Суддя: Логвиненко А.О.
Дата ухвалення: 2014-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" січня 2014 р. м. Київ
К/9991/24243/12

К/9991/22356/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів : Логвиненко А.О.
(доповідач), Донець О.Є., Мороз В.Ф.

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційні скарги ОСОБА_3 та
Житомирського міського центру
зайнятості Виконавчої дирекції Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття на постанову
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 29.02.2012р. у
справі

за позовом Житомирського міського
центру зайнятості Виконавчої дирекції
Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування
України на випадок безробіття

до відповідача ОСОБА_3

про стягнення 26772,32грн., -

В С Т А Н О В И В :

5.04.2011р. до суду з позовом про
стягнення з ОСОБА_3 26772,32грн. звернувся
Житомирський міський центр зайнятості
Виконавчої дирекції Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття (далі Центр
зайнятості). Свої вимоги Центр
зайнятості мотивував тим, що ОСОБА_3,
перебуваючи на обліку у Центрі
зайнятості та отримуючи матеріальну
допомогу по безробіттю, з 2.10.2008р. по
22.05.2010р. був зареєстрований як
приватний підприємець, в зв'язку з чим
відповідач не мав підстав вважатися
безробітним. Добровільно отримані
кошти ОСОБА_3 не повернув, тому Центр
зайнятості просив задовольнити
позовні вимоги.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 11.01.2012р. в
задоволенні позову відмовлено.

Постановою Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 29.02.2012р. скасовано постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду від 11.01.2012р. в
частині відмови у задоволенні позову
щодо стягнення допомоги по безробіттю
за період з 9.10.2008р. по 5.01.2009р. та
прийнято в цій частині нову постанову,
якою позов задоволено. Стягнуто з
ОСОБА_3 на користь Центру зайнятості
кошти, отримані як допомогу по
безробіттю, в сумі 4369,93грн.

Не погодившись з постановою
апеляційного суду, ОСОБА_3 та Центр
зайнятості звернулись з касаційними
скаргами, в яких, посилаючись на
неправильне застосування судом норм
матеріального та процесуального права,
позивач просив задовольнити позов у
повному обсязі, а відповідач -
відмовити в задоволенні позову. При
цьому, скаржники зазначили, що
апеляційний суд дійшов помилкового
висновку про обґрунтованість позовних
вимог щодо часткового стягнення
отриманих відповідачем коштів як
допомоги по безробіттю.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційних скарг, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційні
скарги не підлягають задоволенню з
огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 9.10.2008р. ОСОБА_3
звернувся до Центру зайнятості із
заявою про надання статусу
безробітного та виплату допомоги по
безробіттю. Статус безробітного
відповідачу надано 9.10.2008р.

За період з 9.10.2008р. по 22.05.2010р.
відповідачу нараховано та виплачено
суму матеріального забезпечення в
розмірі 26772,32грн., що підтверджується
довідкою Центру зайнятості.

Відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» та Порядку розслідування
страхових випадків та обґрунтованості
виплати матеріального забезпечення
безробітним (зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 12.03.2009р.
за N232/16248) на районні центри зайнятості
покладено обов'язок проведення
розслідування страхових випадків, а
також перевірка обґрунтованості
виплат матеріального забезпечення та
достовірності даних, які є підставою
для надання особі статусу безробітної
та виплати їй матеріального
забезпечення, що зазначені в
документах, поданих особою до
державної служби зайнятості під час її
реєстрації та протягом періоду її
перебування на обліку як безробітної.

7.10.2010р. за результатами проведеної
перевірки достовірності перебування
ОСОБА_3 в трудових відносинах та
отримання доходу був зроблений
висновок, що він одночасно перебував на
обліку як безробітний та був
зареєстрований як фізична особа -
підприємець, про що складено
відповідний акт.

Згідно витягу з наказів Центру
зайнятості про прийняті рішення по
ОСОБА_3 (а.с.5), відповідачу
запропоновано відшкодувати кошти,
виплачені як допомогу по безробіттю в
сумі 26772,32грн., та направлено відповідне
повідомлення №2613 від 28.03.2011р.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону
України «Про зайнятість населення»
(далі Закон), зайнятість - це діяльність
громадян, пов'язана із задоволенням
особистих та суспільних потреб і така,
що, як правило, приносить їм доход у
грошовій або іншій формі.

Відповідно до пункту "б" частини 3
статті 1 Закону в Україні до зайнятого
населення належать громадяни, що
проживають на території держави на
законних підставах: громадяни, які
самостійно забезпечують себе роботою,
включаючи підприємців, осіб, зайнятих
індивідуальною трудовою діяльністю.

Вимогами частини 1 статті 2 Закону
передбачено, що безробітними
визнаються працездатні громадяни
працездатного віку, які через
відсутність роботи не мають заробітку
або інших передбачених законодавством
доходів і зареєстровані у державній
службі зайнятості як такі, що шукають
роботу, готові та здатні приступити до
підходящої роботи.

Судом встановлено, що 2.10.2008р. ОСОБА_3
звернувся до державного реєстратора із
заявою про припинення підприємницької
діяльності.

На момент надання відповідачу статусу
безробітного Державним реєстратором
2.10.2008р. в Єдиному державному реєстрі
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців був зроблений запис про
внесення рішення фізичної
особи-підприємця про припинення
підприємницької діяльності.

Відповідно до частини 15 статті 46 Закону
України «Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців», дата внесення до Єдиного
державного реєстру запису про
проведення державної реєстрації
припинення підприємницької діяльності
фізичною особою - підприємцем є датою
державної реєстрації припинення
підприємницької діяльності фізичною
особою - підприємцем.

Така реєстрація проведена Державним
реєстратором 5.01.2009р., а тому право на
отримання статусу безробітного у
відповідача виникло саме з цієї дати.

Відповідно до частини З статті 36 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне страхування на випадок
безробіття» сума виплаченого
забезпечення та вартість наданих
соціальних послуг застрахованій особі
внаслідок умисного невиконання нею
своїх обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

Враховуючи вищенаведене, правильним є
висновок апеляційного суду про те, що
кошти у вигляді допомоги по безробіттю
за період з 9.10.2008р. по 5.01.2009р. в розмірі
4369,93грн. отримані відповідачем
незаконно та підлягають стягненню.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без мін, якщо визнає, що
суди першої та апеляційної інстанцій
не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 222, 223, 224, 230, 231, 254 КАС
України, -

У Х В А Л И В :

Касаційні скарги ОСОБА_3 та
Житомирського міського центру
зайнятості Виконавчої дирекції Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття залишити без
задоволення, а постанову Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 29.02.2012р. - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі,
оскарженню не підлягає, але може бути
переглянута Верховним Судом України в
порядку, передбаченому ст.ст. 235-244 КАС
України.

Судді
А.О.
Логвиненко

О.Є.
Донець

В.Ф. Мороз