Справа № 623/1510/13-а (2а/623/80/2013)
Суддя: Заяць В.С.
Дата ухвалення: 2014-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" січня 2014 р. м. Київ
К/800/40327/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого суддівЗайця В.С.
(суддя-доповідач), Калашнікової О.В.,
Стрелець Т.Г.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на
постанову Ізюмського міськрайонного
суду Харківської області від 27 травня
2013 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 09 липня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_4 до Управління праці та
соціального захисту населення
Ізюмської районної державної
адміністрації про визнання дій
протиправними, -

ВСТАНОВИВ:

17 квітня 2013 року ОСОБА_4 пред'явив позов
до Управління праці та соціального
захисту населення Ізюмської районної
державної адміністрації (далі - УПСЗН)
про поновлення строку звернення до
суду з 18 жовтня 2010 року;

визнання протиправними дій та
бездіяльності відповідача щодо
невиконання судового рішення;

визнання протиправними дій та
бездіяльності відповідача щодо зміни
умов виплати гарантованої допомоги на
оздоровлення та допомоги до 5 травня,
визначених законами України та
відповідним судовим рішенням, а також
нездійснення заходів про виділення
бюджетних коштів на виплату щорічної
допомоги на оздоровлення та допомоги
до 5 травня за судовим рішенням, що
набрало законної сили;

визнання протиправними дії та
бездіяльність відповідача щодо
ненадання довідки про заборгованість
по виплаті допомоги;

зобов'язання відповідача здійснити
розрахунок належної до видачі щорічної
допомоги на оздоровлення відповідно до
частин 4 та 7 статті 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» та
недоплаченої допомоги до 5 травня
згідно статті 13 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту»;

стягнення з УПСЗН грошових коштів,
розрахованих за судовим рішенням, а
саме недоплаченої допомоги на
оздоровлення за 2007-2009 роки в сумі 6270
грн. та допомоги до 5 травня за 2008 - 2010
роки в сумі 10645 грн., з урахуванням
виплаченої сими.

Постановою Ізюмського міськрайонного
суду Харківської області від 27 травня
2013 року, залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 09 липня 2013
року, в задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись із судовими рішеннями
скаржник оскаржив їх.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення судів скасувати та
прийняти нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги повністю.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга підлягає
задоволенню частково.

Судами встановлено, що рішенням
Ізюмського міськрайонного суду
Харківської області від 05 липня 2010 року
у справі за позовом ОСОБА_4 до УПСЗН про
визнання протиправними дій та
бездіяльності, відновлення порушених
прав, зобов'язання вчинити певні дії та
стягнення шкоди зобов'язано
відповідача призначити і виплатити
суми одноразової допомоги на
оздоровлення за період 2007-2009 роки з
урахуванням абзацу 7 частини 4 статті 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» з врахуванням раніше
сплачених сум вищезазначеної
соціальної допомоги, зобов'язано
відповідача призначити і виплатити
одноразову допомогу до 5 травня згідно
частини 5 статті 13 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» за 2008- 2010 роки з
врахуванням раніше сплачених сум
вищезазначеної соціальної допомоги.

05 грудня 2011 року постановою головного
державного виконавця Ізюмського МРУЮ
Харківської області відкрито
виконавче провадження.

27 червня 2012 року постановою заступника
начальника відділу Ізюмського МРУЮ
Харківської області виконавчий
документ був повернутий позивачу.

04 квітня 2013 року ОСОБА_4 звернувся із
двома заявами до УПСЗН про відновлення
порушеного права та виконання рішення
Ізюмського міськрайонного суду
Харківської області від 05 липня 2010 року
та про здійснення розрахунку та
виплати допомоги на оздоровлення за
2010-2013 роки та допомоги до 5 травня за 2011
- 2013 роки.

УПСЗН листом від 05 квітня 2013 року
повідомило позивача, що в зв'язку з
відсутністю бюджетних призначень на
забезпечення виконання судових рішень,
виплата по рішенню Ізюмського
міськрайонного суду Харківської
області від 05 липня 2010 року проведена
не була, про що було повідомлено ВДВС.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції, пославшись
на положення Закону України від 14
червня 2011 року № 3491- VI «Про внесення
змін до Закону України «Про Державний
бюджет України на 2011 рік від 06 липня 2011
року», постанову Кабінету Міністрів
України від 23 липня 2011 року № 745 «Про
встановлення деяких виплат, що
фінансуються за рахунок коштів
Державного бюджету», прийшов до
висновку, що відповідач діяв в межах
повноважень та у спосіб, що
передбачений Конституцією та законами
України.

Також суд першої інстанції зазначив, що
оскільки позивач із позовом до суду
звернувся 17 квітня 2013 року, ним був
пропущений встановлений законом
шестимісячний строк на звернення до
адміністративного суду.

Суд апеляційної інстанції із
висновками суду першої інстанції
погодився, пославшись на пункт 7
частини 5 статті 22 Бюджетного Кодексу
України, якою передбачено, що
розпорядники бюджетних коштів
здійснюють управління бюджетними
коштами тільки у межах встановлених
повноважень, забезпечують ефективне,
результативне і цільове використання
бюджетних коштів та зазначив, що у разі
відсутності відповідного фінансування
з Державного бюджету, відсутності
коштів на рахунках в Держказначействі
для виплат за рішеннями судів, УПСЗН не
в змозі добровільно виконати рішення
судів та постанов ВДВС. В компетенцію
УПСЗН не входить внесення пропозицій
до розрахунку та затвердження витрат
Державного бюджету України.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України із
правовою позицією судів першої та
апеляційної інстанцій не погоджується
із огляду на наступне.

Суд першої інстанції зазначив, що
пунктом 7 частини 1 Прикінцевих
положень Закону України «Про Державний
бюджет України на 2011 рік» доповнено
пунктом 4, яким установлено, що у 2011 році
норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» застосовуються в порядку
та розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду на 2011 рік.

Також, суд першої інстанції зазначив,
що відповідно до правової позиції
Конституційного суду України,
викладеної в рішенні від 26 грудня 2011
року № 20-рп/2011 р, передбачені законами
соціально-економічні права не є
абсолютними. Механізм реалізації цих
прав може бути змінений державою,
зокрема через неможливість їх
фінансового забезпечення шляхом
пропорційного перерозподілу коштів з
метою збереження балансу інтересів
всього суспільства. Крім того такі
заходи можуть бути обумовлені
необхідністю запобігання чи усунення
реальних загроз національній безпеці
України, що згідно з частиною 1 статті 17
Конституції України є найважливішою
функцією держави.

Зміна механізму нарахування
соціальних виплат та допомоги повинна
відбуватися відповідно до критеріїв
пропорційності та справедливості і є
конституційно допустимою до тих меж, за
якими ставиться під сумнів власне
сутність змісту права на соціальний
захист.

Враховуючи вищевикладене, суд першої
інстанції прийшов до висновку, що
відсутні підстави для задоволення
позову в частині визнання
протиправними дій та бездіяльності
відповідача щодо невиконання
постанови Ізюмського міськрайонного
суду Харківської області від 05 липня 2010
року.

Відповідно до статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що суд першої інстанції не дослідив
позовні вимоги ОСОБА_4 про визнання
протиправними дій та бездіяльності
відповідача щодо зміни умов виплати
гарантованої допомоги на оздоровлення
та допомоги до 5 травня, визначених
законами України та відповідним
судовим рішенням, а також визнання
протиправними дії та бездіяльність
відповідача щодо ненадання довідки про
заборгованість по виплаті допомоги,
зобов'язання відповідача здійснити
розрахунок належної до видачі щорічної
допомоги на оздоровлення відповідно до
частин 4 та 7 статті 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» та
недоплаченої допомоги до 5 травня
згідно статті 13 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», стягнення з
УПСЗН грошових коштів, розрахованих
за судовим рішенням, а саме
недоплаченої допомоги на оздоровлення
за 2007-2009 роки в сумі 6270 грн. та допомоги
до 5 травня за 2008 - 2010 роки в сумі 10645
грн., з урахуванням виплаченої суми.

Посилання в рішеннях судів першої та
апеляційної інстанцій на Закон України
«Про внесення змін до Закону України
«Про Державний бюджет України на 2011
рік» від 14 червня 2011 року № 3491-VI 2011 року
та постанову Кабінету Міністрів
України від 23 липня 2011 року № 745 «Про
встановлення деяких виплат, що
фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету», що прийнята на
виконання вказаного закону є
безпідставним, оскільки їх дія на
правовідносини, які виникли до
прийняття цього закону та постанови
Кабінету Міністрів України не
розповсюджується.

Згідно частин 1, 2 статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами. Для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Частиною 1 статті 100 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що адміністративний
позов, поданий після закінчення
строків, установлених законом,
залишається без розгляду, якщо суд на
підставі позовної заяви та доданих до
неї матеріалів не знайде підстав для
визнання причин пропуску строку
звернення до адміністративного суду
поважними, про що постановляється
ухвала.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що суд першої інстанції прийшов до не
вірного висновку, що за наслідками
пропуску позивачем строку звернення до
адміністративного суду необхідно
відмовити в задоволені позову,
оскільки це є підставою для залишення
адміністративного позову без розгляду.

Суд апеляційної інстанції на зазначені
обставини уваги не звернув та
недоліків рішення суду першої
інстанції не усунув.

Враховуючи зазначене колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
вважає, що судами першої та апеляційної
інстанцій не вжито всіх передбачених
законом заходів, необхідних для
повного і всебічного з'ясування всіх
обставин у справі, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Частиною 2 статті 227 Кодексу
адміністративного судочинства
України передбачено, що підставою для
скасування судових рішень судів першої
та (або) апеляційної інстанцій і
направлення справи на новий судовий
розгляд є порушення норм
процесуального права, які унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Так як судами першої та апеляційної
інстанцій не було вжито всіх
передбачених законом заходів,
необхідних для повного і всебічного
з'ясування всіх обставин у справі,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні,
відповідно до частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, рішення судів першої та
апеляційної інстанції підлягають
скасуванню з направленням справи до
суду першої інстанції на новий розгляд.

Під час нового розгляду справи
необхідно врахувати викладене,
всебічно і повно з'ясувати і перевірити
всі фактичні обставини справи,
об'єктивно оцінити докази, що мають
юридичне значення для її розгляду та
вирішення спору по суті і винести
законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 226, 227, 230, 231 КАС
України, -

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Постанову Ізюмського міськрайонного
суду Харківської області від 27 травня
2013 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 09 липня 2013 року скасувати, а справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: