Справа № 809/161/14
Суддя: Тимощук О.Л.
Дата ухвалення: 2014-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"29" січня 2014 р.
Справа № 809/161/14

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний
адміністративний суд у складі:

Судді Тимощука О.Л.

при секретарі Маковійчук С.М.

за участю:

представника позивача - Блищак О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу

за позовом: Прокурора Верховинського
району Івано-Франківської області

до відповідача: Верховинської селищної
ради

про визнання протиправним та
скасування пунктів 1, 2 рішення 23 сесії VI
скликання №174-23/2013 від 02.12.2013 р., «Про
суспільно-політичну ситуацію в
Україні»,-

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Верховинського району
Івано-Франківської області (надалі
також - позивач) звернувся в суд з
адміністративним позовом до
Верховинської селищної ради (надалі
також - відповідач) про визнання
протиправним та скасування пунктів 1, 2
рішення 23 сесії VI скликання №174-23/2013 від
02.12.2013 р., "Про суспільно-політичну
ситуацію в Україні".

Позовні вимоги мотивовані тим, що
рішення №174-23/2013 від 02.12.2013 р., в частині
що оскаржується, є незаконним та таким,
що суперечить вимогам чинного
законодавства, порушує конституційні
засади місцевого самоврядування,
оскільки питання, що вирішені
відповідачем в оскаржуваному рішенні,
не відносяться до питань місцевого
значення та прийняті не в порядку та не
в спосіб, визначених Конституцією та
законами України. При прийнятті
оскаржуваного рішення Верховинська
селищна рада вийшла за межі наданих їй
повноважень, грубо порушила визначений
законом порядок скликання та
проведення позачергової сесії ради, не
дотрималась встановленого порядку
щодо попереднього оприлюднення
проекту рішення, яке підлягає
обговоренню на сесії. За наведених
підстав просить суд визнати
протиправним та скасувати рішення 23
сесії VI скликання Верховинської
селищної ради №174-23/2013 від 02.12.2013 року
«Про суспільно-політичну ситуацію в
Україні» в частинах засудження дій
влади щодо кривавого розгону
озброєними представниками МВС мирних
зібрань людей в Києві 30 листопада 2013
року, схвалення та прийняття заяви
депутатів Верховинської селищної ради
Івано-Франківської області з приводу
суспільно політичної ситуації в
Україні.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримала в
повному обсязі з підстав, викладених в
позовній заяві, просила
адміністративний позов задовольнити в
повному обсязі.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, проте на адресу
суду надійшов лист від відповідача з
інформацією, що людина, яка здійснювала
представництво інтересів відповідача
в суді померла 5 січня 2014 року, для
можливості прийнятті на посаду нового
юрист-консульта відповідач просив
перенести розгляд справи на 3 місяці.

Щодо заявленого клопотання, суд
зазначає, що у відповідності до частини
1 статті 122 Кодексу адміністративного
судочинства України (надалі також - КАС
України), адміністративна справа має
бути розглянута і вирішена протягом
розумного строку, але не більше місяця
з дня відкриття провадження у справі.
Викладене в листі прохання не
відповідає вимогам КАС України, є
необгрунтованим, оскільки сам селищний
голова не позбавлений можливості
самостійно представляти відповідача в
суді, а тому клопотання про відкладення
розгляду справи на три місяці не
підлягає до задоволення. Таким чином,
керуючись приписами статті 128 КАС
України, суд вирішив розглядати справу
за відсутності представника
відповідача на підставі наявних в
матеріалах справи доказів.

Розглянувши матеріали
адміністративної справи, з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши
і оцінивши зібрані по справі докази, в
їх сукупності, проаналізувавши зміст
норм матеріального права, які
врегульовують спірні правовідносини,
судом встановлено наступне.

02.12.2013 року Верховинською селищною
радою Верховинського району
Івано-Франківської області шостого
демократичного скликання двадцять
третьої сесії прийнято рішення «Про
суспільно-політичну ситуацію в
Україні» за №174-23/2013 (а.с.10), зокрема
вирішено:

1. Засудити дії влади щодо кривавого
розгону озброєними представниками МВС
мирних зібрань людей в Києві 30
листопада 2013 року.

2. Схвалити заяву Верховинської
селищної ради (додається).

3. Звернутися з пропозицією до
Верховинської районної ради щодо
проведення спільної сесії органів
місцевого самоврядування району та
розглянути питання про
суспільно-політичну ситуацію в
Україні.

4. Рішення селищної ради оприлюднити в
засобах масової інформації.

Заява Верховинської селищної ради
(а.с.11), що передбачена частиною 2
рішення наступного змісту:

Ганебні дії державної влади перейшли
всі межі здорового глузду.

Кривавий розгін озброєними
представниками державної влади мирних
зібрань людей 30 листопада 2013 року в
Україні, у центрі Європи, необхідно
розцінювати вже не лише як порушення
прав людини, але й як злочин.

Правоохоронні органи грубо порушили
ст. 39 Конституції України, вчинили
кроваву розправу на Євромайдані в м.
Києві неадекватно застосувавши
брутальну фізичну силу проти мирного
зібрання громадян.

Вважаємо справою честі і гідності
кожного громадянина України стати на
обороні нації вчинити всенародний
спротив свавіллю і безчинству влади.
Усвідомлюючи усю відповідальність за
долю України і виконуючи волю громади
вимагаємо:

- Звільнити Міністра внутрішніх справ
України В. Захарченка.

- відставки Уряду України та імпічменту
Президента України.

- проведення дострокових виборів
Верховної Ради України та Президента
України.

Верховинська селищна рада звертається
до усіх місцевих рад району з
пропозицією провести сесії з розгляду
питання про суспільно-політичну
ситуацію в Україні.

Здійснюючи нагляд за відповідністю
актів вимогам Конституції України та
чинним законам, прокурором
Верховинського району встановлено
порушення допущені Верховинської
селищною радою при прийнятті рішення
№174-23/2013 від 02.12.2013 року.

Виявлені позивачем порушення стали
підставою для звернення до суду про
визнання рішення відповідача
протиправним та його скасування в
частині засудження дій влади щодо
кривавого розгону озброєними
представниками МВС мирних зібрань
людей в Києві 30 листопада 2013 року,
схвалення та прийняття заяви депутатів
Верховинської селищної ради
Івано-Франківської області з приводу
суспільно політичної ситуації в
Україні.

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд зазначає
наступне.

За змістом вимог частини 3 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України у справах щодо оскарження
рішень суб'єктів владних повноважень
адміністративні суди перевіряють,
зокрема, чи прийняті вони на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Поняття законності визначено як
соціально-правове явище, що
характеризує організацію і
функціонування суспільства і держави
на правових засадах.

Основною ознакою законності є
обов'язок виконувати розпорядження
законів і підзаконних правових актів
державними органами і органами
місцевого самоврядування, їх
посадовими особами, громадянами і
різними об'єднаннями.

Прийняття органами місцевого
самоврядування рішень поза межами
власних повноважень не в спосіб
визначений законом, на переконання
суду, порушує законність і
правопорядок в державі.

Неухильне дотримання законів
забезпечується державою через
відповідні органи державної влади,
правоохоронні органи і органи
контролю, якими на рівні законів надані
відповідні повноваження.

Відповідно до статті 1 Закону України
"Про прокуратуру" прокурорський нагляд
за додержанням і правильним
застосуванням законів Кабінетом
Міністрів України, міністерствами та
іншими центральними органами
виконавчої влади, органами державного
і господарського управління та
контролю, Радою міністрів Автономної
Республіки Крим, місцевими Радами, їх
виконавчими органами, військовими
частинами, політичними партіями,
громадськими організаціями, масовими
рухами, підприємствами, установами і
організаціями, незалежно від форм
власності, підпорядкованості та
приналежності, посадовими особами та
громадянами здійснюється Генеральним
прокурором України і підпорядкованими
йому прокурорами.

Пунктом 2 частини 1 статті 5 Закону
України "Про прокуратуру" на
прокуратуру України покладаються
функції представництва інтересів
громадянина або держави в суді у
випадках, визначених законом.

Положеннями частин 1 і 3 статті 36-1
Закону визначено, що представництво
прокуратурою інтересів держави в суді
полягає у здійсненні прокурорами від
імені держави процесуальних та інших
дій, спрямованих на захист держави у
випадках, передбачених законом.
Підставою представництва в суді
інтересів держави є наявність порушень
або загрози порушень інтересів
держави.

В силу вимог пункту 1 частини першої та
частини другої статті 19 коментованого
Закону предметом нагляду за
додержанням і застосуванням законів,
серед іншого, є відповідність актів,
які видаються всіма органами,
підприємствами, установами,
організаціями та посадовими особами,
вимогам Конституції України та чинним
законам.

При цьому, перевірка виконання законів
за наявності приводів може проводитися
з власної ініціативи прокурора.

Так, згідно з пунктом 2 частини п'ятої
статті 23 Закону України "Про
прокуратуру" прокурор, серед іншого,
може звернутися до суду щодо визнання
протиправним рішення чи окремих його
положень і щодо скасування або
визнання нечинним рішення чи окремих
його положень.

Підсумовуючи зазначене, предметом
прокурорського нагляду за додержанням
і застосуванням законів є
відповідність актів, які видаються
всіма органами, вимогам Конституції
України та чинним законам, а до функцій
прокурора входить представництво
інтересів держави в суді у випадках,
визначених пунктом 2 частини 5 статті 23
Закону.

Таким чином, в розгляді даної справи
прокурор наділений правом на захист
інтересів держави, а отже звертаючись
до суду з вимогами, передбаченими
частиною 5 статті 23 Закону України "Про
прокуратуру", прокурор діє як посадова
особа органу державної влади, відтак
такі справи, незалежно від статусу
відповідача, предметно підсудні
окружним адміністративним судам.

За змістом вимог статей 140 та 144
Конституції України місцеве
самоврядування здійснюється
територіальною громадою в порядку,
встановленому законом, як
безпосередньо, так і через органи
місцевого самоврядування: сільські,
селищні, міські ради та їх виконавчі
органи. Органами місцевого
самоврядування, що представляють
спільні інтереси територіальних
громад сіл, селищ та міст, є сільські,
селищні та міські ради.

Органи місцевого самоврядування
вправі самостійно вирішувати питання
місцевого значення в межах Конституції
і законів України, шляхом прийняття
рішень, які є обов'язковими до
виконання на відповідній території.

Рішення органів місцевого
самоврядування з мотивів їх
невідповідності Конституції чи
законам України зупиняються у
встановленому законом порядку з
одночасним зверненням до суду.

Системний аналіз статті 4 Європейської
Хартії місцевого самоврядування,
ратифікованої Верховною Радою України
15.07.1997 року, вказує на те, що органи
місцевого самоврядування, в тому числі,
селищні ради, мають право вирішувати
будь-які питання, включені до їх
повноважень і функцій конституцією або
законами національного законодавства.
Коло таких питань і компетенція
встановлюється в межах, визначених
відповідними законами.

Така правова позиція кореспондується з
рішенням Конституційного Суду України
№7 від 16 квітня 2009 року у справі №1-9/2009
за конституційним поданням
Харківської міської ради щодо
офіційного тлумачення положень
частини другої статті 19, статті 144
Конституції України, статті 25, частини
чотирнадцятої статті 46, частин першої,
десятої статті 59 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні".

Відповідно до Конституції України
народ здійснює владу безпосередньо і
через органи державної влади та органи
місцевого самоврядування (частина 2
статті 5 Конституції). Основним Законом
встановлено, що місцеве самоврядування
є правом територіальної громади -
жителів села чи добровільного
об'єднання у сільську громаду жителів
кількох сіл, селища та міста -
самостійно вирішувати питання
місцевого значення в межах Конституції
і законів України (частина 1 статті 140
Конституції). Виходячи з цих
конституційних положень у системному
зв'язку з положеннями статті 6
Конституції України про те, що державна
влада в Україні здійснюється на
засадах її поділу на законодавчу,
виконавчу та судову, Конституційний
Суд України у своєму Рішенні від 26
березня 2002 року визначив
політико-правову природу органів
місцевого самоврядування, які не є
органами державної влади, а є
представницькими органами, через які
здійснюється право територіальної
громади самостійно вирішувати не
будь-які питання суспільного життя, а
питання саме місцевого значення, тобто
такі, які пов'язані передусім з
життєдіяльністю територіальних громад
і перелік яких визначено у Конституції
і законах України.

Гарантоване державою місцеве
самоврядування здійснюється
територіальною громадою, зокрема,
через селищну раду та її виконавчий
орган, в особі виконавчого комітету
селищних рад, і передбачає правову,
організаційну та
матеріально-фінансову самостійність,
яка має певні конституційно-правові
межі, встановлені, зокрема, приписами
статей 19, 140, 143, 144, 146 Основного Закону
України. З аналізу вказаних
конституційних положень слідує, що ці
органи місцевого самоврядування,
здійснюючи владу і самостійно
вирішуючи питання місцевого значення,
віднесені законом до їх компетенції, та
приймаючи рішення, які є обов'язковими
до виконання на відповідній території,
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

В главі 1 Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні" закріплені
повноваження сільських, селищних,
міських рад.

Так, статтею 26 цього Закону
встановлений вичерпний перелік питань,
що вирішуються, в тому числі, селищними
радами, виключно на їх пленарних
засіданнях. Перелік виключної
компетенції у відповідних
правовідносинах включає в себе 56
пунктів частини першої. Тобто,
компетенція селищних рад є правовою
формою виразу їх функцій, вона водночас
служить і правовим засобом їх
реалізації.

Пунктом 2.1.4 Регламенту Верховинської
селищної ради шостого демократичного
скликання, затвердженого рішенням
№10-2/2010 сесії селищної ради від 17.12.2010
року (а.с.25-36) передбачено, що виключно
на пленарних засіданнях ради
вирішуються питання зазначені в ст.26
Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні», та інші
питання віднесені до її компетенції,
виходячи з державних і місцевих
інтересів.

Дослідивши та оцінивши кожен пункт
статті 26 Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні", та
об'єднавши їх в сукупному розумінні,
можна дійти висновку, що у переліку
виключної компетенції селищної ради
відсутні повноваження щодо засудження
дій влади, в тому числі дій
представників МВС, як і питання,
вирішеного пунктом 2 оскаржуваного
рішення, тобто звернення із будь-якими
вимогами як і схвалення документів у
вигляді заяв, що містять такі вимоги.
Окрім цього відповідач в заяві не
зазначив - саме в кого він вимагає
виконання зазначених в заяві вимог.

З цього приводу, суд зазначає, що
поняття депутатського звернення
закріплено в статті 13 Закону України
"Про статус депутатів місцевих рад" №
93-IV від 11.07.2002 року, із змінами та
доповненнями, згідно з якою
депутатське звернення - це викладена в
письмовій формі вимога депутата
місцевої ради з питань, пов'язаних з
його депутатською діяльністю, до
місцевих органів виконавчої влади,
органів місцевого самоврядування та їх
посадових осіб, а також керівників
правоохоронних та контролюючих
органів, підприємств, установ та
організацій незалежно від форми
власності, розташованих на території
відповідної ради, здійснити певні дії,
вжити заходів чи дати офіційне
роз'яснення з питань, віднесених до їх
компетенції.

З наведеної правової норми та з
врахуванням приписів статті 26 Закону
України "Про місцеве самоврядування в
Україні" слідує, що відповідне
звернення може бути оформлене виключно
як депутатське звернення, а не у
вигляді рішення сесії, водночас
порушені в ньому питання повинні бути
пов'язані виключно з депутатською
діяльністю.

При цьому суд зазначає, що ані депутати
місцевої ради, як і кожен громадянин
України не позбавлені права, до виразу
своєї власної думки, позиції, власного
заклику, промови тощо, адресованої
окремому учаснику територіальної
громади, якомусь колективові, установі,
організації чи народові загалом. Це є
власним закликом окремого депутата, чи
більшості депутатів від місцевої ради,
без встановлення вимог та
обов'язковості виконання чи ні, що
публічно висловлюється у сесійній залі
місцевої ради одноособово або
колективно під час пленарного
засідання, чи поза межами нього. Такі
звернення чи позиція розраховані саме
на донесення та підтримку власної або
колективної думки, міркувань
громадянина, громади тощо. Однак,
згадані звернення чи декларативна
позиція (заклик) не потребують
затверджень в органах місцевого
самоврядування, в тому числі на
пленарних засіданнях селищних рад у
формі рішення, оскільки вказане не
визначено чинним законодавством. А в
силу вимог частини 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Що стосується доводів позивача,
викладених в адміністративному позові,
про порушення відповідачем процедури
прийняття оскаржуваного рішення, суд
зазначає, що такі, в супереч вимог
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України, позивачем не були
обгрунтовані та не підтверджені
належними доказами, а отже оскаржуване
рішення не підлягає скасуванню саме з
цих підстав. Крім цього, у випадку
доведення позивачем фактів порушення
відповідачем процедури прийняття
оскаржуваного рішення, скасуванню
підлягало б рішення в цілому, а не
окрема його частина, як того просить
позивач.

Таким чином, при розгляді і вирішенні
по суті заявлених позовних вимог судом
встановлено, що пункти 1 та 2 рішення
№174-23/2013 від 02.12.2013 р., прийнято
відповідачем поза межами повноважень
та не в спосіб, визначених Конституцією
та законами України.

Пункти 1, 2 рішення 23 сесії VI скликання
Верховинської селищної ради №174-23/2013
від 02.12.2013 р., "Про суспільно-політичну
ситуацію в Україні" в розумінні вимог
статті 59 Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні" не є
нормативно-правовим, нормативним або
іншим (ненормативним) актом, а відтак, у
відповідності до пункту 1 частини 2
статті 162 Кодексу адміністративного
судочинства України та пункту 2 частини
5 статті 23 Закону України "Про
прокуратуру", підлягають визнанню
протиправними та скасуванню.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає
вимоги позивача обґрунтованими з
підстав, викладених судом, а тому позов
підлягає до задоволення в повному
обсязі.

На підставі ст. 124 Конституції України,
керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати
пункти 1, 2 рішення 23 сесії VI скликання
Верховинської селищної ради №174-23/2013
від 02.12.2013 р., «Про суспільно-політичну
ситуацію в Україні».

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку. Відповідно до
статті 186 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого Кодексом
адміністративного судочинства
України, якщо таку скаргу не було
подано.

Суддя: /підпис/
Тимощук О.Л.

Постанова складена в повному обсязі
03.02.2014 року.