Справа № 811/3917/13-а
Суддя: Н.В. Чубара
Дата ухвалення: 2014-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
-------------------------------
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2014 року
Справа № 811/3917/13-а

Кіровоградський окружний
адміністративний суду складі
головуючого судді Чубари Н.В.,
розглянувши у порядку письмового
провадження справу за
адміністративним позовом Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_1 до
Кіровоградської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Кіровоградській області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень -рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1
(далі за текстом - позивач, ФОП ОСОБА_1)
звернулося до суду з адміністративним
позовом до Кіровоградської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міністерства
доходів і зборів у Кіровоградській
області (далі - відповідач, ОДПІ) з
урахуванням заяви про збільшення
позовних вимог, з вимогою скасувати
податкові повідомлення-рішення №
та № від 27.11.2013 року та
рішення № від 20.11.2013 року.

В обґрунтування позовних вимог
посилається на те, що оскаржувані
податкові повідомлення-рішення
винесені відповідачем на підставі
висновку акта перевірки про порушення
позивачем: п.177.2,п.177.4 ст.177 Податкового
кодексу України від 02.12.10 №2755-VІ (із
змінами та доповненнями); п. 198. 6 ст.198
Податкового кодексу України та п.2 ч.1
ст.7 Закону України від 08.10.2010 року «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування».

З даними твердженнями позивач не
погоджується, оскільки господарській
операції між позивачем та ПП
«Конті-Преміум», мали реальний
характер, підтверджені належними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку. Угоди,
укладені між позивачем та вказаними
контрагентами недійсними у судовому
порядку не визнавались, загальні
вимоги, передбачені Цивільним кодексом
України, були дотримані, а тому такі
правочини не можуть не братись до уваги
органами державної податкової служби.
Таким чином, позивач вважає, що дії
відповідача є неправомірними, а
податкові повідомлення - рішення
винесені з порушенням вимог чинного
законодавства, тому підлягають
скасуванню. Крім того, позивачем
зазначено, що вона здійснює
підприємницьку діяльність та є
пенсіонером за віком, а тому відповідно
до ч.4 ст.4 Закону України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» звільнена від
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а тому рішення
№ від 20.11.2013 року підлягає
скасуванню.

Відповідачем до суду надано письмове
заперечення, відповідно до якого позов
ним не визнається в повному обсязі з
наступних підстав.

Проведеною документальною
позаплановою невиїзною перевіркою
встановлено, що господарські операції
позивача з ПП «Конті-Преміум» не мали
реального характеру, так як укладені
правочини є нікчемними. Тому, винесені
за результатами перевірки податкові
повідомлення-рішення, прийняті згідно
із нормами чинного законодавства, на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, а відтак
адміністративний позов не підлягає
задоволенню.

За таких обставин, відповідач зазначає,
що оскаржувані рішення винесені
правомірно та відповідно до вимог
чинного законодавства, а тому позовні
вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.1 ст.41 КАС України
фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснювалось.

У відповідності до ч.6 ст.128 КАС України
розгляд справи проведено в порядку
письмового провадження

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
надані докази в їх сукупності, суд
дійшов наступних висновків.

ОСОБА_1 зареєстрована в якості суб'єкта
господарювання виконавчим комітетом
Кіровоградської міської ради 20.09.1999
року, що підтверджується свідоцтвом
про державну реєстрацію фізичної особи
- підприємця серії НОМЕР_4 (а.с. 26).

Види діяльності за КВЕД: діяльність
посередників у торгівлі товарами
широкого асортименту; надання в оренду
автомобілів і легкових
автотранспортних засобів; роздрібна
торгівля з лотків і на ринках іншими
товарами; роздрібна торгівля з лотків і
на ринках харчовими продуктами,
напоями та тютюновими виробами; оптова
торгівля деревиною, будівельними
матеріалами та санітарно - технічним
обладнанням; неспеціалізована оптова
торгівля; оптова торгівля молочними
продуктами, яйцями, харчовими оліями та
жирами; оптова торгівля напоями ;
вантажний автомобільний транспорт
(а.с.27).

На підставі наказу №1112 від 12.11.2013 року
посадовою особою Кіровоградської ОДПІ
проведено документальну позапланову
невиїзну перевірку дотримання вимог
податкового та іншого законодавства
ФОП ОСОБА_1 по взаємовідносинам з ПП
«Конті - Преміум» за період з 01.10.2011 року
по 31.10.2011 року, за результатами якої
складено акт № 254/11-23-17-01/НОМЕР_2 від
20.11.2013 р. (а.с.11-24).

В акті перевірки податковим органом
зроблені висновки наступні висновки
про порушення позивачем:

- п.177.2, п.177.4 ст.177 Податкового кодексу
України - донараховано податок з
доходів фізичних осіб від
підприємницької діяльності в сумі 9139,56
грн., в тому числі за 2011 рік - 9139,56 грн.;

- пп.7.4.5 п. 7.4 ст.7 Закону України «Про
податок на додану вартість», чим
порушено вимоги п. 198.6 ст.198 Податкового
кодексу України - донараховано податок
на додану вартість в сумі 10750,00 грн., в
тому числі за жовтень 2011 року - 10750,00
грн.;

- п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про збір
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування»
перевіркою донараховано ЄСВ за жовтень
2011 року в сумі 4474,60 грн.

На підставі висновків, викладених в
акті перевірки, податковим органом
прийнято:

- податкове повідомлення - рішення №
від 27.11.2013 року, яким збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на доходи фізичних осіб від здійснення
підприємницької діяльності в розмірі
13709,34 грн., в тому числі за основним
платежем - 9139,00 грн. та за штрафними
(фінансовими) санкціями - 4569,78 грн. (а.с.9);

- податкове повідомлення - рішення
№ від 27.11.2013 року, яким збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на додану вартість в розмірі за 16125,00
грн., в тому числі: за основним платежем
- 10750,00 грн. та застосовано штрафні
(фінансові) санкції у розмірі -5375,00 грн.
(а.с.10);

- рішення № від 20.11.2013 р. про
застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску, яким донараховано ЄСВ за
жовтень 2011 року в сумі 4474,60 грн. (а.с.109).

Досліджуючи спірні правовідносини, суд
встановив, що висновок відповідача,
наведений ним в акті перевірки,
ґрунтується на встановлених
відповідачем фактах, які в цілому
свідчать про безтоварність
господарських операцій, що
здійснювались між позивачем та його
контрагентом - ПП «Конті-Преміум», на
підставі яких був сформований
податковий кредит з податку на додану
вартість.

Судом встановлено, що між ФОП ОСОБА_1
(Покупець за договором) та ПП «Конті -
Преміум» (Продавець за договором)
укладено договір купівлі-продажу№ 45
від 03.10.2011р. на поставку товару.
Відповідно до п. 1.1 Договору продавець
зобов'язується поставити товар, а
покупець оплатити та прийняти його на
умовах, викладених в договорі (а.с.110).
Долучені до матеріалів копії первинних
документів, а саме податкова накладна
№45 від 03.10.2011 р., видаткова накладна
№РН-000239 від 03.10.2011р. та рахунок - фактура
№СФ-0000025 від 03.10.2011р. (а.с.114-115),свідчать
про фактичне виконання сторонами умов
даного договору.

Розрахунки між позивачем та ПП
«Конті-Преміум» проведено шляхом
перерахування відповідних сум на
банківський рахунок, що
підтверджується випискою з рахунку
(а.с.29).

Всі документи підписані
відповідальними особами та скріплені
печатками як позивача так і
контрагента.

На дату складання податкових накладних
ПП «Конті-Преміум» було зареєстроване
як юридична особа у встановленому
порядку та як платник податку на
додану вартість на підставі свідоцтва
(а.с.111-113).

Крім того, судом встановлено, що
вищевказана продукція використана у
межах власної господарської
діяльності позивача, що
підтверджується наступними первинними
документами: договором купівлі -
продажу №020311 від 02.03.2011 р., укладеного
між ФОП ОСОБА_1 (продавець за договором)
та ТОВ «БУ-1 Прилуки» (покупець за
договором) (а.с.116-117), податковими
накладними №16 та №17 від 03.10.11р.,
видатковими накладними № 313 та №314 від
03.10.2011 р. та рахунком - фактурою №00000130
від 10.08.2011 р. (а.с.121-124).

Матеріалами справи встановлено, що
транспортування придбаних за
договором купівлі - продажу товарів
здійснювалось власним транспортом
позивача. На підтвердження даного
факту позивачем надано копію
свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу марки MERCEDES-DENZ,
д.н.з. НОМЕР_3 (а.с.138).

Отже, в судовому засіданні доведено
фактичне здійснення господарських
операцій, суми по яких позивачем
включені до складу податкового кредиту
.

Дослідивши надані до суду первинні
документи, суд встановив, що останні
складені відповідно до вимог ч. 2 ст. 9
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні».

За таких обставин, факт здійснення
господарських операцій
підтверджується позивачем належним
чином оформленими первинними та
розрахунковими документами, що
відповідно до положень ст. 198
Податкового кодексу України свідчить
про належне формування позивачем на
підставі цих первинних документів
податкового кредиту з податку на
додану вартість.

Крім того, суд також зауважує, що
вказані податкові накладні містять усі
обов'язкові реквізити, передбачені п.
201.1 ст. 201 ПК України.

Згідно п.п. 177.1, 177.2 ст. 177 Податкового
кодексу України доходи фізичних осіб -
підприємців, отримані протягом
календарного року від провадження
господарської діяльності,
оподатковуються за ставками,
визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього
Кодексу. Об'єктом оподаткування
фізичних осіб-підприємців є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та не грошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної особи -
підприємця.

Відповідно п. 177.4. ст. 177 ПК України до
переліку витрат фізичних
осіб-підприємців, безпосередньо
пов'язаних з отриманням доходів,
належать документально підтверджені
витрати, що включаються до витрат
операційної діяльності згідно з
розділом III цього Кодексу («Податок на
прибуток підприємств»).

Тобто, норма п. 177.4. ст. 177 ПК України є
відправною нормою, яка вказує на те, що
витрати суб'єкта господарювання, який
не є платником податку на прибуток, але
надає звітність про доходи від заняття
підприємницької діяльністю,
формуються у тому ж порядку як у
платників податку на прибуток.

Склад витрат та порядок їх визначення
зазначено у статті 138 Податкового
кодексу України.

Пунктом 198.1. ст. 198 ПК України, визначено,
що право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає, зокрема, у
разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Згідно п. 198.2. ст. 198 ПК України Датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Для операцій із ввезення на митну
територію України товарів датою
виникнення права на віднесення сум
податку до податкового кредиту є дата
сплати (нарахування) податку за
податковими зобов'язаннями згідно з
пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а
для операцій з постачання послуг
нерезидентом на митній території
України - дата сплати (нарахування)
податку за податковими зобов'язаннями,
що були включені отримувачем таких
послуг до податкової декларації
попереднього періоду.

Пунктом 187.8. ст. 187 ПК України
встановлено, що датою виникнення
податкових зобов'язань у разі ввезення
товарів на митну територію України є
дата подання митної декларації для
митного оформлення.

Відповідно до п. 198.3. ст. 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу (п. 198.6. ст. 198 Податкового
кодексу України).

Згідно п. 201.6. ст. 201 ПК України податкова
накладна є податковим документом і
одночасно відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Податкова накладна виписується на
кожне повне або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс) (п. 201.7. ст. 200 ПК
України). Податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту (п.
201.10. ст. 201 ПК України).

Відповідно до п. 201.12. ст. 200 ПК України у
разі ввезення товарів на митну
територію України документом, що
посвідчує право на віднесення сум
податку до податкового кредиту,
вважається митна декларація, оформлена
відповідно до вимог законодавства, яка
підтверджує сплату податку.

Згідно п. 200.1. ст. 200 ПК України сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Пунктом 200.4. ст. 200 ПК України визначено,
що у разі якщо в наступному податковому
періоді сума, розрахована згідно з
пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне
значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх податкових періодах
постачальникам таких товарів/послуг
або до Державного бюджету України, а в
разі отримання від нерезидента послуг
на митній території України - сумі
податкового зобов'язання, включеного
до податкової декларації за попередній
період за отримані від нерезидента
послуги отримувачем послуг;

б) залишок від'ємного значення
попередніх податкових періодів після
бюджетного відшкодування включається
до складу сум, що відносяться до
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Пунктом 200.5. ст. 200 ПК України
встановлено вичерпний перелік осіб,
які не мають права на отримання
бюджетного відшкодування, а саме особи,
які:

- були зареєстровані як платники цього
податку менш ніж за 12 календарних
місяців до місяця, за наслідками якого
подається заява на бюджетне
відшкодування (крім нарахування
податкового кредиту внаслідок
придбання або спорудження
(будівництва) основних фондів);

- мали обсяги оподатковуваних операцій
за останні 12 календарних місяців менші,
ніж заявлена сума бюджетного
відшкодування (крім нарахування
податкового кредиту внаслідок
придбання або спорудження
(будівництва) основних фондів).

Платник податку може прийняти
самостійно рішення про зарахування в
повному обсязі належної йому суми
бюджетного відшкодування або її
частини у зменшення податкових
зобов'язань з цього податку, що виникли
протягом наступних звітних
(податкових) періодів, за наявності
умов, передбачених пунктом 200.4 цієї
статті. Зазначене рішення
відображається платником податку у
податковій декларації, яку він подає за
результатами звітного (податкового)
періоду, в якому виникає право на
подання заяви про отримання бюджетного
відшкодування згідно з нормами цієї
статті. У разі прийняття такого рішення
зазначена сума не враховується при
розрахунку сум бюджетного
відшкодування наступних звітних
(податкових) періодів (п. 200.6. ст. 200 ПК
України).

Платник податку, який має право на
отримання бюджетного відшкодування та
прийняв рішення про повернення суми
бюджетного відшкодування, подає
відповідному органу державної
податкової служби податкову
декларацію та заяву про повернення
суми бюджетного відшкодування, яка
відображається у податковій
декларації (п. 200.7. ст. 200 ПК України).

Суд зазначає, що відповідно до вимог ч.2
ст.71 Кодексу адміністративного
судочинства України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи, що обґрунтованість та
правомірність судження суб'єкта
владних повноважень про нікчемність
правочинів не знайшла свого
підтвердження добутими судом по справі
доказами, а інших фактичних мотивів
суб'єктом владних повноважень в основу
спірних повідомлень - рішень згідно з
актом перевірки не покладено, у зв'язку
з чим суд дійшов до висновку про
недоведеність факту порушення
позивачем ст. ст. 177, 198 Податкового
кодексу України.

За таких обставин суд приходить до
висновку, що податкові повідомлення -
рішення № та №
від 27.11.2013 року прийняті з порушенням
чинного законодавства, а тому
підлягають скасуванню.

Щодо рішення № від 20.11.2013 р.
про застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску, яким донараховано ЄСВ за
жовтень 2011 року в сумі 4474,60 грн. суд
зазначає наступне.

Правовідносини, що склалися між
сторонами регулюються нормами Закону
України «Про пенсійне забезпечення»
від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ, «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09.07.2013 року №1058-ІV,
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 08.07.2010 №
2464-VI.

Відповідно до пункту 2 частини першої
статті 1 Закону України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» єдиний внесок
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування (далі - єдиний
внесок) - консолідований страховий
внесок, збір якого здійснюється до
системи загальнообов'язкового
державного соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування; Відповідно до
статті 6 Закону України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» платник
єдиного внеску зобов'язаний, зокрема,
своєчасно та в повному обсязі
нараховувати, обчислювати і сплачувати
єдиний внесок.

Згідно з частиною восьмою статті 9
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування»
платники єдиного внеску зобов'язані
сплачувати єдиний внесок, нарахований
за відповідний базовий звітний період,
не пізніше 20 числа місяця, що настає за
базовим звітним періодом. Базовим
звітним періодом є календарний місяць,
а для платників, зазначених в абзацах
третьому та четвертому пункту 1 частини
першої статті 4 цього Закону, -
календарний рік. З наведеної вище норми
вбачається, що платник внеску повинен
виконати зобов'язання із сплати
єдиного внеску не пізніше 20 числа
місяця, наступного за базовим (звітним),
тобто протягом (в період) 20 днів
наступного місяця, який, відповідно,
розпочинається з 1 числа місяця.

Пунктом 4 частини першої статті 4
вказаного Закону до платників єдиного
внеску віднесено, зокрема, фізичних
осіб - підприємців, в тому числі тих, які
обрали спрощену систему оподаткування,
та членів сімей цих осіб, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності.

