Справа № 809/2174/13-а
Суддя: Гінда О.М.
Дата ухвалення: 2014-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2014 р.
№
876/12634/13 Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді:
Гінди О.М.

суддів:
Ніколіна В.В., Качмара В.Я

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 18 вересня
2013 року у справі за адміністративним
позовом скаргу ОСОБА_1 до Управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції в
Івано-Франківській області, треті
особи, які не заявляють самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача: фізична особа - підприємець
ОСОБА_2, Публічне акціонерне товариство
«УкрСиббанк» про визнання незаконними
дій, постанов про арешт майна боржника
та заборони його відчуження, про розшук
майна боржника та їх скасування,-

встановив:

17 липня 2013 року позивач - ОСОБА_1
звернувся в суд із адміністративним
позовом до відповідача - УДВС Головного
управління юстиції в
Івано-Франківській області, треті
особи, які не заявляють самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача: ФОП ОСОБА_2 та ПАТ
«УкрСиббанк» в якому просив: 1) визнати
незаконними дії головного державного
виконавця ВПВР УДВС Головного
управління юстиції в
Івано-Франківській області Гундяк Т.Д.
при винесені постанови про арешт майна
боржника та заборону його відчуження, а
також постанови про розшук майна
боржника, в частині щодо автомобіля КІА
Cerato, 2007 року випуску, шасі НОМЕР_3; 2)
визнати незаконною та скасувати
постанову про арешт майна боржника та
заборону його відчуження від 15.06.2012
року ВП № 32842907 в частині, що стосується
автомобіля КІА Cerato, 2007 року випуску,
шасі НОМЕР_3, д.н.з. НОМЕР_1, а також
постанову про розшук майна боржника
від 27.08.2012 року ВП № 32842907; 3) зобов'язати
головного державного виконавця ВПВР
УДВС Головного управління юстиції в
Івано-Франківській області Гундяк Т.Д.
вчинити усі необхідні дії шляхом
внесення відповідних постанов, щодо
звільнення згаданого вище
транспортного засобу з під арешту та
розшуку.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилався на те, що відповідач в
порушення вимог статей 7, 11, 20, 25, 50, 54, 55,
57, 60 Закону України «Про виконавче
провадження» у виконавчому
провадженні ВП № 32842907 виніс 05.06.2012 року
і 27.08.2012 року постанови про накладення
арешту і розшук транспортного засобу
марки KIA Cerato, 2007 року випуску, який
позивачу переданий ОСОБА_2 і перебуває
у володінні та користуванні ОСОБА_1 на
підставі попереднього договору
купівлі-продажу у майбутньому від
26.04.2007 року. Зокрема, 26 квітня 2007 року
між позивачем і ОСОБА_2 укладено
попередній договір купівлі-продажу
автомобіля марки KIA Cerato, 2007 року
випуску, із реєстраційним номером
НОМЕР_8. За даним договором ОСОБА_2
зобов'язаний укласти основний догорів
і передати транспортний засіб не
пізніше 24.04.2014 року, а в свою чергу
ОСОБА_1 зобов'язаний сплачувати за
ОСОБА_2 ПАТ «УкрСиббанк» кредитні
зобов'язання останнього по договору №
від 26.04.2007 року, в межах
забезпечення якого автомобіль
переданий у заставу. За час дії
попереднього договору позивач сплатив
грошові кошти по кредитному договору в
загальній сумі 22742,59 доларів США, і у
зв'язку з цим вважає себе єдиним
титульним володільцем даного
автомобіля. Зобов'язання ОСОБА_2 у
виконавчому провадженні ВП № 32842907 не
мають правового значення у відносинах
за попереднім договором
купівлі-продажу у майбутньому
автомобіля від 26.04.2007 року. У зв'язку із
тим, що транспортний засіб марки KIA Cerato,
2007 року випуску, перебуває у законному
володінні позивача на підставі діючого
правочину, оскаржувані постанови
відповідача про арешт і розшук такого
автомобіля порушують законні права
позивача, як титульного володільця
майна. За таких умов позивач вважає дії
відповідача незаконними при винесенні
постанов, такими що підлягають
скасуванню постанови про арешт та
розшук майна боржника, а також для
захисту порушеного права просить
зобов'язати відповідача вчинити дії
щодо вивільнення з під арешту спірного
автомобіля.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
18.09.2013 року у задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

Із цією постановою суду першої
інстанції не погодився позивач та
оскаржив її в апеляційному порядку.
Вважає, що така прийнята з неповним
з'ясуванням обставин, які мають
значення для справи, з невідповідністю
висновків суду обставинам справи та з
порушенням норм матеріального і
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, а тому
просить її скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення позову.
Апеляційні вимоги обґрунтовані тими ж
доводами, що і адміністративний позов.

Особи, які беруть участь у справі в
судове засідання не прибули, хоча
належним чином повідомлені про дату,
час та місце судового розгляду, що
підтверджується наявними у справі
повідомленнями про вручення повісток.

Поштові відправлення з повістками про
виклик в суд, які направлялись ОСОБА_1
та ОСОБА_2 повернулися до суду не
врученими адресатам за закінченням
терміну зберігання. Повістки вказаним
учасникам судового процесу
надсилалися на їхню поштову адресу, яка
ними самостійно зазначена у поданих до
суду документах, заяви про зміну адреси
ці особи не повідомляли, а тому згідно
ч. 11 ст. 35, ч. 1 ст. 40 КАС України вони
вважаються такими, що належним чином
повідомлені про дату, час та місце
судового розгляду.

Враховуючи те, що цю справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, а усі особи, які беруть участь
у справі в судове засідання не прибули,
хоча належним чином повідомлені про
дату, час та місце судового розгляду, у
відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС
України суд апеляційної інстанції
дійшов висновку про можливість
розгляду справи в порядку письмового
провадження.

Суд апеляційної інстанції, заслухав
доповідь судді-доповідача, перевірив
матеріали справи та обговорив підстави
і межі апеляційних вимог, вважає, що
апеляційна скарга задоволеною бути не
може.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено матеріалами справи, що
26.04.2007 року між Акціонерним комерційним
інноваційним банком «УкрСиббанк» (з
21.12.2009 року ПАТ «УкрСиббанк») і ОСОБА_2
укладено договір про надання
споживчого кредиту та заставу майна №
для придбання автомобіля KIA Cerato.
На забезпечення виконання кредитного
договору у заставу передано
транспортний засіб марки KIA Cerato, 2007 року
випуску, із реєстраційним номером
НОМЕР_4, свідоцтво про реєстрацію ТЗ від
26.04.2007 року серії НОМЕР_5 (том 1 а.с. 12-25).

В той же день, 26.04.2007 року, між ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 укладено попередній договір
купівлі-продажу автомобіля марки KIA
Cerato, 2007 року випуску, із реєстраційним
номером НОМЕР_4. За даним договором
ОСОБА_2 зобов'язаний укласти основний
договір і передати транспортний засіб
не пізніше 24.04.2014 року, а ОСОБА_1
зобов'язаний сплачувати за ОСОБА_2
Публічному акціонерному товариству
«УкрСиббанк» кредитні зобов'язання
останнього по договору № від
26.04.2007 року, в межах забезпечення якого
автомобіль переданий у заставу (Т.1 а.с.
148-149).

Судом також встановлено, що на підставі
виконавчого листа № 2а-2807/11/0970, виданого
17.04.2012 року Івано-Франківським окружним
адміністративним судом, Відділом
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Івано-Франківській області 05.06.2012 року
відкрито виконавче провадження ВП №
32842907 про стягнення з фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 в дохід
Державного бюджету України фінансову
санкцію у вигляді штрафу в сумі 7373000 грн
(Т.1 а.с. 176, 180). Пунктами 4 і 5 цієї
постанови державний виконавець наклав
арешт на все рухоме і нерухоме майно
боржника та заборонив здійснення його
відчуження у межах суми стягнення.

У зв'язку із отриманою від
Івано-Франківського ВРЕР по
обслуговуванню м. Івано-Франківськ,
Тисменицького і Тлумацького районів
інформації № 2403 від 24.07.2012 року про
реєстрацію за боржником автомобіля KIA
Cerato, 2007 року випуску, із реєстраційним
номером НОМЕР_1, постановою від 27.08.2012
року оголосив цей транспортний засіб у
розшук (Т.1 а.с. 235-238).

Суд першої інстанції дійшов висновку,
що позов задоволеним бути не може,
оскільки виходячи з положень ст.ст. 11, 25,
40, 54, 57, 58, 62 Закону України «Про
виконавче провадження» дії державного
виконавця та оскаржувані постанови є
правомірними. Позивачем не надано суду
належних та допустимих доказів про
наявність у нього права власності на
спірний транспортний засіб, а згідно
правовстановлюючих документів таким
власником є ОСОБА_2, який і виступає
боржником у виконавчому провадженні.

З такими висновками суду першої
інстанції погоджується і суд
апеляційної інстанції, з огляду на
таке.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
визначає Закон України «Про виконавче
провадження» від 21 квітня 1999 року N 606-XIV
(далі - Закон N 606-XIV, в редакції чинній на
час виникнення спірних відносин).

Відповідно до пункту 5 частини 3 статті
11 Закон N 606-XIV державний виконавець у
процесі здійснення виконавчого
провадження, серед іншого, має право
накладати арешт на майно боржника,
опечатувати, вилучати, передавати таке
майно на зберігання та реалізовувати
його в установленому законодавством
порядку.

Частиною 2 статті 25 коментованого
Закону визначено, що державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова.

Положеннями частини 1 і пункту 3 частини
2 статті 57 Закону N 606-XIV визначено, що
арешт майна боржника застосовується
для забезпечення реального виконання
рішення.

Арешт на майно боржника, серед іншого,
може накладатися державним виконавцем
шляхом винесення постанови про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження.

Частинами 1 і 2 статті 40 вказаного
Закону визначено, що у разі
необхідності розшуку транспортного
засобу боржника державний виконавець
виносить постанову про такий розшук,
яка є обов'язковою для виконання
органами внутрішніх справ.

Згідно частини 1 статті 58 Закону N 606-XIV
визначення вартості майна боржника
проводиться державним виконавцем за
ринковими цінами, що діють на день
визначення вартості майна. Для оцінки
за регульованими цінами, оцінки
нерухомого майна, транспортних
засобів, повітряних, морських та
річкових суден державний виконавець
залучає суб'єкта оціночної діяльності -
суб'єкта господарювання, який
провадить свою діяльність відповідно
до Закону України «Про оцінку майна,
майнових прав та професійну оціночну
діяльність в Україні».

Відповідно до частин 1 і 2 статті 62
Закону N 606-XIV реалізація арештованого
майна, крім майна, вилученого з обігу
згідно із законом, та майна,
зазначеного в частині восьмій статті 57
цього Закону, здійснюється шляхом його
продажу на прилюдних торгах, аукціонах
або на комісійних умовах.

Нерухоме майно, транспортні засоби,
повітряні, морські та річкові судна
реалізуються виключно на прилюдних
торгах (аукціонах).

На підставі викладених вище норм
матеріального права, суд першої
інстанції зробив вірні висновки про те,
що державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження
має право накладати арешт на майно
боржника, оголосити заборону на його
відчуження, в тому числі на стадії
прийняття постанови про відкриття
виконавчого провадження. За умови, якщо
майно - транспортний засіб, який
належить боржнику, перебуває у заставі
як предмет забезпечення виконання
договірних зобов'язань, державний
виконавець, після накладення арешту на
таке майно, з моменту, коли йому стало
відомо про такі обставини, повідомляє
заставодержателя про накладення
арешту на майно боржника із одночасним
роз'ясненням заставодержателю про його
право на звернення до суду з позовом
про зняття арешту із заставленого
майна. Для задоволення вимог стягувача,
який не є заставодержателями,
стягнення на заставлене майно боржника
може бути звернуто у разі, якщо
вартість предмета застави перевищує
розмір заборгованості боржника
заставодержателю. Для забезпечення
вирішення питання про вартість
арештованого майна, і достатності її
для задоволення і вимог
заставодержателя і вимог стягувача,
державний виконавець вправі вирішити
питання про розшук транспортних
засобів боржника, після чого вчинити
дії по визначенні вартості такого
майна боржника.

Вказане свідчить про те, що чинним
законодавством не заборонено
державному виконавцю у процесі
здійснення виконавчого провадження
вирішувати питання про арешт, розшук і
звернення стягнення на заставлене
майно, що перебуває у заставі для
задоволення вимог стягувачів, які не є
заставодержателями, втім із
обов'язковим дотриманням вимог статті
54 Закону N 606-XIV і майнових прав
заставодержателя, як першого
отримувача коштів від реалізації
такого майна.

Із матеріалів справи вбачається, що у
процесі судового розгляду не подано
інформації про виконання ОСОБА_2
грошових зобов'язань за договором про
надання споживчого кредиту та заставу
майна № від 26.04.2007 року, згідно
змісту якої станом на 23.07.2013 року
заборгованість за кредитом становить 32
421,92 грн та залишок нарахованої пені в
сумі 950,85 грн. (том 1 а.с. 162).

Не надано будь-яких доказів на
підтвердження того, що вартість
транспортного засобу марки KIA Cerato, 2007
року випуску, станом на день прийняття
оскаржуваних постанов, є меншою від
залишку не погашеного кредиту, а також
не поглинеться здійсненими
утриманнями, передбачені статтею 43
Закону, що б перешкоджало реалізації
положень абзацу 2 частини 3 та частини 6
статті 54 Закону України «Про виконавче
провадження».

У свою чергу, за відсутності у
державного виконавця даних про
вартість автомобіля, ним для
забезпечення виконання виконавчого
листа щодо стягнення із ОСОБА_2
фінансової санкції у вигляді штрафу в
сумі 7376000 грн за виконавчим листом №
2а-2807/11/0970, накладено арешт на все майно
боржника в межах суми стягнення.
Встановивши наявність у боржника на
правах власності транспортного засобу,
він виніс постанову про розшук такого
автомобіля, в тому числі для визначення
вартості автомобіля (його) оцінки, що
забезпечить дотримання вимог частини 3
і 6 статті 54 Закону України «Про
виконавче провадження» при здійсненні
стягнення на заставлене майно боржника
для задоволення вимог стягувача
(Державної податкової інспекції в м.
Івано-Франківську), який не є
заставодержателями, і врахуванням в
першу чергу законних інтересів
заставодержателя - ПАТ «УкрСиббанк».

Суд першої інстанції також вірно
зазначив, що згідно положень статті 54
Закону України «Про виконавче
провадження», у випадку накладення
державним виконавцем арешту і
звернення стягнення на заставлене
майно боржника, яке вже перебуває у
заставі, надає можливість
заставодержателю звернутися до суду з
позовом про зняття арешту із
заставного майна.

Тобто із таким позовом може звернутися
виключно заставодержатель, яким у
розгляді даної справи є ПАТ
«УкрСиббанк», доказів реалізації якого
у процесі судового розгляду не здобуто.

Разом з тим, згідно інформації
Івано-Франківського ВРЕР по
обслуговуванню м. Івано-Франківськ,
Тисменицького і Тлумацького районів
від 24.07.2012 року, за даними бази АІПС
«Автомобіль» за ОСОБА_2 зареєстрований
автомобіль із держаним номерним знаком
з НОМЕР_6. Даних про те, що вказаний
автомобіль перебуває у заставі цей
лист не містить (Т.1 а.с. 235).

Вимогою від 25.04.2013 року відповідач
інформував ПАТ «УкрСиббанк», що у
зв'язку із відсутністю у боржника -
ОСОБА_2 коштів на розрахункових
рахунках, стягнення звертається на
належне боржнику інше майно. На вказану
вимогу державного виконавця ПАТ
«УкрСиббанк» листом від 16.05.2013 року за
№ 30-3/8676 інформує, що по кредитному
договору № від 26.04.2007 року
перебуває у заставі, належний ОСОБА_2,
автомобіль марки KIA Cerato із
реєстраційним номером НОМЕР_4 (Т.2 а.с.
11-12, 15-16).

З пояснень представників позивача та
ПАТ «УкрСиббанк», судом першої
інстанції встановлено, що із згоди
банку ОСОБА_2 06.07.2007 року замінив
первинне свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу (серії НОМЕР_5 від
26.04.2007 року із реєстраційним номером
НОМЕР_4) на нове - серії НОМЕР_7 із
реєстраційним номером НОМЕР_1 (Т.1 а.с. 14,
30). Поряд з тим, про заміну ОСОБА_2
свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу із зміною
реєстраційного, ПАТ «УкрСиббанк» у
листі від 16.05.2013 року державного
виконавця не інформувало. Доказів
подальшого інформування державного
виконавця про вказану обставину суду
не надано.

Вказані обставини свідчать, що
державний виконавець не володів
інформацією про те, що транспортний
засіб марки KIA Cerato із реєстраційним
номером НОМЕР_4 і номером НОМЕР_1 є одним
і тим же автомобілем.

За таких обставин, державний
виконавець не знав і не міг знати, що
транспортний засіб марки KIA Cerato із
реєстраційним номером НОМЕР_1
перебуває у заставі ПАТ «УкрСиббанк»
за кредитним договором № від
26.04.2007 року.

Суд першої інстанції вірно не прийняв
до уваги доводи ОСОБА_1 про те, що він є
фактичним володільцем спірного
транспортного засобу на підставі
попереднього договору, оскільки ним не
надано відповідного письмового
дозволу (згоди) заставодержателя на
укладення із ОСОБА_2 вказаного
попереднього договору і передачі у
користування та володіння
транспортного засобу ОСОБА_1,
необхідність отримання якого
визначена пунктом 2.6 договору про
надання споживчого кредиту та заставу
майна № від 26.04.2007 року (Т.1 а.с. 14).

Щодо посилання позивача (апелянта) на
те, що він за весь період дії договору №
від 26.04.2007 року самостійно вносив
платежі за кредитними зобов'язаннями
ОСОБА_2, про що свідчить нотаріально
засвідчена заява згода останнього від
14.12.2010 року (том 1 а.с. 29), а також
квитанції про здійснення платежів, то
суд апеляційної інстанції зазначає, що
в усіх поданих копій банківських
квитанцій платником визначено ОСОБА_2
(Т.2 а.с. 107-147). Квитанція № 4860
від 25.06.2011 року на суму 1 839,75 грн.
стосується сплати страхового платежу
по договору претензії № 1267 (Т.1 а.с.
113). Тільки лист відділення № 493 ПАТ
«УкрСиббанк» № 137-442/606 від 28.07.2010 року
свідчить про здійснення позивачем
оплати за договором № 0 на суму
252,84 дол. США (Т.1 а.с. 106).

Згідно наявної у справі
довідки-розрахунку за кредитним
договором № від 26.04.2007 року
станом на 23.07.2013 року і виписки по
вказаному кредитному договору, станом
на 29.08.2013 року платником визначено
ОСОБА_2 (Т.1 а.с. 151-162, Т.2 а.с. 44-46).

На підставі викладених вище обставин
справи, суд першої інстанції вірно
зазначив про відсутність правових
підстав вважати, що майно -
транспортний засіб марки KIA Cerato із
реєстраційним номером НОМЕР_4 (НОМЕР_6),
на яке накладено відповідачем арешт,
належить ОСОБА_1, а не ОСОБА_2

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про
правомірність дій та оскаржуваних
постанов державного виконавця. Доводи
апеляційної скарги повністю
спростовуються викладеними вище
висновками суду та обставинами справи,
а тому суд першої інстанції
обґрунтовано відмовив у задоволенні
адміністративного суду.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції правильно і повно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків рішення суду, а
тому підстав для скасування оскарженої
постанови, суд апеляційної інстанції
не вбачає.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд -

ухвалив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без
задоволення, а постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 18 вересня
2013 року у справі № 809/2174/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

На ухвалу протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили може бути
подана касаційна скарга безпосередньо
до Вищого адміністративного суду
України.

Головуючий:
О.М. Гінда

Судді:
В.В. Ніколін

В.Я. Качмар