Справа № К/9991/63968/11-С
Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2014-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" січня 2014 р. м. Київ
К/9991/63968/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі суддів:

Чалого С. Я.

Гончар Л.Я.

Конюшка К.В.

Розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
касаційною скаргою Луцької міської
ради на постанову Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 08 липня 2010 року та ухвалу
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 22 серпня 2011
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
Луцької міської ради, прокуратури
м.Луцька Волинської області про
визнання нечинним рішення та
зобов'язання розглянути питання
повторно, -

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 08 липня 2010
року залишеною без змін ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 22 серпня 2011
року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено.
Визнано нечинним та скасовано рішення
Луцької міської ради Волинської
області від 24 лютого 2010 року № 53/41 «Про
відмову у передачі безоплатно у
власність гр. ОСОБА_4 земельної ділянки
на АДРЕСА_1 для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд та
наданні в оренду». Зобов'язано Луцьку
міську раду Волинської області
повторно розглянути питання про
передачу позивачу земельної ділянки на
АДРЕСА_1 у м. Луцьку.

Не погоджуючись з вказаними судовими
рішеннями, відповідач звернувся з
касаційною скаргою, у якій, посилаючись
на порушення судами норм матеріального
та процесуального права, просить
судові рішення скасувати та ухвалити
нове рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивачу належить на
праві власності житловий будинок з
господарськими будівлями і спорудами,
який розташований на АДРЕСА_1 в м.
Луцьку.

Рішенням Луцької міської ради від 24
лютого 2010 року №53/41 відмовлено
позивачу у передачі безоплатно у
власність земельної ділянки на АДРЕСА_1
для будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд та надання в оренду.

Задовольняючи позов, суди попередніх
інстанцій вказували на протиправність
спірного рішення відповідача та
наявність правових підстав для його
скасування.

Однак, колегія суддів не погоджується з
такими висновками судів попередніх
інстанцій та вбачає за доцільне
зазначити про таке.

Відповідно до п. г ч.3 ст. 84 ЗК України
до земель державної власності, які не
можуть передаватись у приватну
власність, належать землі під об'єктами
природно-заповідного фонду,
історико-культурного та оздоровчого
призначення, що мають особливу
екологічну, оздоровчу, наукову,
естетичну та історико-культурну
цінність, якщо інше не передбачено
законом.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 27.12.2001 р. «Про занесення пам'яток
історії, монументального мистецтва та
археології до Державного реєстру
пам'яток України» історико-культурний
заповідник у м. Луцьку занесено до
Державного реєстру нерухомих пам'яток
України.

Рішенням Луцької міської ради № 9/23 від
27.12.06 «Про затвердження генерального
плану історико-культурного
заповідника в м. Луцьку» затверджено
межі історико-культурного заповідника
в м. Луцьку, в межі які входить вул.
Лютеранська.

Відповідно до приписів ст. 53 ЗК України
до земель історико-культурного
призначення належать землі, на яких
розташовані, зокрема,
історико-культурні заповідники.

При цьому положеннями ст. 54 ЗК України
передбачено, що землі
історико-культурного призначення
можуть перебувати у державній,
комунальній та приватній власності.

Як встановлено судами, спірна земельна
ділянка перебуває у комунальній
власності., тому за переконанням судів
попередніх інстанцій, може бути
передана у власність позивачу.

Однак, з урахуванням статті 26 п.34 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні», виключною компетенцією
міських Рад є вирішення відповідно до
закону питань регулювання земельних
відносин.

Згідно зі ст. 81 Земельного кодексу
України громадяни України набувають
права власності на земельні ділянки на
підставі безкоштовної передачі із
земель державної і комунальної
власності; приватизації земельних
ділянок, раніше наданих їм в
користування і по іншим підставам.

Зі ст. 116 ЗК України вбачається, що
громадяни та юридичні особи набувають
права власності та користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах її повноважень, визначених ЗК
України.

Відповідно до п. «а» ст. 12 ЗК України до
повноважень сільських, селищних,
міських рад у галузі земельних
відносин на території сіл, селищ, міст
належить передача земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадян та юридичних осіб відповідно
до земельного кодексу України.

Відповідно до вимог ст. 118 ЗК України
громадяни, зацікавлені в одержанні
безоплатно у власність земельної
ділянки із земель державної або
комунальної власності для будівництва
та обслуговування жилого будинку,
господарських будівель та споруд
(присадибна ділянка) у межах норм
безоплатної приватизації, подають
заяву до відповідної районної,
Київської чи Севастопольскої міської
державної адміністрації, або
сільської, селищної, міської ради. У
заяві зазначаються бажані розміри
земельної ділянки та мета її
використання. Відповідна місцева
державна адміністрація або сільська,
селищна, міська рада розглядає заяву і
в разі згоду на передачу земельної
ділянки у власність надає дозвіл на
розробку проекту її відведення.

Тому, колегія суддів зазначає, що
рішення Луцької міської ради
Волинської області від 24 лютого 2010 року
№ 53/41 «Про відмову у передачі
безоплатно у власність гр. ОСОБА_4
земельної ділянки на АДРЕСА_1 для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд та наданні в оренду»
прийнято в межах компетенції
відповідача та в порядку і у спосіб,
передбачений чинним законодавством.

Слід також зазначити, що судові органи
покликані захищати права та законні
інтереси позивачів, однак позбавлені
компетенції виконувати функції
суб'єктів владних повноважень та не
вправі перебирати на себе вказані
повноваження.

Відповідно до ст. 229 КАС України суд
касаційної інстанції має право
скасувати судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій та ухвалити
нове рішення, якщо обставини справи
встановлені повно і правильно, але суди
першої та апеляційної інстанцій
порушили норми матеріального чи
процесуального права, що призвело до
ухвалення незаконного судового
рішення.

Керуючись ст.ст. 220, 221, 223, 229, 230, 232
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу Луцької міської ради
задовольнити.

Постанову Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 08 липня 2010
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 22 серпня 2011 року скасувати,
ухвалити по справі нове рішення.

У позові ОСОБА_4 до Луцької міської
ради, прокуратури м.Луцька Волинської
області про визнання нечинним рішення
та зобов'язання розглянути питання
повторно - відмовити.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам які беруть участь у справі і
може бути переглянута Верховним Судом
України в порядку ст.ст. 235-238 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді: