Справа № 872/4359/13
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2013-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" жовтня 2013 р.справа № 1170/2а-3728/11

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Чабаненко
С.В.

суддів: Ясенової Т.І.
Головко О.В.

за участю секретаря судового
засідання: Троянова А.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу Долинської
міжрайонної державної податкової
інспекції Кіровоградської області
Державної податкової служби

на постанову Кіровоградського
окружного адміністративного суду від 28
листопада 2012 року по справі № 1170/2а-3728/11

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Спецпромремонт"

до Долинської міжрайонної державної
податкової інспекції Кіровоградської
області Державної податкової служби

про визнання дій протиправними,
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення, -

встановив:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Спецпромремонт"
звернулась до Кіровоградського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Долинської міжрайонної державної
податкової інспекції Кіровоградської
області Державної податкової служби в
якому позивач з урахуванням уточнень
просить: визнати протиправним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення № від 14.09.11
р. на суму 14166 грн. 67 коп..

Постановою Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 28 листопада
2012року по справі № 1170/2а-3728/11 позов
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Спецпромремонт"
задоволено у повному обсязі.

Постанову суду мотивовано тим, що
спірні угоди, які укладались позивачем
були виконані сторонами повністю.
Невиконання контрагентами позивача
вимог закону не є підставою для
нарахування позивачу додаткових
платежів, у разі якщо останній виконав
усі передбачені законом умови щодо
віднесення сплачених сум до валових
витрат та податкового кредиту і має всі
необхідні для цього документальні
підтвердження.

Не погодившись з постановою суду,
Долинською міжрайонною державною
податковою інспекцією Кіровоградської
області Державної податкової служби
подано апеляційну скаргу, згідно якої
скаржник просить скасувати постанову
Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 28 листопада
2012 року по справі № 1170/2а-3728/11, як таку,
що винесена, з порушенням норм
матеріального і процесуального права,
та ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позову. На думку апелянта,
суд не врахував, що за результатами
перевірки ДПІ у Ленінському районі
міста Дніпропетровськ ( акт від 29.04.11 р.
№541/231/36841512) у зв'язку з відсутністю за
юридичною адресою ТОВ "Пром-Груп"
(контрагента позивача) та неможливістю
проведення перевірки цього
підприємства, зроблено висновок про
відсутність усіх первинних та
бухгалтерських документів останнього,
які б засвідчували факт продажу
позивачу товару (необоротних активів
та запасних частин ), відсутність
достатніх виробничих потужностей,
працівників, офісних та складських
приміщень, інших основних засобів
забезпечення фінансово-господарської
діяльності в обсягах задекларованих
показників, а відтак - про недійсність
укладеного правочину.

Відповідач належним чином
повідомлений про день, місце і час
розгляду апеляційної скарги, доказом
чого є поштове повідомлення - від 07.08.2013
року, у судове засідання не прибув, про
причини неприбуття не повідомив.

У судове засідання не з'явився
представник позивача. Жодних
клопотань, повідомлень про причини
неявки до суду не надходило, підстави
відсутності представника позивача
суду не повідомлені. Судова повістка,
направлена на адресу позивача,
повернулась за закінченням терміну
зберігання, що відповідно до частини 11
статті 35 Кодексу адміністративного
судочинства України вважається
належним повідомленням.

Згідно частини 4 статті 196 Кодексу
адміністративного судочинства України
неприбуття у судове засідання сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про дату, час і місце апеляційного
розгляду, не перешкоджає судовому
розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
Долинської міжрайонної державної
податкової інспекції Кіровоградської
області Державної податкової служби не
підлягає задоволенню з огляду на
наступне.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується матеріалами справи,
що Позивач ТОВ "Спецпромремонт"(код
-30735166), 10.04.2000 р. зареєстрований
виконавчим комітетом Криворізької
міської ради Дніпропетровської
області як юридична особа, про що
видано Свідоцтво №563276, 19.05.2000 р. позивач
взятий на податковий облік в
Долинській МДПІ за №6281, та з 23.05.2000 р. є
платником податку на додану вартість.

Судом першої інстанції встановлено, та
вбачається з матеріалів справи, що
посадовими особами відповідача, на
підставі наказу Долинської МДПІ №628
від 23.08.11 р., згідно із п.п.78.1.1 ст.78, п.79.2
ст.79 Податкового кодексу України,
проведено невиїзну перевірку
товариства з обмеженою
відповідальністю "Спецпромремонт"(код
за ) з питань правомірності
нарахування податкового зобов'язання
та податкового кредиту з податку на
додану вартість за період з 01.08.10 по
31.08.10 р. в частині взаємовідносин з ТОВ
"Пром-Груп"(код за ), за
результатами якої складено акт
№661/2310/30735166 від 02.09.11 р. У ході перевірки
відповідачем було встановлено
наступні порушення:

- ч.1 ст.203, 215, 228 ЦК України в
частині недодержання в момент вчинення
правочинів, які не спрямовані на
реальне настання наслідків, що
обумовлені ними (п.5 ст.203 ЦК) по
правочинах, здійснених ТОВ
"Спецпромремонт" з ТОВ "Пром-Груп"() на загальну суму 85000 грн., в
т.ч. ПДВ 14166,67 грн.;

- п.п.7.4.1, п.п.7.4.5 п.7.4, п.п.7.5.1 п.7.5 ст.7
Закону України "Про податок на додану
вартість" в результаті чого занижено
суму податку на додану вартість, що
підлягає сплаті до бюджету на загальну
суму 14166,67 грн., в т.ч. за серпень 2010 р. в
сумі 14166,67 грн..

На підставі акту перевірки,
відповідачем 14.09.11 р. винесено
податкове повідомлення-рішення
№, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в загальній сумі 17708,34
грн., в т.ч. 14166,67 грн. основного платежу,
3541,67 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Судом першої інстанції встановлено, та
перевірено колегією суддів, що
відповідач обґрунтовує законність
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень тим, що позивачем
допущено порушення вимог '.4.1, 7.4.5 п.7.4,
п.п.7.5.1 п.7.5 ст.7 Закону України "Про
податок на додану вартість", а
відповідно до 15, ст.203, ст.228 Цивільного
кодексу України правочин між позивачем
та ТОВ "Пром-Груп" є нікчемним і не
створює юридичних наслідків, крім тих,
що пов'язані з його недійсністю.
Висновок про нікчемність правочину,
укладеного між позивачем та ТОВ
"Пром-Груп" обґрунтовано в акті
перевірки посиланням на акт перевірки
ДПІ у Ленінському районі міста
Дніпропетровськ від 29.04.11 р. №541/231/36841512,
в якому, у зв'язку з відсутністю за
юридичною адресою ТОВ "Пром-Груп" та
неможливістю проведення перевірки
цього підприємства, зроблено висновок
про відсутність усіх первинних та
бухгалтерських документів останнього,
які б засвідчували факт продажу
позивачу товару (необоротних активів
та запасних частин ), відсутність
достатніх виробничих потужностей,
працівників, офісних та складських
приміщень, інших основних засобів
забезпечення фінансово-господарської
діяльності в обсягах задекларованих
показників, а відтак - про недійсність
укладеного правочину.

Вказані висновки зроблені на підставі
аналізу господарських операцій
позивача з ТОВ "Пром-Груп".

Так, судом першої інстанції
встановлено та перевірено колегією
суддів, що між позивачем (покупець) та
ТОВ "Пром-Груп"(Постачальник) 30 червня
2010 р. укладено договір №30/06-02, предметом
якого було постачання обладнання (б/у)
та запчастин, характеристики яких
оговорено в специфікаціях до Договору,
які складаються на кожну партію
поставки.

На виконання умов вказаного договору
№30/06-02 ТОВ "Пром-Груп" виписано
податкові накладні:

- від 03.08.10 р. №030811 на загальну суму
32542,40 грн., в т.ч. ПДВ 5423,73 грн. /а.с.69 т.2/;

- від 06.08.10 р. №060812 на загальну суму
28029,22 грн., в т.ч. ПДВ 4671,54 грн. /а.с.68 т.2/;

- від 10.08.10 р. №100813 на загальну суму
24428,38 грн., в т.ч. ПДВ 4071,40 грн. /а.с.67 т.2/.

Виконання сторонами своїх зобов'язань
підтверджується: 1) видатковими
накладними №10/08-13 від 10.08.10 р. /а.с.7 т.1/,
№03/08-11 від 03.08.10 р. /а.с.12 т.1/, №06/08-12 від
06.08.10 р. /а.с.19 т.1/; 2) рахунками №10/08-13 від
10.08.10 р. /а.с.8 т.1/, №03/08-11 від 03.08.10 р. /а.с.13
т.1/, №06/08-12 від 06.08.10 р т.1/; 3) актами про
введення в експлуатацію основних
засобів: №13 від 30.08.10 р. /а.с.9 т.1/, №10 від 1
р. /а.с.22 т.1/, 4) актами списання ТМЦ:
№10/08-05 від 10.08.10 р. /а.с.10 т.1/, №29/10-0001 від
29. /а.с.15 т.1/, №30/09-0009 від 30.09.10 р. /а.с.16 т.1/,
№30/11-0003 від 30.11.10 р. /а.с.17 т.1/, №10/08-06 від
10.08.10 р. /а.с.18 т.1/, 5) виписками по
особовому рахунку /а.с.24-27 т.1/.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції, щодо
необґрунтованості висновків
відповідача, та вважає зазначити
наступне.

Статтею 3 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» (із змінами та
доповненнями) передбачено, що
фінансова, податкова, статистична та
інші види звітності, що використовують
грошовий вимірник, ґрунтується на
даних бухгалтерського обліку.

Підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій (ст.9
названого Закону).

Статтею 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» визначено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Статтею 3 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств",
який діяв на момент виникнення спірних
правовідносин, визначено, що об'єктом
оподаткування є прибуток, який
визначається шляхом зменшення суми
скоригованого валового доходу
звітного періоду, визначеного згідно з
пунктом 4.3 цього Закону на суму валових
витрат платника податку, визначених
статтею 5 цього Закону, суму
амортизаційних відрахувань,
нарахованих згідно із статтями 8 і 9
цього Закону.

Відповідно до підпункту 5.1 статті 5
Закону України "Про оподаткування
прибутку підприємств", валові витрати
виробництва та обігу (валові витрати) -
це сума будь-яких витрат платника
податку у грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних як
компенсація вартості товарів (робіт,
послуг), які придбаваються
(виготовляються) таким платником
податку для їх подальшого використання
у власній господарській діяльності.

Згідно з підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті
5 цього ж Закону до складу валових
витрат включаються зокрема суми
будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7
цієї статті.

Не належать до складу валових витрат
будь-які витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку (абзац 4 підпункту
5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України
"Про оподаткування прибутку
підприємств").

Порядок обчислення і сплати податку на
додану вартість на момент виникнення
спірних правовідносин визначався
статтею 7 Закону України "Про податок на
додану вартість".

Згідно пп.7.2.6 п.7.2 ст.7 Закону України
«Про податок на додану вартість» який
діяв на момент виникнення спірних
правовідносин, визначено, що податкова
накладна видається платником податку,
який поставляє товари (послуги), на
вимогу їх отримувача та є підставою для
нарахування податкового кредиту.

Відповідно до пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» податковий кредит звітного
періоду складається із сум податків,
сплачених (нарахованих) платником
податків у звітному періоді у зв'язку з
придбанням товарів (робіт, послуг),
вартість яких відноситься до складу
валових витрат виробництва (обігу) та
основних фондів чи нематеріальних
активів, що підлягають амортизації.

Не дозволяється включення до
податкового кредиту будь-яких витрат
по сплаті податку, що не підтверджені
податковими накладними чи митними
деклараціями, а при імпорті робіт
(послуг) - актом прийняття робіт (послуг)
чи банківським документом, який
засвідчує перерахування коштів в
оплату вартості таких робіт (послуг).У
разі коли на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, попередньо
включені до складу податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим підпунктом
документами, платник податку несе
відповідальність у вигляді фінансових
санкцій, установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами (п.п.7.4.5 п.7.4
ст.7 Закону України «Про податок на
додану вартість»).

Згідно п.п.7.5.1 п.7.5 ст.7 Закону України
«Про податок на додану вартість» датою
виникнення права платника податку на
податковий кредит вважається дата
здійснення першої з подій: або дата
списання коштів з банківського рахунку
платника податку в оплату товарів
(робіт, послуг), або дата отримання
податкової накладної, що засвідчує
факт придбання платником податку
товарів (робіт, послуг).

Згідно пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України
«Про податок на додану вартість» не
підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями.

У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
підпунктом документами, платник
податку несе відповідальність у
вигляді фінансових санкцій,
установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами.

Законом України «Про податок на додану
вартість» не передбачений обов'язок
суб'єктів підприємницької діяльності
контролювати податкову звітність
контрагентів.

Якщо за результатами реальної
господарської операції віднесення до
складу податкового кредиту сум податку
на додану вартість, сплаченого у
вартості товару, відбувається на
підставі належним чином оформлених
документів, обов'язковість ведення
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку, дії платника
податку є правомірними.

Крім того, Судом першої інстанції на
підставі наявних документів
встановлено, та перевірено колегією
суддів що, що на дату складання
податкових накладних ТОВ "Пром-Груп"
було зареєстроване як юридична
встановленому порядку та як платник
податку на додану вартість з 09.12.09 р.
(свідоцтво №100258550 - анульовано 28.03.11 р.)
/а.с.169-177 т.1/.

Судом першої інстанції встановлено, та
перевірено колегією суддів, що
фактичною підставою для визначення
позивачу податкових зобов'язань з
податку на прибуток та з податку на
додану вартість слугував викладений в
акті перевірки ДПІ у Ленінському
районі міста Дніпропетровськ від 29.04.11
р. №541/231/36841512 висновок про нікчемність
правочинів, укладених позивачем з ТОВ
"Пром-Груп", оскільки вони не спрямовані
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ними.

У зв'язку з чим колегія суддів зазначає.

Згідно частині 1 статті 202 ЦК України, -
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Статтею 204 ЦК України передбачено, що
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Відповідно до абзацу 1 частини 2 статті
215 ЦК України недійсним є правочин, якщо
його недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин).

Частиною 1 статті 216 ЦК України
передбачено, що недійсний правочин не
створює юридичних наслідків, крім тих,
що пов'язані з його недійсністю.

Згідно зі статтею 228 ЦК України (у
редакції, чинній на момент укладання та
виконання спірного договору) правочин
вважається таким, що порушує публічний
порядок, якщо він був спрямований на
порушення конституційних прав і свобод
людини і громадянина, знищення,
пошкодження майна фізичної або
юридичної особи, держави, Автономної
Республіки Крим, територіальної
громади, незаконне заволодіння ним.
Правочин, який порушує публічний
порядок, є нікчемним.

Як роз'яснено у пункті 18 постанови
Пленуму Верховного Суду України від
06.11.09 №9 "Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними", перелік
правочинів, які є нікчемними як такі, що
порушують публічний порядок,
визначений статтею 228 ЦК України: 1)
правочини, спрямовані на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина; 2) правочини, спрямовані на
знищення, пошкодження майна фізичної
або юридичної особи, держави,
Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним.

Такими є правочини, що посягають на
суспільні, економічні та соціальні
основи держави, зокрема: правочини,
спрямовані на використання всупереч
закону комунальної, державної або
приватної власності; правочини,
спрямовані на незаконне відчуження або
незаконне володіння, користування,
розпорядження об'єктами права
власності українського народу - землею
як основним національним багатством,
що перебуває під особливою охороною
держави, її надрами, іншими природними
ресурсами (стаття 14 Конституції
України); правочини щодо відчуження
викраденого майна; правочини, що
порушують правовий режим вилучених з
обігу або обмежених в обігу об'єктів
цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на
порушення інших об'єктів права,
передбачені іншими нормами публічного
права, не є такими, що порушують
публічний порядок.

При кваліфікації правочину за статтею
228 ЦК України має враховуватися вина,
яка виражається в намірі порушити
публічний порядок сторонами правочину
або однією зі сторін. Доказом вини може
бути вирок суду, постановлений у
кримінальній справі, щодо знищення,
пошкодження майна чи незаконного
заволодіння ним тощо.

У ході розгляду справи зазначені факти
відповідачем не доведено, так само як і
не надано доказів на підтвердження
недотримання сторонами правочину в
момент укладення договору вимог,
встановлених частинами першою-третьою,
п'ятою та шостою статті 203 ЦК України, що
згідно зі статтею 215 ЦК України є
підставою для визнання правочинів
недійсними.

Доказів наявності судових рішень про
визнання недійсною угоди, укладеної
між позивачем та ТОВ "Пром-Груп",
ініційованого податковим органом у
порядку, передбаченому частиною 3
статті 228 ЦК України, або щодо фіктивної
діяльності останнього, визнаної такою
у порядку, передбаченому статтею 55-1 ГК
України, відповідачем суду не надано.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Висновки Акту перевірки не можуть
ґрунтуватись на припущеннях, які не
підтверджені конкретними
документальними доказами.

Згідно з п.1 та п. 2 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З вищевикладеного вбачається, що
позивач виконав всі вимоги зазначених
законів і правомірно на підставі даних
бухгалтерського обліку та отриманих
податкових накладних в деклараціях з
ПДВ відобразив податковий кредит на
суму ПДВ.

Таким чином, постанова суду першої
інстанції про задоволення позову
ґрунтуються на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні усіх обставин справи в їх
сукупності. Судом вірно встановлено
реальність господарських операцій та
факт взаєморозрахунків між позивачем
та його контрагентом, не знайшов
підстав вважати неправомірним
формування позивачем показників
податкової звітності по податку на
прибуток та податку на додану вартість
на підставі даних, підтверджених
первинними документами. Порушень норм
процесуального закону, які б могли
призвести до прийняття невірного
рішення, не встановлено.

Отже, доводи апеляційної скарги не
спростовують правового обґрунтування,
покладеного в основу судового рішення,
тому не можуть бути підставою для
скасування постанови суду першої
інстанції та застосування ст. 202 КАС
України.

Керуючись ст.55, ст.196, п.1.ч.1 ст.198, ст.200,
п.1 ч.1 ст.205, ст.206 КАС України, колегія
суддів, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Долинської
міжрайонної державної податкової
інспекції Кіровоградської області
Державної податкової служби на
постанову Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 28 листопада
2012року Справа № 1170/2а-3728/11 залишити без
задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 28 листопада
2012року Справа № 1170/2а-3728/11 залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили
відповідно до ст. 254 КАС України та може
бути оскаржена відповідно до ст.212 КАС
України.

Головуючий:
С.В. Чабаненко

Суддя:
Т.І. Ясенова

Суддя:
О.В. Головко