Справа № 2а-16/10/1970
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2014-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2014 року м.
Київ К/9991/29252/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого
Степашка О.І.

суддів:
Островича С.Е.

Федорова М.О.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_2

на постанову Тернопільського
окружного адміністративного суду від
01.02.2010

та ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 19.04.2011

у справі № 2а-16/10/1970

за позовомФізичної особи - підприємця
ОСОБА_2доДержавної податкової
адміністрації у Тернопільській
областітретя особаТернопільська
об'єднана державна податкова
інспекціяпроскасування податкових
повідомлень-рішеньВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_2
(далі по тексту - позивач, ФОП ОСОБА_2О.)
звернувся до Тернопільського
окружного адміністративного суду з
позовом до Державної податкової
адміністрації у Тернопільській
області (далі по тексту - відповідач,
ДПА у Тернопільській області), третя
особа: Тернопільська об'єднана
державна податкова інспекція (третя
особа - Тернопільська ОДПІ) про
скасування податкових
повідомлень-рішень.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 01.02.2010, яка
залишена без змін ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 19.04.2011, в позові відмовлено.

В касаційній скарзі позивач просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій про відмову в
позові і прийняти нове рішення, яким
позов задовольнити, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, Тернопільською ОДПІ на
підставі направлення від 21.04.2009 №004496 та
відповідно до плану-графіку проведення
планових виїзних перевірок суб'єктів
господарювання проведено планову
виїзну документальну перевірку ФОП
ОСОБА_2 з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.04.2006 по
31.03.2009.

За результатами проведеної перевірки
було складено акт від 07.05.2009
№3854/17-426/НОМЕР_1 за яким встановлено, що
впродовж II та III кварталу 2006 року, 2007-2008
років та І кварталу 2009 року ФОП ОСОБА_2
здійснював підприємницьку діяльність,
а саме роздрібну торгівлю продуктовими
та промисловими товарами, оптову
торгівлю продуктами харчування та
здавав у оренду власне нерухоме майно,
при цьому перебуваючи на спрощеній
системі оподаткування обліку та
звітності та був платником єдиного
податку. В IV кварталі 2006 року ОСОБА_2
перебував на загальній системі
оподаткування обліку та звітності.
Згідно матеріалів перевірки останній
здійснював облік доходів і витрат у
періодах перебування на спрощеній
системі обліку та звітності, а саме II -
III квартали 2006 року, 2007 - 2008 років та І
кварталі 2009 року у книзі обліку і
витрат, що зареєстрована в податковому
органі 28.01.2005 №123. Книга обліку доходів
і витрат за періоди перебування на
загальній системі оподаткування в IV
кварталі 2006 року, яка зареєстрована в
податковому органі 13.10.2006 за №288, ОСОБА_2
для перевірки надана не була. В IV
кварталі 2006 року позивачем
задекларовано 14679,00 грн. валового
доходу від зайняття торгівельною
діяльністю та 14399,00 грн. витрат
пов'язаних з одержанням даного доходу.
На письмову вимогу перевіряючих від
22.04.2009 №24991/1/17-4, документів, що
підтверджують понесенні витрати, для
перевірки не представлено. У
відповідності до наведеного вище
ОСОБА_2 порушено п. 19.1 ст. 19 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» від 22.05.2003 №889 та ст. 13
Декрету Кабінету Міністрів України
«Про прибутковий податок з громадян»
від 26.12.1992 №13-92. Враховуючи норми
витрат, визначені інструкцією «Про
оподаткування доходів фізичних осіб
від зайняття підприємницькою
діяльністю» від 21.03.1993 №12 для
торгівельної діяльності складає 25
відсотків та обсяг виручки, отриманої
без податку на додану вартість 12233,00
грн., перевіркою визнано витрати,
понесені позивачем у IV кварталі 2006 року
в розмірі 3058,00 грн. Перевіркою
встановлено чистий дохід ОСОБА_2 від
зайняття підприємницькою діяльністю,
перебуваючи на загальній системі
оподаткування в IV кварталі 2006 року у
розмірі 9175,00 грн. Таким чином
задекларований чистий дохід 280,00 грн.,
перевіркою визначено заниження об'єкта
оподаткування податком на доходи від
зайняття підприємницькою діяльністю у
розмірі 8895,00 грн. та донараховано 1156,00
грн. податку з доходів фізичних осіб.

На підставі акта перевірки
Тернопільською ОДПІ прийняті
податкові повідомлення-рішення від
01.06.2009 №/0/34284 про сплату 1156,00 грн.
податку з доходів фізичних осіб і
№/0/34285 про сплату 144261,00 грн.
податку на додану вартість та
застосовано 77061,00 грн. штрафних
(фінансових) санкцій, з посиланням на
пп. пп. 17.1.1 та 17.1.2 п. 17.1 ст. 17 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами».

За результатами адміністративного
оскарження Тернопільською ОДПІ були
прийняті окремі податкові
повідомлення-рішення про збільшення
суми податкового зобов'язання від
30.10.2009 №/2/65707 про сплату 92,00 грн.
податку з доходів фізичних осіб та
№/0/65708 про сплату 100,00 грн.
застосованої штрафної санкції по
податку на додану вартість.

Відмовляючи у задоволенні позову суди
попередніх інстанцій виходили з
наступного, з чим погоджується суд
касаційної інстанції.

