Справа № 127/6589/13-а
Суддя: Леонтович К.Г.
Дата ухвалення: 2014-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" січня 2014 р. м. Київ
К/800/48489/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

суддів: Голяшкіна О.В., Калашнікової
О.В., Леонтович К.Г.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в приміщенні суду справу
за касаційною скаргою фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову
Вінницького міського суду Вінницької
області від 22 липня 2013 року та ухвалу
Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 11 вересня
2013 року у справі № 127/6589/13-а за позовом
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до
виконавчого комітету Вінницької
міської ради про визнання протиправним
та скасування додатку до рішення
виконавчого комітету, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2013 року фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся в
суд з позовом до виконавчого комітету
Вінницької міської ради, в якому просив
визнати протиправним та скасувати
додаток №3 до рішення виконавчого
комітету від 21.02.2013 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він
являється власником частини котельної
на підставі договору купівлі-продажу
від 06.11.2001 р. зареєстрованим за №128. Дана
частина котельної складається з
приміщень на І поверсі з №1 по №16
загальною площею 122,4 кв. м. та приміщень
на II поверсі з №1 по №13 загальною
площею 123 кв. м.. Загальна площа частини
котельної становить 245,4 кв. м.. Будівля
котельної розташована на земельній
ділянці площею 122,4 кв.м.. Комісією по
визначенню та відшкодуванню збитків,
заподіяних тимчасовим зайняттям
земельної ділянки при розгляді поданих
департаментом самоврядного контролю
матеріалів щодо порушення вимог ст.ст.
125-126 ЗК України ФОП ОСОБА_1 і визначено,
що позивач, використовуючи земельну
ділянку площею 0,0170 га без
правовстановлюючих документів, завдав
збитків територіальній громаді у
розмірі 9477 грн. 72 коп., нараховані за
останні два роки на підставі акту
визначення розміру збитків та
розрахунків збитків станом на 13.02.2013
р.. Рішенням №400 від 21.02.2013 р. "Про
затвердження Актів визначення розміру
збитків, заподіяних тимчасовим
зайняттям земельних м.Вінниці"
виконавчий комітет Вінницької
міської ради затвердив акт визначення
розміру збитків, заподіяних тимчасовим
зайняттям земельної ділянки площею 0,0170
га. Позивач вважає, що оскаржуване
рішення прийняте без врахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення, оскільки, згідно
розрахунку департаменту комунальних
ресурсів Вінницької міської ради від
11.02.2013 р., на підставі якого було
визначено розмір збитків Комісією по
визначенню та відшкодуванню збитків,
заподіяних тимчасовим зайняттям
земельної ділянки міста, розмір
збитків був визначений на рівні
орендної плати. Оскільки позивач не
укладав договору оренди з
відповідачем, то відповідно до
положень п. 286.1. ст. 286 Податкового
кодексу України, яка визначає підстави
для нарахування земельного податку є
дані державного земельного кадастру.
Відповідно до п. 274.1. ст. 274 Податкового
кодексу України ставка податку за
земельні ділянки нормативно грошову
оцінку яких проведено встановлюється у
розмірі 1 відсотка від їх
нормативно-грошової оцінки. Згідно п.
287.6 ст. 286 Податкового кодексу України
при переході права власності на
будівлю, споруду(їх частину) податок на
земельні ділянки на яких розташовані
такі будівлі, споруди їх частини) з
урахуванням прибудинкової території
сплачується на загальних підставах з
дати реєстрації права власності на
нерухоме майно. Вважає, що неодержаним
доходом в розумінні "Порядку
зазначення та відшкодування збитків
власникам землі та землекористувачам",
затвердженого постановою КМУ від
19.04.1993р. №294, який могла одержати
Вінницька міська рада, як орган, який
розпоряджається земельною ділянкою у
відповідності до вимог Податкового
кодексу України та ЗК України це
земельний податок, а підстави для
нарахування збитків на рівні орендної
плати є необґрунтованим і не може
вважатися неодержаним доходом.
Зазначає, що необґрунтовано була
визначена і площа земельної ділянки
яку він використовує.

Постановою Вінницького міського суду
Вінницької області від 22 липня 2013 року,
залишеною без змін ухвалою Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 11 вересня 2013 року, в задоволенні
позову відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленими у справі
рішеннями фізична особа-підприємець
ОСОБА_1 звернувся до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення судів першої і
апеляційної інстанцій та ухвалити нове
судове рішення про задоволення
позовних вимог, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

Перевіривши правову оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
доводи касаційної скарги,
проаналізувавши правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції
встановлено, що згідно договору
купівлі-продажу частини котельної від
06.11.2001 року позивач є власником частини
котельної, яка розташована по АДРЕСА_1 і
складається з приміщень на І поверсі з
№1 по №16, загальною площею 122,4 кв. м. та
приміщень на II поверсі з №1 по №13,
загальною площею 123 кв. м. Загальна
площа частини котельної становить 245,4
кв. м,. договір оренди між позивачем та
територіальною громадою укладений не
був і право позивача на дану земельну
ділянку відповідно до статтей 125, 126 ЗК
України не виникло.

Рішенням виконавчого комітету
Вінницької міської ради від 21.02.2013 року
№ 400 "Про затвердження Актів визначення
розміру збитків, заподіяних тимчасовим
зайняттям земельних ділянок м. Вінниці"
були затверджені Акти, подані комісією
по визначенню та відшкодуванню
збитків, заподіяних тимчасовим
зайняттям земельних ділянок м.Вінниці.
Актом визначення розміру збитків від
13.02.2013 року, заподіяних використанням
земельної ділянки площею 0,0170 га по
АДРЕСА_1 ФОП ОСОБА_1 без
правовстановлюючих документів,
визначений розмір збитків в сумі 9 477,72
грн., який є додатком №3 до рішення
виконавчого комітету Вінницької
міської ради від 21.02.2013 року № 400.
Вказаний додаток оскаржується
позивачем.

Суди першої та апеляційної інстанції,
відмовляючи в задоволенні позовних
вимог виходили з того, що набуття
позивачем на праві власності частини
котельної не надає йому права
користуватися земельною ділянкою без
сплати за неї. Отже, позивач не мав
правових підстав для зайняття та
використання даної земельної ділянки.
Розмір шкоди в сумі 9477 грн. 72 коп. за
самовільне зайняття земельної ділянки
без правовстановлюючих документів
обчислений в межах повноважень та з
дотриманням вимог Методики визначення
розміру шкоди, заподіяної внаслідок
самовільного зайняття земельних
ділянок, використання земельних
ділянок не за цільовим призначенням,
зняття ґрунтового покриву (родючого
шару ґрунту) без спеціального дозволу,
затвердженої Постановою Кабінету
Міністрів України від 25.07.2007 року №963.
Крім того, позивач просив визнати
протиправним та скасувати додаток №3
до рішення виконавчого комітету
Вінницької міської ради від 21.02.2013 року
№400, тобто Акт визначення розміру
збитків від 13.02.2013 року, який не є
рішенням суб'єкта владних повноважень.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновками судів першої
і апеляційної інстанцій виходячи з
наступного.

Згідно обставин справи між сторонами
виник спір щодо розміру нарахування
відповідачем збитків за користуватися
земельною ділянкою без
правовстановлюючих документів та без
сплати за її користування.

Відповідно ст.116 Земельного кодексу
України громадяни та юридичні особи
набувають права власності та права
користування земельними ділянками із
земель державної або комунальної
власності за рішенням органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування та державних органів
приватизації щодо земельних ділянок,
на яких розташовані об'єкти, що
підлягають приватизації, в межах
повноважень, визначених цим Кодексом.

Згідно ст.12 Земельного кодексу України
до повноважень сільських, селищних,
міських рад у галузі земельних
відносин на території сіл, селищ, міст
належить, зокрема, право
розпоряджатися землями територіальних
громад, надавати земельні ділянки у
користування із земель комунальної
власності відповідно до Земельного
кодексу України.

За приписами пункту б частини 1 статті
211 Земельного кодексу України
громадяни та юридичні особи несуть
цивільну, адміністративну або
кримінальну відповідальність
відповідно до законодавства за
самовільне зайняття земельних ділянок.

Згідно частини 1 статті 1 Закону України
"Про державний контроль за
використанням та охороною земель" від 19
червня 2003 року № 963-IV, самовільне
зайняття земельних ділянок - будь-які
дії, які свідчать про фактичне
використання земельної ділянки за
відсутності відповідного рішення
органу виконавчої влади чи органу
місцевого самоврядування про її
передачу у власність або надання у
користування (оренду) або за
відсутності вчиненого правочину щодо
такої земельної ділянки, за винятком
дій, які відповідно до закону є
правомірними.

Частиною 1 статті 124 Земельного кодексу
України визначено, що передача в оренду
земельних ділянок, що перебувають у
державній або комунальній власності,
здійснюється на підставі рішення
відповідного органу виконавчої влади
або органу місцевого самоврядування
шляхом укладення договору оренди.

Відповідно до статті 125 ЗК України,
право на оренду земельної ділянки
виникає після укладання договору та
його державної реєстрації. Приступати
до використання земельної ділянки до
встановлення її меж у натурі, одержання
документу, що посвідчує право на неї та
державної реєстрації забороняється.

