Суддя: Гаманко О.І.
Дата ухвалення: 2014-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" січня 2014 р. м. Київ
К/9991/18301/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого Гаманка
О.І.

суддів Білуги С.В.

Загороднього А.Ф.

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу управління
Пенсійного фонду в м. Сніжне Донецької
області на постанову Сніжнянського
міського суду Донецької області від 01
грудня 2009 року та ухвалу апеляційного
суду Донецької області від 12 вересня 2011
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
управління Пенсійного фонду України в
м. Сніжне Донецької області про
зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2009 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до управління
Пенсійного фонду України в м. Сніжне
Донецької області про зобов'язання
вчинити певні дії та з урахуванням
уточнень позовних вимог просив суд
зобов'язати відповідача здійснити йому
перерахунок та виплатити основну та
додаткову пенсії відповідно до статей
50, 54 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", виходячи з розміру
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, з 17 вересня
2009 року.

Постановою Сніжнянського міського
суду Донецької області від 01 грудня 2009
року, яка залишена без змін ухвалою
апеляційного суду Донецької області
від 12 вересня 2011 року, позов задоволено.

У касаційній скарзі відповідач,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати судові рішення у
справі та ухвалити нове рішення, яким
відмовити в позові.

Заслухавши доповідь судді-доповідача
та перевіривши судові рішення у справі,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає,
оскільки рішення судів першої та
апеляційної інстанцій постановлені з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, правова оцінка
обставинам у справі дана вірно, а
доводи касаційної скарги є
необґрунтованими і не дають підстав,
які передбачені статтями 225-229 Кодексу
адміністративного судочинства
України, для зміни чи скасування
судових рішень.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_2 віднесений до
першої категорії осіб, що постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи, є
інвалідом третьої групи, інвалідність
пов'язана з роботами по ліквідації
наслідків на ЧАЕС. Позивач перебуває на
обліку в управлінні Пенсійного фонду
України в м. Сніжне Донецької області,
отримує державну та додаткову пенсії
на підставі Закону України "Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи".

Відповідно до статті 49 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" пенсії
особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4,
встановлюються у вигляді: а) державної
пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка призначається
після виникнення права на державну
пенсію.

Статтею 50 цього Закону передбачено, що
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, особам, віднесеним до
категорії 1, зокрема інвалідам 3 групи
призначається у розмірі - 50 відсотків
мінімальної пенсії за віком. Стосовно
державних пенсій для інвалідів, щодо
яких встановлено зв'язок з
Чорнобильською катастрофою, то їх
розміри в усіх випадках, не можуть бути
нижчими, зокрема по 3 групі
інвалідності - 6 мінімальних пенсій за
віком.

Таким чином, вихідним критерієм
обрахунку державної та додаткової
пенсій виступає мінімальна пенсія за
віком.

Порядок обчислення пенсій по
інвалідності, що настала внаслідок
каліцтва чи захворювання, і пенсій у
зв'язку з втратою годувальника
внаслідок Чорнобильської катастрофи
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України від 30 травня 1997 року
№ 523. Ця Постанова є чинною і її
положення стосовно критеріїв
обчислення розмірів пенсій
відповідають положенням статей 50, 54
Закону України №796-XII.

Щодо правил, встановлених постановою
Кабінету Міністрів України від 3 січня
2002 року № 1 "Про підвищення розмірів
пенсій та інших соціальних виплат
окремим категорія пенсіонерів,
фінансування яких здійснюється за
рахунок коштів державного бюджету", на
яку посилається відповідач, то нею
встановлені розміри сум, з яких
проводиться розрахунок пенсій, які не
відповідають розмірам мінімальної
пенсії за віком та суперечать
положенням статей 50, 54 Закону №796-XII.

12 січня 2005 року набрав чинності Закон
України "Про внесення змін до Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" від 23
грудня 2004, в якому частина першої
статті 28 викладена в такій редакції:
"Мінімальний розмір пенсії за віком за
наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20
років страхового стажу встановлюється
у розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом".

Вирішуючи спір, суди першої та
апеляційної інстанцій дійшли
правильного висновку про те, що
виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над
підзаконними актами, при розрахунку
державної та додаткової пенсій
передбачених статтями 50, 54 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи"
застосуванню підлягає розмір
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність,
встановленого в законі про Державний
бюджет України на відповідний рік, із
якого визначається мінімальний розмір
пенсії за віком.

Положення частини третьої статті 28
Закону "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування", на
думку колегії суддів, не є перешкодою
для застосування даної величини
(мінімальної пенсії за віком) до
обрахування інших пенсій чи доплат,
пов'язаних з мінімальною пенсією за
віком, оскільки чинним законодавством
не встановлено іншого, крім
передбаченого частиною першою цієї
статті мінімального розміру пенсії за
віком.

Крім того, судами попередніх інстанцій
правильно було застосовані норми
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи" в
редакції, яка була чинною до внесення
змін до Закону України «Про Державний
бюджет України на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України», оскільки рішенням
Конституційного Суду України від 22
травня 2008 року № 10-рп/2008 визнано
неконституційним положення пункту 28
розділу ІІ Закону України «Про
державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України», а
відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції
України закони, інші правові акти або
їх окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судами норм
матеріального чи процесуального права,
що призвело або могло призвести до
неправильного вирішення спору.

Таким чином, оскаржувані судові
рішення є законними та обґрунтованими,
підстав для їх скасування немає.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу управління
Пенсійного фонду в м. Сніжне Донецької
області залишити без задоволення, а
постанову Сніжнянського міського суду
Донецької області від 01 грудня 2009 року
та ухвалу апеляційного суду Донецької
області від 12 вересня 2011 року у справі
за позовом ОСОБА_2 до управління
Пенсійного фонду України в м. Сніжне
Донецької області про зобов'язання
вчинити певні дії - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.І. Гаманко

Судді
С.В.
Білуга

А.Ф. Загородній