Згідно пп. 5.2.4 п. 5.2 ст. 5 Закону України
«Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами»
процедура адміністративного
оскарження закінчується днем
отримання платником податків рішення
контролюючого органу, що не підлягає
подальшому адміністративному
оскарженню. Судом встановлено, що до
ДПА України надішли скарги ФОП ОСОБА_2
від 05.11.2009 №П/П №12/11 та від 07.12.2009 №01/12 і
№02/12 (вхідні №4244/С і №4245/С від 09.11.2009 та
№5380/С і №5418/С від 11.12.2009) на податкові
повідомлення рішення Тернопільської
ОДПІ від 01.06.2009 №/0/34284 про сплату
податку з доходів фізичних осіб та
№/0/34285 про сплату податку на
додану вартість і застосованої
штрафної санкції та від 30.10.2009
№/2/65707 про сплату податку з
доходів фізичних осіб і №/0/65708 про
сплату 100,00 грн. застосованої штрафної
санкції по податку на додану вартість.

ДПА України керуючись ст. 12 Закону
України «Про державну податкову службу
в Україні» та пп. 1 п. 9 Положення про
порядок подання та розгляду скарг
платників податків органами державної
податкової служби, затверджено наказом
ДПА України від 11.12.1996 №29 і
зареєстровано в Міністерстві юстиції
України 18.12.1996 за №723/1748, із змінами та
доповненнями було прийняте рішення про
результати розгляду повторних скарг
від 25.12.2009 №28811/25-0315, яким були залишені
без змін податкові
повідомлення-рішення Тернопільської
ОДПІ від 01.06.2009 №/0/34284 про сплату
податку з доходів фізичних осіб та
№/6/34285 про сплату визначеної суми
по податку на додану вартість з
урахуванням рішення Тернопільської
ОДПІ від 18.08.2009 №49078/7/25-011, прийнятого за
розглядом первинної скарги та з
урахуванням рішення ДПА у
Тернопільській області від 26.10.2009
№15941/6/25-007/378, прийнятого за розглядом
повторних скарг і з урахуванням
рішення ДПА у Тернопільській області
від 29.10.2009 №16162/6/25-007/382 про внесення змін
до рішення ДПА у Тернопільській
області від 26.10.2009 №15941/6/25-007/378
(податкові, повідомлення-рішення від
30.10.2009 №/0/65708 та /2/65707), а
скарги позивача залишені без
задоволення.

Тому суди попередніх інстанцій дійшли
вірно висновку, що рішення відповідача
про збільшення суми податкового
зобов'язання прийнято у межах строку,
встановленого для розгляду скарги.

Позивач, перебуваючи на спрощеній
системі оподаткування та звітності за
період з 01 січня по 30 вересня 2006 року
отримав виручку від реалізації товарів
на суму 481602,00 грн. тому зобов'язаний був
зареєструватися платником податку на
додану вартість, оскільки у
відповідності до пп. б п 2.1 ст. 2 Закону
України від 03.04.1997 №168/97-ВР «Про податок
на додану вартість» передбачено, що
платником податку є будь-яка особа, яка
підлягає обов'язковій реєстрації як
платник цього податку. В свою чергу,
відповідно до вказаної норми, особа
підлягає обов'язковій реєстрації як
платник податку, коли загальна сума від
здійснення операцій з поставки товарів
(послуг), у тому числі з використанням
локальної або глобальної комп'ютерної
мережі, що підлягають оподаткуванню
згідно з даним Законом, нарахована
(сплачена, надана) такій особі або в
рахунок зобов'язань третім особам,
протягом останніх дванадцяти
календарних місяців сукупно перевищує
300000,00 грн. (без урахування податку на
додану вартість).

Колегія суддів погоджується з
висновками судів першої та апеляційної
інстанцій, що Указ Президента України
від 28.06.1999 №746/99 «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва» не
може бути застосованим до даних
правовідносин, оскільки на дані
правовідносини поширюється дія
Законом України «Про податок на додану
вартість», який регулює порядок
нарахування та сплати податку на
додану вартість, визначає його
платників та має перевагу при
застосуванні над іншими нормативними
актами.

Так як позивач у відповідності до
вищевказаного не зареєструвався
платником податку на додану вартість,
як того вимагає вищезазначена норма
Закону України від 03.04.1997 № 168/97-ВР «Про
податок на додану вартість», то він
несе відповідальність за не
нарахування або несплату цього податку
на рівні зареєстрованого платника без
права нарахування податкового кредиту
та отримання бюджетного відшкодування.

На підставі декларації про доходи,
записів в книзі обліку доходів і витрат
від зайняття підприємницькою
діяльністю за спрощеною системою
оподаткування обліку та звітності,
звітів платника єдиного податку,
перевіряючими визначено об'єкт
оподаткування податком на додану
вартість - виручку від реалізації
продукції, послуг з оренди за період з
21.10.2006 по 31.12.2009 в розмірі 865566,00 грн.
Перевіркою донараховано 144261,00 грн.
податку з доходів фізичних осіб.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача.

Відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, виконав покладений на
нього обов'язок щодо доказування
правомірності прийнятих рішень.

Таким чином, виявлені податковим
органом порушення пп. 4.1.4 «а», пп. 4.2.2 «б»
п. 4.1 ст. 4 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» до позивача
правомірно застосовано штрафні
(фінансові) санкції за неподання
декларації з податку на додану
вартість за 29 податкових періодів - з
листопада по грудень 2006 року, з січня 2007
року, з січня по грудень 2008 року та з
січня по березень 2009 року.

Враховуючи викладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про те, що судами першої та
апеляційної інстанцій належним чином
з'ясовані обставини справи та дано їм
відповідну правову оцінку. Порушень
норм матеріального та процесуального
права, які могли призвести до зміни чи
скасування рішень судів попередніх
інстанцій не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 220-1, 223, 224, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 відхилити.

Постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 01.02.2010 та
ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 19.04.2011
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та може бути переглянута
Верховним Судом України у випадках,
встановлених Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Головуючий(підпис)О.І.
СтепашкоСудді(підпис)С.Е.Острович
(підпис)М.О. Федоров