Статтею 2 Закону України "Про плату за
землю" від 03.07.1992 р. № 2535 -ХІІ,
встановлено, що використання землі в
Україні є платним. Плата за землю
справляється у вигляді земельного
податку або орендної плати, що
визначається залежно від грошової
оцінки земель. Розміри податку за
земельні ділянки, грошову оцінку яких
не встановлено, визначаються до її
встановлення в порядку, визначеному
цим Законом.

Згідно ст.156 ЗК України власникам землі
та землекористувачам відшкодовуються
збитки, заподіяні зокрема внаслідок
неодержання доходів за час тимчасового
невикористання земельної ділянки.

Стаття 157 ЗК України встановлює, що
відшкодування збитків власникам землі
та землекористувачам здійснюють
органи виконавчої влади, органи
місцевого самоврядування, громадяни та
юридичні особи, які використовують
земельні ділянки, а також органи
виконавчої влади, органи місцевого
самоврядування, громадяни та юридичні
особи, діяльність яких обмежує права
власників і землекористувачів або
погіршує якість земель, розташованих у
зоні їх впливу, в тому числі внаслідок
хімічного і радіоактивного
забруднення території, засмічення
промисловими, побутовими та іншими
відходами і стічними водами.

Порядок визначення та відшкодування
збитків власникам землі і
землекористувачам визначений
постановою Кабінету Міністрів України
№ 284 від 19.04.1993 року, пунктом 1 якого
встановлено, що власникам землі та
землекористувачам відшкодовуються
збитки, заподіяні вилученням (викупом)
та тимчасовим зайняттям земельних
ділянок та неодержанням доходів у
зв'язку з тимчасовим невикористанням
земельних ділянок. Відповідно до
пункту 2 Порядку розміри збитків
визначаються комісіями, створеними
Київською та Севастопольською
міськими, районними державними
адміністраціями, виконавчими
комітетами міських (міст обласного
значення) рад. До складу комісій
включаються представники Київської,
Севастопольської міських, районних
державних адміністрацій, виконавчих
комітетів міських (міст обласного
значення) рад (голови комісій), власники
землі або землекористувачі (орендарі),
яким заподіяні збитки, представники
підприємств, установ, організацій та
громадяни, які будуть к відшкодовувати,
представники державних органів
земельних ресурсів і фінансових
органів, органів у справах
містобудування і архітектури та
виконавчих комітетів сільських,
селищних, міських (міст районного
значення) рад, на території яких
знаходяться земельні ділянки.
Результати роботи комісій
оформляються відповідними актами, що
затверджуються органами, які створили
ці комісії.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 13.02.2013 року комісією по
визначенню та відшкодуванню збитків
був складений акт, затверджений
рішенням виконавчого комітету
Вінницької міської ради №400 від 21.02.2013
року, яким визначений розмір
заподіяних збитків за використання
ділянки, площею 0,0170 га в сумі 9 477 грн. 72
коп.. Розмір обрахований з дотриманням
вимог Методики визначення розміру
шкоди, заподіяної внаслідок
самовільного зайняття земельних
ділянок, використання земельних
ділянок не за цільовим призначенням,
зняття ґрунтового покриву (родючого
шару ґрунту) без спеціального дозволу,
затвердженої постановою Кабінету
Міністрів України від 25.07.2007 року №963.

Позивач просить визнати протиправним
та скасувати додаток №3 до рішення
виконавчого комітету Вінницької
міської ради від 21.02.2013 року №400 «Про
затвердження Актів визначення розміру
збитків, заподіяних тимчасовим
зайняттям земельних ділянок м.
Вінниці».

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 17 КАС України
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на публічно-правові спори,
зокрема: спори фізичних чи юридичних
осіб із суб'єктом владних повноважень
щодо оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності.

Колегія суддів вважає обґрунтованими
висновки суди попередніх інстанцій, що
наявність акту визнання розміру
збитків сама по собі не створює та не
припиняє права чи обов'язки для
позивача. Скасування додатку до
рішення виконавчого комітету
Вінницької міської ради №400 від 21.02.2013
року, яким є Акт визначення розміру
збитків, не позбавляє юридичної сили
вказаного рішення, яким зобов'язано
боржників відшкодувати визначені
збитки та не призведе до захисту прав
позивача, тому позивачем обраний
неправильний спосіб захисту права.

Враховуючи викладене суди першої і
апеляційної інстанцій дійшли до
вірного висновку про
необґрунтованість позовних вимог

Відповідно до ст.224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Колегія суддів вважає, що доводи
касаційної скарги не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального чи процесуального права,
яке призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного, судами
першої та апеляційної інстанції
винесені законні і обґрунтовані
рішення, постановлені з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права і підстав для їх скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Постанову Вінницького міського суду
Вінницької області від 22 липня 2013 року
та ухвалу Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 11 вересня
2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через 5
днів після направлення її копій особам,
які беруть участь у справі і може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав передбачених ст.ст.237-239 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді: