Справа № 2а-2954/10/0370
Суддя: Ліщинський А.М.
Дата ухвалення: 2014-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2014 р.
Справа № 3658/11/9104

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі :

головуючого судді:
Ліщинського А.М.,

суддів:
Довгої О.І., Запотічного І.І.

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Луцької об'єднаної державної
податкової інспекції на постанову
Волинського окружного
адміністративного суду від 20 грудня 2010
року у справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Виробничо-комерційна фірма
«Луцьккондитер» до Луцької об`єднаної
державної податкової інспекції про
визнання нечинним та скасування
податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В
И Л А:

04.11.2010 року позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом до
відповідача про визнання нечинним та
скасування податкового
повідомлення-рішення.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що
відповідачем за результатом
проведеної позапланової виїзної
перевірки ТзОВ «ВКФ «Луцьккондитер» з
питань достовірності нарахування суми
бюджетного відшкодування ПДВ на
рахунок платника у банку за лютий 2010
року, яка виникла за рахунок від'ємного
значення з ПДВ, що декларувалось в
період з 01 травня по 31 січня 2010 року
складено акт перевірки № 2726/23-3/00382027 від
12.05.2010 року. Згідно цього відповідачем
прийнято податкові повідомлення -
рішення від 12.10.2010 року № /3 про
визначення податкового зобов`язання з
податку на додану вартість в сум 27135
грн. та № /3 про зменшення суми
бюджетного відшкодування з ПДВ за
лютий 2010 року в розмірі 60790 грн. Просить
оскаржувані рішення визнати
протиправними та скасувати.

У клопотанні від 20.12.2010 року позивачем
відкликано адміністративний позов у
частині вимог про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
Луцької ОДПІ від 12.10.2010 року № /3
про зменшення суми бюджетного
відшкодування з ПДВ за лютий 2010 року в
розмірі 60790 грн., у зв`язку з чим ухвалою
суду від 20.12.2010 року позов у цій частині
залишено без розгляду.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 20 грудня 2010
року адміністративний позов
задоволено. Визнано протиправними і
скасовано податкове
повідомлення-рішення Луцької
об'єднаної державної податкової
інспекції від 12.10.2010 року № /3.

Відповідач постанову оскаржив, не
погодившись із зазначеним судовим
рішенням, подав апеляційну скаргу,
зазначивши, що оскаржувана постанова
винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права
та є незаконною, просить оскаржувану
постанову скасувати та прийняти нову,
якою відмовити в задоволені позовних
вимог.

В апеляційній скарзі покликається на
те, що при проведенні документальної
перевірки позивача з питань
достовірності нарахування суми
бюджетного відшкодування ПДВ на
рахунок платника банку за лютий 2010 року
встановлено, що в порушення п.п. 7.4.4, п.п.
7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок
на додану вартість» ТзОВ «ВКФ
«Луцьккондитер» включило до складу
податкового кредиту у лютому 2010 року
60527 грн. ПДВ вартості придбаних товарів
(послуг), витрати по яких не
підтверджують їх зв'язок з
господарською діяльністю платника
податку.

Особи які беруть участь у справі, в
судове засідання на виклик суду не
з'явилися, хоча належним чином були
повідомлені про місце та час розгляду
справи, що не перешкоджає розгляду
справи в їх відсутності згідно з п.2 ч.1
ст. 197 КАС України.

Судова колегія заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги, вважає за
необхідне її відхилити з наступних
підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
Досліджені судом первинні документи
спростовують висновки відповідача
стосовно їх невідповідності вимогам
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», зокрема, податкові накладні,
акти виконаних робіт та звіти про
виконану роботу містять обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Таким чином, сума податкового кредиту
позивача сформована на підставі
належним чином оформлених податкових
накладних, виданих контрагентами
позивача за господарськими операціями
на основі укладених та виконаних угод,
що встановлено судом.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що місцевий суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Як встановлено судом та підтверджено
матеріалами справи, що податковим
органом проведено позапланову виїзну
перевірку ТзОВ «ВКФ «Луцьккондитер» з
питань достовірності нарахування суми
бюджетного відшкодування ПДВ на
рахунок платника у банку за лютий 2010
року, яка виникла за рахунок від'ємного
значення з ПДВ, що декларувалось в
період з 01 травня по 31 січня 2010 року.

За результатами перевірки складено Акт
№ 2726/23-3/00382027 від 12.05.2010 року, у висновках
якого зазначено, що перевіркою не
підтверджено відображене позивачем у
декларації за лютий 2010 року бюджетне
відшкодування та встановлено, зокрема,
порушення ТзОВ «ВКФ «Луцьккондитер»
п.п. 7.4.4, п.п. 7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України
«Про податок на додану вартість», у
результаті чого товариством завищено
податковий кредит лютого 2010 року на
суму ПДВ 60527 грн. внаслідок включення
витрат, що не підтверджують зв'язок
понесених витрат із господарською
діяльністю платника податку, п.п. 7.4.5,
п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст.7 Закону України «Про
податок на додану вартість», у
результаті чого ТзОВ «ВКФ
«Луцьккондитер» завищено податковий
кредит лютого 2010 року на суму ПДВ 167 грн.
внаслідок включення витрат, що не
підтверджені податковими накладними,
п. п. 7.7.1 п. 7.1 ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість», в
результаті чого підприємством
занижено суму податку, що підлягає до
сплати в бюджет у розмірі 20873 грн.

На підставі Акту перевірки та за
наслідками адміністративного
оскарження Луцькою ОДПІ винесено
податкове повідомлення-рішення від
12.10.2010 року № /3 про визначення
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість в сум 27135 грн., в т. ч. 20873
грн. основного платежу та 6262 грн.
штрафних санкцій.

Згідно із пунктом 1.7 статті 1 Закону
України «Про податок на додану
вартість» податковий кредит - сума, на
яку платник податку має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
періоду, визначена згідно з цим
Законом.

Відповідно до пункту 7.4 статті 7 цього
Закону податковий кредит звітного
періоду складається із сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку у зв'язку з: придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті), послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при імпорті, з метою подальшого
використання у виробництві та/або
поставки товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7
вказаного Закону передбачено, що не
підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту). Податкова
накладна видається платником податку,
який поставляє товари (послуги), на
вимогу їх утримувача, та є підставою
для нарахування податкового кредиту.

У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
підпунктом документами, платник
податку несе відповідальність у
вигляді фінансових санкцій,
установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами.

Колегія судів погоджується з думкою
суду першої інстанції, що на підставі
податкових накладних від 28.02.2010 року
7200/529-2, № 7201/529-2 ВАТ «Волиньобленерго»
надало позивачу електроенергію на
загальну суму 50125,17 грн., в т. ч. ПДВ 8359
грн., за яку позивач розрахувався
повністю, що підтверджується
відповідними платіжними дорученнями.

20 квітня 2009 року між ТзОВ «ВКФ
«Луцьккондитер» (комітентом) та ТзОВ
«ТД «Поларт-Трейд» (комісіонером)
укладено договір комісії № 1-к.
Предметом договору є укладення з
третіми особами за винагороду
договорів на закупівлю на внутрішньому
ринку сировини для виготовлення
кондитерських виробів. Згідно зі звіту
про виконання зобов'язань по договору
комісії від 27.02.2010 року комісіонером
було виконано доручення комітента по
купівлі сировини у лютому 2010 року. За
результатами виконання договору
сторонами було підписано акт
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
№ ОУ-0000004 та виписано податкову
накладну від 27.02.2010 року № 166 із
зазначенням вартості комісійної
винагороди.

Факт поставки ТзОВ «ТД «Поларт-Трейд»
на адресу позивача сировини відповідно
до договору комісії підтверджується
дослідженими в судовому засіданні
податковими та видатковими накладними
за лютий 2010 року. Товариством
здійснювались розрахунки за сировину
відповідно до платіжних доручень, які є
в матеріалах справи.

Крім того, 27 серпня 2009 року між
позивачем (комітентом) та ТзОВ «ТД
«Поларт-Трейд» (комісіонером) було
укладено договір комісії № 4, предметом
якого є укладення з третіми особами
договорів на реалізацію на
внутрішньому ринку кондитерських
виробів . Відповідно до звіту про
виконання зобов'язань по даному
договору комісії від 27.02.2010 року
комісіонером виконано доручення
комітента по продажу кондитерських
виробів у лютому 2010 року. За
результатами виконання договору
сторонами було підписано акт
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
№ ОУ-0000005 та виписано податкову
накладну від 27.02.2010 року № 167 із
зазначенням вартості комісійної
винагороди.

На підтвердження факту реалізації
кондитерських виробів комісіонером
позивач надав реєстри виданих та
податкових накладних по ТзОВ «ТД
«Поларт-Трейд» за лютий 2010 року та
виписки по банківському рахунку
товариства про здійснення оплати за
кондвироби згідно договору № 4 від
27.08.2009 року.

Суд першої інстанції правильно
зазначив, з чим погодилася колегія
суддів, що аналізуючи досліджені в
судовому засіданні договори та
документи, підтверджують їх виконання,
а перевіряючими в Акті перевірки
безпідставно зроблено висновок про
відсутність детального переліку
наданих відповідно до договорів послуг
та їх конкретного зв'язку із специфікою
діяльності ТзОВ «ВКФ «Луцьккондитер».

Із врахуванням досліджених в судовому
засіданні первинних документів
бухгалтерського та податкового обліку
за вищезазначеними господарськими
операціями суд приходить до висновку
про правомірність формування
позивачем податкового кредиту,
виходячи, зокрема, з того, що
визначальним фактором для формування
податкового кредиту платником ПДВ є
подальше використання товарів
(основних фондів) отриманих в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності такої особи
платника податку.

Згідно із статтею 3 Господарського
кодексу України під господарською
діяльністю розуміється діяльність
суб'єктів господарювання у сфері
суспільного виробництва, спрямована на
виготовлення та реалізацію продукції,
виконання робіт чи надання послуг
вартісного характеру, що мають цінову
визначеність.

У розумінні пункту 1.32 статті 1 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» під господарською
діяльністю законодавець визначає
будь-яку діяльність особи, направлену
на отримання доходу в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, у разі коли безпосередня участь
такої особи в організації такої
діяльності є регулярною, постійною та
суттєвою.

Підпунктом 7.5.1 пункту 7.5. статті 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» встановлено, що датою
виникнення права платника податку на
податковий кредит вважається дата
здійснення першої з подій: або дата
списання коштів з банківського рахунку
платника податку в оплату товарів
(робіт, послуг), дата виписки
відповідного рахунку (товарного чека) -
в разі розрахунків з використанням
кредитних дебетових карток або
комерційних чеків; або дата отримання
податкової накладної, що засвідчує
факт придбання платником податку
товарів (робіт, послуг).

Відповідно до підпунктів 7.2.3, 7.2.4 пункту
7.2 статті 7 цього Закону податкова
накладна складається у момент
виникнення податкових зобов'язань
продавця у двох примірниках. Право на
нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку у порядку,
передбаченому статтею 9 цього Закону.

Відповідно до підпункту 7.4.5 пункту 7.4
статті 7 зазначеного Закону не
підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Досліджені судом первинні документи
спростовують висновки відповідача
стосовно їх невідповідності вимогам
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», зокрема, податкові накладні,
акти виконаних робіт та звіти про
виконану роботу містять обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Таким чином, сума податкового кредиту
позивача сформована на підставі
належним чином оформлених податкових
накладних, виданих контрагентами
позивача за господарськими операціями
на основі укладених та виконаних угод.

Правильність вирішення справи
відповідно до вимог ст.13 КАС України
забезпечується системою: апеляційною
та касаційною. Можливість апеляційного
та касаційного оскарження судових
рішень є принципом адміністративного
судочинства, що спрямований на
забезпечення прав осудності
(законності та обґрунтованості)
судових рішень.

Згідно статті 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

За таких обставин справи, колегія
суддів приходить до переконання, що суд
першої інстанції прийшов до
правильного висновку, оскільки
вирішуючи даний публічно-правовий
спір, правильно встановив фактичні
обставини справи та надав їм у
оскаржуваному судовому рішенні
належну правову оцінку.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи і
ухвалив судове рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального
права.

Судова колегія вважає, що доводи
апеляційної скарги не являються
суттєвими і не складають підстави для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення справи.

Керуючись статтями 160 ч.3, 195, 197, 198 п.1, 200,
205, 206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л
А:

Апеляційну скаргу Луцької об'єднаної
державної податкової інспекції
залишити без задоволення, а постанову
Волинського окружного
адміністративного суду від 20 грудня 2010
року у справі №2а-2954/10/0370 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі, та
може бути оскаржена до касаційної
інстанції протягом двадцяти днів
шляхом подання скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції

Головуючий суддя
А.М.Ліщинський

Судді
О.І. Довга

І.І.Запотічний