Справа № 2а-1113/10/1370
Суддя: Левицька Н.Г.
Дата ухвалення: 2014-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2014р.
Справа №9104/28050/10

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

Головуючого судді

Левицької Н.Г.,

судді

Іщук Л.П.,

судді

Обрізка І.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження у місті Львові

апеляційну скаргу Львівської митниці,
м.Львів

на постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 21.05.2010р. у
справі №2а-1113/10/1370

за позовом Приватного підприємства
"Євротехнік", м.Львів

до Львівської митниці, м.Львів

про скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

05.02.2010р. позивач: Приватне підприємство
"Євротехнік" звернувся до Львівського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Львівської митниці про скасування
податкових повідомлень-рішень, просив,
з урахуванням уточнених позовних
вимог, скасувати податкове
повідомлення Львівської митниці №1 від
19.01.2009р., яким ПП "Євротехнік" визначено
суму податкового зобов'язання за
платежами ввізне мито в сумі 59998,43грн., в
т.ч. 54313,59грн. основного платежу та
2684,84грн. штрафних санкцій, та податкове
повідомлення №2 від 19.01.2009р., яким ПП
"Євротехнік" визначено суму
податкового зобов'язання за платежами
податок на додану вартість в сумі
125338,53грн., в т.ч. 119489,87грн. основного
платежу та 5848,66грн. штрафних санкцій.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 21.05.2010р. у
справі №2а-1113/10/1370 позовні вимоги ПП
"Євротехнік" задоволено повністю,
скасовано податкове повідомлення
Львівської митниці №1 від 19.01.2009р. про
визнання суми податкового зобов'язання
за платежем ввізне мито в розмірі
59998,43грн., в тому числі, основний платіж -
54313,59грн. та штрафна санкція - 2684,84грн.;
скасовано податкове повідомлення
Львівської митниці №2 від 19.01.2009р. про
визнання суми податкового зобов'язання
за платежем податок на додану вартість
в розмірі 125338,53грн., в тому числі,
основний платіж - 119489,87грн. та штрафна
санкція - 5848,66грн.; стягнуто з рахунків
Державного бюджету України на користь
приватного підприємтсва "Євротехнік"
(пл.Галицька, 15, м.Львів) 3,40грн. судового
збору.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, його оскаржив відповідач:
Львівська митниця, який у поданій
апеляційній скарзі, посилаючись на те,
що при винесенні даного рішення судом
неповністю з'ясовано обставини, які
мають значення для справи, висновки
суду не відповідають обставинам справи
та порушено норми матеріального та
процесуального права, просив скасувати
оскаржувану постанову та постановити
нове рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог. Вимоги апеляційної
скарги обґрунтовано порушенням норм
Кодексу адміністративного судочинства
України, Митного кодексу України,
Закону України від 21.12.2000р. №2181-ІІІ "Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами",
Постанови Кабінету Міністрів України
№339 від 09.04.2008р. "Порядок здійснення
контролю за правильністю визначення
митної вартості товарів", Порядку
підготовки та направлення митними
органами податкових повідомлень
платникам податків, установлення та
експлуатації дошок податкових
повідомлень та Порядку дій митних
органів при несвоєчасному погашенні
платниками податків податкових
зобов'язань, затверджених Наказом
Державної митної служби України від
11.05.2006р. №370, Порядку здійснення митними
органами контролю за сплатою
платниками податків податку на додану
вартість та акцизного збору, які
справляються при ввезенні
(пересиланні) товарів та інших
предметів на митну територію України,
затвердженого Наказом Державної
податкової адміністрації України,
Державної митної служби України від
16.03.2001р. №109/188. Також апелянт наполягає
на тому, що у задоволенні позовних
вимог позивача слід відмовити з огляду
на пропуск строку звернення до
адміністративного суду.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання для розгляду
апеляційної скарги не прибули, про
дату, час та місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, що
підтверджується повідомленням про
вручення поштового відправлення:
25.12.2013р. - Приватному підприємству
"Євротехнік" та Львівській митниці,
тому колегія суддів, у відповідності до
вимог ст.197 КАС України, вважає можливим
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, оскільки таку може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів.

Заслухавши доповідь судді-доповідача у
справі, перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги
у їх сукупності, колегія суддів
апеляційного суду приходить до
висновку про те, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню, оскаржувану
постанову суду першої інстанції слід
залишити без змін, з огляду на наступне:

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується матеріалами справи,
Приватним підприємством "Євротехнік"
по вантажно-митних деклараціях
№209000006/8/021912 від 27.10.2008р., №209000006/8/022341 від
30.10.2008р., №209000006/8/022820 від 04.11.2008р., ВМД
№209000006/8/022344 від 30.10.2008р. для ввезення на
територію України було задекларовано
товар.

На підставі вантажно-митних декларацій
та інших документів, поданих позивачем
для здійснення митного оформлення
товару, Відділом контролю митної
вартості та номенклатури Львівської
митниці складено Довідки про
визначення митної вартості товарів:
№18/28-11662 від 19.11.2008р., №18/28-11660 від
19.11.2008р., №18/28-11661 від 19.10.2008р., №18/28-11663
від 19.11.2008р.

03.12.2008р. Львівською митницею проведено
камеральну перевірку Приватного
підприємства "Євротехнік", з
врахуванням вимог підпункту "в" пункту
4.2.2 пункту 4.2 статті 4 Закону України
"Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами" №2181-111
від 21.12.2000р. та ст.ст.41, 60, 69 Митного
кодексу України, з метою недопущення
ухилення від сплати податків у повному
обсязі при митному оформленні товарів
шляхом заниження митної вартості.

За результатами проведеної перевірки
складено Акт №к/26/8/209000000/32712453 від
03.12.2008р., згідно якого ПП "Євротехнік",
при митному оформленні товарів
донараховано платежі: мита на суму
54313,59грн. та податку на додану вартість
на суму 119489,87грн. Обґрунтовуючи такий
висновок, Львівська митниця посилалась
на те, що нею самостійно визначено
вартість імпортованого ПП "Євротехнік"
товару за: ВМД №209000006/2008/022820 від 04.11.2008р.,
задекларовану вартість товару в
загальній сумі 15780,00дол.США, Львівською
митницею змінено на 93360,00дол.США, тобто
донараховано митну вартість на
77580,00дол.США; ВМД №209000006/2008/022344 від
30.10.2008р., задекларовану вартість товару
в загальній сумі 1491,00дол.США,
Львівською митницею змінено на
4783,56дол.США, тобто донараховано митну
вартість на 3292,56дол.США; ВМД №209000006/8/021912
від 27.10.2008р., задекларовану вартість
товару в загальній сумі 4792,00дол.США,
Львівською митницею змінено на
12802,76дол.США, тобто донараховано митну
вартість на 8010,76дол.США; ВМД №209000006/8/22341
від 30.10.2008р., задекларовану вартість
товару в загальній сумі 4569,00дол.США,
Львівською митницею змінено на
10743,18дол.США, тобто донараховано митну
вартість на 8174,18дол.США.

На підставі вказаного Акта Львівською
митницею винесено податкове
повідомлення форми "Р" від 19.01.2009р. №1, в
якому визначено суму податкового
зобов'язання (з урахуванням штрафних
санкцій) за платежем ввізне мито -
56998,43грн., а також податкове
повідомлення форми "Р" від 19.01.2009р. №2, в
якому визначено суму податкового
зобов'язання (з урахуванням штрафних
санкцій) за платежем податок на додану
вартість - 125338,53грн.

Відповідно до вимог ст.259 Митного
кодексу України, митною вартістю
товарів, які переміщуються через
митний кордон України, є їх ціна, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари, обчислена
відповідно до вимог цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч.1 ст.265 Митного
Кодексу України, обов'язком митного
органу є контроль правильності
визначення митної вартості товарів.

Частиною 1 ст.266 Митного кодексу України
передбачено, що визначення митної
вартості товарів, що ввозяться на митну
територію України, здійснюється шляхом
застосування таких методів: оцінки за
ціною угоди щодо товарів, які
імпортуються (метод 1); оцінки за ціною
угоди щодо ідентичних товарів (метод 2);
оцінки за ціною угоди щодо подібних
(аналогічних) товарів (метод 3); оцінки
на основі віднімання вартості (метод 4);
оцінки на основі додавання вартості
(метод 5) ; резервного (метод 6).

Частиною 3 ст.266 Митного кодексу України
встановлено, що якщо основний метод не
може бути використаний, застосовується
послідовно кожний з перелічених у
частині першій цієї статті методів, при
чому, кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товару не може бути визначення шляхом
застосування попереднього методу.
Таким чином, законодавцем встановлено,
що умовою застосування інших методів
визначення митної вартості є
неможливість застосування основного
методу, яким є метод за ціною угоди щодо
товарів, які імпортуються.

Згідно із вимогами п.7 Порядку
декларування митної вартості товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 20.12.2006р. №1766 "Про затвердження
Порядку декларування митної вартості
товарів, які переміщуються через
митний кордон України та подання
відомостей для її підтвердження", для
підтвердження заявлених відомостей
про митну вартість товарів декларант
зобов'язаний подати:
зовнішньоекономічний договір
(контракт) і додатки до нього;
рахунок-фактуру (інвойс) або
рахунок-платформу; банківські платіжні
документи (якщо рахунок сплачено), а
також інші платіжні та/або
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;
рішення митного органу про визначення
митної вартості раніше ввезених
ідентичних та/або подібних
(аналогічних) товарів, якщо воно
прийнято за одним договором
(контрактом); пакувальні листи; копію
ліцензії на ввезення (вивезення)
товарів, імпорт (експорт) яких підлягає
ліцензуванню.

Відповідно до вимог ст.5 Закону України
"Про зовнішньоекономічну діяльність",
втручання державних органів у
зовнішньоекономічну діяльність її
суб'єктів у випадках, не передбачених
цим Законом, є обмеженням права
здійснення зовнішньоекономічної
діяльності і як таке забороняється.

Згідно із вимогами ст.ст.179, 189, 190
Господарського кодексу України, при
укладенні господарських договорів
сторони можуть визначити зміст
договору на основі вільного
волевиявлення, суб'єкти господарювання
можуть використовувати у
господарській діяльності вільні ціни.
При здійсненні експортних та імпортних
операцій у розрахунках з іноземними
контрагентами застосовуються
контрактні (зовнішньоекономічні) ціни.
Вільні ціни визначаються суб'єктами
господарювання самостійно за згодою
сторін на всі види продукції, за
винятком тих, на які встановлено
державні ціни.

Статтею 11 Закону України "Про ціни та
ціноутворення" встановлено, що при
здійсненні експортних та імпортних
операцій безпосередньо, або через
зовнішньоторговельного посередника в
розрахунках із зарубіжними партнерами,
застосовуються контрактні
(зовнішньоторговельні) ціни, що
формуються відповідно до цін і умов
світового ринку.

Отже, митна вартість визначається
декларантом на підставі ціни угоди,
тобто ціни, яка фактично оплачена або
підлягає оплаті за товар на момент
перетину митного кордону України.
Виходячи із змісту зазначених вище
норм, декларант надав Львівській
митниці для митного оформлення всі
необхідні документи, в яких була
визначена митна вартість на підставі
ціни угоди і по яких останній провів
митне оформлення товару по визначених
вище ВМД. Інших документів митний орган
не вимагав, здійснив митне оформлення
товарів, визначив їхню вартість, про що
склав відповідні Довідки №18/28-11662 від
19.11.2008р., №18/28-11660 від 19.11.2008р., №18/28-11661
від 19.10.2008р., №18/28-11663 від 19.11.2008р.

Відповідно до вимог ч.2 ст.265 Митного
кодексу України, митному органу надано
право самостійного визначення митної
вартості товарів, що декларуються, у
разі відсутності даних, що
підтверджують правильність заявленої
декларантом митної вартості товарів,
або у разі наявності обгрунтованих
сумнівів у достовірності поданих
декларантом відомостей про митну
вартість.

Проте, в Акті перевірки Львівською
митницею не наведено жодних відомостей
про те, чи взагалі мало місце не
підтвердження ПП "Євротехнік"
документально заявленої митної
вартості, чи мав місце факт виникнення
у неї обгрунтованих сумнівів щодо
достовірності поданих декларантом
відомостей та чи мали місце випадки, за
яких виникає неможливість перевірки
обчислення митної вартості за основним
методом.

З огляду на викладене, сумніви митного
органу щодо митної вартості товару,
який декларувався позивачем, є
безпідставними, оскільки сторони
зовнішньоекономічної діяльності
вправі визначати вільні ціни, а
наявність цінової інформації у
Центральній базі даних Державної
митної служи України, яка не співпадає
із такими цінами, не може бути
підставою, що вказує на ознаки
недостовірності заявленої митної
вартості.

Крім того, слід наголосити на тому, що
порядок проведення камеральних
перевірок визначений п.п.4.2.1 п.4.2 ст.4
Закону України "Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами", відповідно до якого, якщо
згідно з нормами цього пункту сума
податкового зобов'язання
розраховується контролюючим органом,
платник податків не несе
відповідальності за своєчасність,
достовірність і повноту нарахування
такої суми, проте несе
відповідальність за своєчасне і повне
погашення нарахованого податкового
зобов'язання та має право на оскарження
цієї суми у порядку, встановленому цим
Законом.

Згідно із вимогами п.п."в" п.п.4.2.2 п.4.2 ст.4
цього ж Закону, контролюючий орган
зобов'язаний самостійно визначити суму
податкового зобов'язання платника
податків у разі, якщо контролюючий
орган внаслідок проведення
камеральної перевірки виявляє
арифметичні або методологічні помилки
у поданій платником податків
податковій декларації, які призвели до
заниження або завищення суми
податкового зобов'язання.

Згідно із вимогами п.п.17.1.4 п.17.1 ст.17
цього ж Закону, у разі, коли
контролюючий орган самостійно
донараховує суму податкового
зобов'язання платника податків за
підставами, визначеними у підпункті "в"
підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 цього ж
Закону, такий платник податків
зобов'язаний (крім випадків, коли
податкова декларація не приймається
всупереч нормам цього Закону) сплатити
штраф у розмірі п'яти відсотків суми
донарахованого податкового
зобов'язання, але не менше одного
неоподаткованого мінімуму доходів
громадян сукупно за весь строк
недоплати, незалежно від кількості
податкових періодів, що минули.

Оцінюючи докази у справі: висновки Акта
№к/26/8/209000000/32712453 від 03.12.2008р. про
результати камеральної перевірки на
предмет повноти сплати належних сум
митних платежів позивачем при митному
оформленні товару за ВМД №209000006/8/021912
від 27.10.2008р., ВМД №209000006/8/022341 від 30.10.2008р.,
ВМД №209000006/8/022820 від 04.11.2008р., ВМД
№209000006/8/022344 від 30.10.2008р. про
необхідність сплати ПП "Євротехнік"
відповідно до підпункту "в" пункту 4.2.2
пункту 4.2 ст.4 Закону України від 21.12.2000р.
№2181-III "Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами" мита в сумі 54313,59грн. та податку
на додану вартість в розмірі 119489,87грн.
та штрафних санкцій відповідно до
пункту 17.1.4 ст.17 цього Закону, суд першої
інстанції, на думку колегії суддів
апеляційного суду, прийшов до вірного
висновку про відсутність порушень
позивачем вимог ст.259 Митного кодексу
України та ст.4 Закону України "Про
податок на додану вартість" та про те,
що спірні податкові повідомлення,
прийняті Львівською митницею з
посиланням на результати камеральної
перевірки та підпункт "в" підпункту 4.2.2
п.4.2 ст.4 Закону України "Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами" суперечать закону.

Що стосується посилання апелянта на
пропуск позивачем строку звернення до
адміністративного суду, колегія суддів
апеляційного адміністративного суду,
проаналізувавши норми законодавства,
чинного на момент виникнення спірних
правовідносин, приходить до висновку
про те, що такий строк не пропущено, з
огляду на наступне:

В листі Вищого адміністративного суду
№1624/13/13-09 від 01.12.2009р. зазначено, що
загальний строк звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
визначено ч.2 ст.99 Кодексу
адміністративного судочинства України
і становить один рік. Зазначений строк,
якщо не встановлено інше, обчислюється
з дня, коди особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення своїх
прав, свобод чи інтересів.

Згідно із вимогами ч.3 ст.99 Кодексу
адміністративного судочинства
України, для захисту прав, свобод та
інтересів особи цим кодексом та іншими
законами можуть встановлюватися інші
строки для звернення до
адміністративного суду, які, якщо не
встановлено інше, обчислюються з дня,
коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів.

Виходячи з наведеної норми Кодексу
адміністративного судочинства
України, строки звернення з
адміністративним позовом та порядок їх
обчислення можуть встановлюватися
також іншими законами, в тому числі і
Законом України "Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами".

Підпунктом 5.2.5 п.5.2 ст.5 Закону України
від 21.12.2000р. №2181-ІІІ "Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами" встановлено, що
платник податків вправі оскаржити до
суду рішення контролюючого органу про
нарахування податкового зобов'язання у
будь-який момент після отримання
відповідного податкового повідомлення
з урахуванням строків давності. В свою
чергу, строки давності визначено ст.15
зазначеного Закону і становлять 1095
днів.

Згідно із вимогами ч.2 ст.71 КАС України,
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів Львівського апеляційного
адміністративного суду приходить до
висновку про те, що судом першої
інстанції прийнято законне та
обґрунтоване рішення з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права, апеляційна скарга висновків
суду першої інстанції не спростовує,
відтак задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ч.1 ст.200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись вимогами ст.ст.160, 195, 197, 198, 200,
205, 206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України,

суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Львівської
митниці, м.Львів на постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 21.05.2010р. у
справі №2а-1113/10/1370 за позовом
Приватного підприємства "Євротехнік",
м.Львів до Львівської митниці, м.Львів
про скасування податкових
повідомлень-рішень, - залишити без
задоволення.

2. Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 21.05.2010р. у
справі №2а-1113/10/1370 за позовом
Приватного підприємства "Євротехнік",
м.Львів до Львівської митниці, м.Львів
про скасування податкових
повідомлень-рішень, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі, та
може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя
Н.Г.
Левицька

Суддя

Л.П. Іщук

Суддя
І.М.
Обрізко