крім того, відповідно до Розділу VIII
Конституції України, вирішення питання
про притягнення до кримінальної
відповідальності, засудження та
покарання винних осіб є виключною
компетенцією судів, а ініціювати
питання про таку відповідальність
мають право виключно органи досудового
розслідування шляхом проведення
розслідування в порядку Кримінального
процесуального кодексу України.

За таких обставин суд вважає, що
відповідач, приймаючи від імені
територіальної громади оскаржуване
рішення, вирішив питання, які не
стосуються безпосередньо її
життєдіяльності та які не належать до
його компетенції. Тобто, рішення
Маневицької районної ради прийняте не
на підставі та не у межах повноважень,
що передбачені Конституцією та
законами України, а тому є незаконним.

Водночас суд не заперечує права
депутатів місцевих рад на звернення до
органів державної влади з висловленням
тих чи інших вимог, однак такі
звернення не потребують додаткового
схвалення шляхом прийняття радою
відповідного рішення.

При вирішенні даного спору суд
враховує правову позицію відповідача,
яким визнано даний позов повністю, і
підстави для відмови у її прийнятті
відсутні, оскільки вона не суперечить
закону та не порушує чиї - небудь права,
свободи чи інтереси.

Таким чином, на підставі
вищевикладеного, суд дійшов висновку
про обґрунтованість позовних вимог та
вважає їх такими, що підлягають до
задоволення.

Керуючись частиною третьою статті 160,
статтею 163 Кодексу адміністративного
судочинства України, на підставі
Конституції України, Закону України
«Про місцеве самоврядування в
Україні», суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
рішення Маневицької районної ради від
24 січня 2014 року за №31/2 «Про Заяву
депутатів Маневицької районної ради
Волинської області щодо
суспільно-політичної ситуації в
Україні».

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого статтею 186
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо таку скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Волинський окружний адміністративний
суд. Апеляційна скарга на постанову
суду першої інстанції подається
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови. Копія апеляційної
скарги одночасно надсилається особою,
яка її подає, до суду апеляційної
інстанції.

Суддя
А.Я. Ксензюк