Разом з тим, 07 липня 2011 року прийнято
Закон України №3609-VІ «Про внесення змін
до Податкового кодексу України та
деяких інших законодавчих актів
України щодо вдосконалення окремих
норм Податкового кодексу України»,
який набрав чинності 06 серпня 2011 року. У
відповідності з нормами даного закону
статтю 4 Закону України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» доповнено
частиною 4, за змістом якої фізичні
особи-підприємці, які обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску, якщо
вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу.
Такі особи можуть бути платниками
єдиного внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Судом встановлено, що позивачка
перебуває у статусі пенсіонера за
віком, що підтверджується пенсійним
посвідченням серії ААБ №168103, виданим
28.04.2004 року (а.с. 137), а відтак звільнена
від сплати за себе єдиного внеску.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV
пенсіонер - особа, яка відповідно до
цього Закону отримує пенсію, довічну
пенсію, або члени її сім'ї, які
отримують пенсію в разі смерті цієї
особи у випадках, передбачених цим
Законом.

Відповідно до частини першої статті 9
вказаного Закону, за рахунок коштів
Пенсійного фонду в солідарній системі
призначаються такі пенсійні виплати:
пенсія за віком; пенсія по інвалідності
внаслідок загального захворювання (у
тому числі каліцтва, не пов'язаного з
роботою, інвалідності з дитинства);
пенсія у зв'язку з втратою
годувальника.

У свою чергу, відповідно до Закону
України «Про пенсійне забезпечення»
від 5 листопада 1991 року № 1788-XII
правовими підставами для призначення
пенсії за віком є не лише досягнення
особою загального пенсійного віку (55
років для жінок) та наявність трудового
стажу не менше 20 років.

Суд наголошує, що частина четверта
статті 4 Закону України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», якою від
сплати єдиного внеску звільняються
фізичні особи-підприємці, що обрали
спрощену систему оподаткування не
містить жодних застережень щодо
підстав набуття такою особою пенсії за
віком.

За таких обставин, позивач, яка отримує
довічну пенсію за віком, звільнена від
сплати за себе єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а тому дії
відповідача по нарахуванню останній
суми заборгованості за жовтень 2011 року
в розмірі 4474 грн.60 коп. є
неправомірними, а рішення № від
20.11.2013 р. на зазначену суму підлягає
скасуванню.

В силу ч. 2 ст. 124 Конституції України
юрисдикція судів поширюється на всі
правовідносини, що виникають у державі.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено,
що суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади,
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. ст. 11, 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд згідно ст.
86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Згідно з ч.2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З наданих суду відповідачем документів
судом зроблено висновок, що останнім не
доведено правомірність оскаржуваних
рішень, а відтак позов підлягає
задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 94 КАС України,
суд також вважає за необхідне
присудити з Державного бюджету України
на користь Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 172,06
грн.

Керуючись ст.ст. 86, 94, 159-163, 167 КАС
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити в
повному обсязі.

Скасувати податкове повідомлення -
рішення № від 27.11.2013 року, яким
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на доходи фізичних осіб від
здійснення підприємницької діяльності
в розмірі 13709,34 грн., в тому числі за
основним платежем - 9139,00 грн. та за
штрафними (фінансовими) санкціями - 4569,78
грн.;

- податкове повідомлення - рішення
№ від 27.11.2013 року, яким збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на додану вартість в розмірі за 16125,00
грн., в тому числі: за основним платежем
- 10750,00 грн. та застосовано штрафні
(фінансові) санкції у розмірі -5375,00 грн.;

- рішення № від 20.11.2013 р. про
застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску, яким донараховано ЄСВ за
жовтень 2011 року в сумі 4474,60 грн.

Присудити Фізичній особі - підприємцю
ОСОБА_1 (ІПН - НОМЕР_2) судові витрати з
державного бюджету в розмірі 172,06грн.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Постанова суду може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Кіровоградський окружний
адміністративний суд шляхом подання в
10-денний строк з дня її проголошення, а
у разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України - протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови, апеляційної скарги, копія
якої одночасно надсилається особою,
яка її подає, до суду апеляційної
інстанції.

Суддя
Н.В. Чубара