Справа № 812/10280/13-а
Суддя: О.В. Солоніченко
Дата ухвалення: 2014-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 січня 2014 рокуЛуганськСправа №
812/10280/13-а

Луганський окружний адміністративний
суд у складі:

судді: Солоніченко О.
В.

при секретарі: Калашнікові Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Державного підприємства
«Донбасантрацит» до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Красному Лучі
Луганської області про визнання
незаконними дій щодо складення акта
перевірки № 134 від 30.10.2013, -

ВСТАНОВИВ:

12 грудня 2013 року Луганським окружним
адміністративним судом відкрито
провадження у справі за
адміністративним позовом Державного
підприємства «Донбасантрацит» до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м. Красному Лучі
Луганської області про визнання
незаконними дій щодо складення акта
перевірки № 134 від 30.10.2013.

В обґрунтування заявлених вимог
позивачем зазначено, що всупереч норм
Конституції України відповідач
відповідно до акта перевірки № 134 від
30.10.2013 нарахував позивачу пеню за
несвоєчасну сплату страхових внесків
на заборгованість. При цьому,
відповідач керувався ст. 52 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності», не
враховуючи, що ці норми виключено у
зв'язку із набранням чинності 01.01.2011
Законом України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування».
Тобто, на думку позивача, на час
складення акта перевірки
відповідальності за прострочення
сплати страхових внесків не існувало.

Крім того, позивач вказав, що з 01.01.2011
страхувальники сплачують єдиний
внесок до органів Пенсійного фонду
України, якому і надано повноваження
щодо стягнення недоплати з єдиного
внеску та застосування фінансових
санкцій.

Представник позивача у судове
засідання не прибув. Про дату, час та
місце проведення судового засідання
повідомлявся належним чином. Надав
суду заяву в якій позовні вимоги
підтримав та просив розглянути справу
за його відсутністю.

Представник відповідача у судове
засідання не прибув. Про дату, час та
місце проведення судового засідання
повідомлявся належним чином. Надав
суду заяву в якій просив розглянути
справу за його відсутністю та письмові
заперечення на позов, в яких серед
іншого зазначено, що складаючи акт
перевірки та нараховуючи в ньому пеню,
відповідач діяв відповідно до пп.3, 7
розділу VIII «Прикінцеві та перехідні
положення» Закону України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», який набрав
чинності 01.01.2011. Зазначені норми
передбачають, що стягнення
заборгованості із сплати страхових
внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі страхових внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
здійснюється фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування відповідно до
законодавства, що діяло на момент
виникнення такої заборгованості або
застосування штрафних санкцій.

Перевіркою правильності нарахування,
повноти та своєчасності перерахування
страхових внесків встановлено, що
станом на 01.01.2011 за відповідачем
обліковується недоїмка зі сплати
страхових внесків, яка утворилась за
позивачем за 4 квартал 2010 року, та є
несплаченою в повному обсязі на момент
проведення перевірки 30.10.2013. Фондом,
зважаючи на вказані норми Закону,
застосовано відповідальність, що була
встановлена Законом «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності». Відтак, на думку
відповідача, акт перевірки, яким
позивачу нараховано пеню, складено в
межах повноважень та з дотриманням
норм «Прикінцевих та перехідних
положень» Закону України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування».

Крім того, на підтвердження законності
дій щодо складення акта перевірки,
відповідач посилається на висновки
постанови Верховного суду України від
19 лютого 2013 року.

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позов не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Позивач - Державне підприємство
«Донбасантрацит» є юридичною особою
зареєстровано Виконавчим комітетом
Краснолуцької міської ради Луганської
області 30.04.2003, є страхувальником за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності.

Відповідачем - Відділенням виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Красному Лучі
Луганської області 30.10.2013 проведено
перевірку позивача з питань
правильності нарахування, повноти і
своєчасності перерахування страхових
внесків та витрачання коштів Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України за період з 01.04.2013
по 17.10.2013, про що складено акт за № 134 від
30.10.2013 (а.с. 15-17).

Перевіркою встановлено, що
заборгованість за платником по
Відокремленому підрозділу «Шахта
«Новопавлівська» Державного
підприємства «Донбасантрацит» склала
1481191,18 грн., в тому числі недоїмка - 1020862,80
грн., та несплачена пеня - 460328,38 грн., а
також встановлені факти порушення
строків сплати страхових внесків, у
зв'язку з чим актом перевірки позивачу
нараховано пеню в сумі 44958,61 грн.

Безпосередньо розмір нарахованої пені
позивачем не оскаржуються.

Зазначені обставини сторонами не
заперечувались.

Правову основу, економічний механізм
та організаційну структуру
загальнообов'язкового державного
соціального страхування громадян від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
призвели до втрати працездатності або
загибелі застрахованих на виробництві
визначає Закон України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23 вересня 1999 року
№ 1105-XIV (надалі - Закон 1105).

Відповідно до преамбули Закону 1105
страхування від нещасного випадку є
самостійним видом
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, за допомогою
якого здійснюється соціальний захист,
охорона життя та здоров'я громадян у
процесі їх трудової діяльності.

01 січня 2011 року набрав чинності Закон
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 8 липня 2010
року N 2464-VI , який визначає правові та
організаційні засади забезпечення
збору та обліку єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку (надалі - Закон №
2464).

Пунктом 3 розділу VIII «Прикінцеві та
перехідні положення» Закону 2464
передбачено, що з дня набрання чинності
цим Законом платники страхових внесків
на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування,
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття, загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими похованням,
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності, вважаються платниками
єдиного внеску.

Відповідно до п.7 Прикінцевих та
перехідних положень Закону № 2464
стягнення заборгованості із сплати
страхових внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі страхових внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
здійснюється фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування відповідно до
законодавства, що діяло на момент
виникнення такої заборгованості або
застосування штрафних санкцій.

Тобто наведені норми Закону 2464
зберігають повноваження Фонду щодо
стягнення заборгованості за
страховими внесками, що виникла до
01.01.2011, у порядку, що діяв на момент
виникнення заборгованості, в тому
числі і повноваження щодо нарахування
пені.

До набрання чинності Законом 2464 діяв
порядок, передбачений Законом України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23.09.1999 року №
1105-ХІV.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23.09.1999 року № 1105-ХІV
страхувальниками є юридичні особи та
фізичні особи, які використовують
найману працю.

Згідно ст. 45 зазначеного Закону
страхувальники зобов'язані своєчасно
та повністю нараховувати і сплачувати
в установленому порядку страхові
внески до Фонду соціального
страхування від нещасних випадків.

Порядок узяття на облік платників
страхових внесків до Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України визначено
Інструкцією «Про порядок
перерахування, обліку та витрачення
страхових коштів Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України», затвердженої
постановою Правління Фонду від 12.07.2007
року за № 36.

Відповідно до п. 2.1 вказаної Інструкції
платниками страхових внесків до Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України є юридичні особи
незалежно від форм власності і
господарювання, виду діяльності та
галузевої належності, а також їх
відокремлені підрозділи (філії, інші
підрозділи юридичної особи, що
перебувають поза її місцезнаходженням
та виробляють продукцію, виконують
роботи або операції, надають послуги
від імені юридичної особи, або
представництва, що здійснюють
представництво і захист інтересів
юридичної особи) за умови, що
розрахунки з оплати праці цих
відокремлених підрозділів проводяться
нецентралізовано.

Згідно з п. 4.1 Інструкції сума
страхового внеску розраховується
відповідно до страхового тарифу,
встановленого законом, залежно від
класу професійного ризику виробництва,
до якого віднесено страхувальника.

При встановленні страхувальнику
знижки або надбавки до страхового
тарифу сума страхового внеску, яка
підлягає сплаті, визначається з
урахуванням указаної знижки (надбавки).

Виходячи з абз. 1, 2 п. 4.12 Інструкції,
страхові внески сплачуються
страхувальниками-роботодавцями - у
день одержання коштів на оплату праці в
установах банків. Підприємства, які
здійснюють виплату заробітної плати на
поточні рахунки фізичних осіб в
установах банків, сплачують страхові
внески до Фонду в день перерахування
коштів на особові рахунки.

У разі виплати заробітної плати за
першу половину місяця страхувальник
одночасно з одержанням зазначених сум
сплачує страхові внески, нараховані на
суму цих виплат.

Керуючись п. 4.13 Інструкції, нараховані
страхові внески, інші платежі
сплачуються страхувальниками шляхом
перерахування відповідних сум на
відповідний рахунок Фонду.

Фізичні особи, які використовують
найману працю і не мають розрахункових
рахунків у банківських установах,
сплачують страхові внески поштовим
переказом або через банківські
установи.

Згідно з п. 5.1. Інструкції не внесені
страхувальниками у встановлений строк
страхові внески до Фонду вважаються
недоїмкою і стягуються у порядку,
передбаченому законодавством, з
нарахуванням пені. Пеня нараховується
із сум недоїмки за кожний прострочений
день і обчислюється, виходячи із 120
відсотків річних облікової ставки
Національного банку України, що діяла
на момент сплати, нарахованої на повну
суму недоїмки (без урахування штрафів)
за весь строк.

Як вбачається з розрахункових
відомостей та звітів щодо сплати
заборгованості зі сплати страхових
коштів Фонду позивача за період з I
кварталу 2010 по IV квартал 2010 року,
залишок заборгованості зі страхових
внесків Відокремленого підрозділу
«Шахта «Новопавлівська» ДП
«Донбасантрацит» перед Фондом станом
на кінець перевіреного періоду, що
відображається наростаючим підсумком
складала 18 939 499,88 грн.

Таким чином, за Відокремленим
підрозділом позивача «Шахта
«Новопавлівська» обліковується
заборгованість зі страхових внесків,
яка виникла до 01.01.2011, що надає підстави
відповідачу застосовувати вимоги
законодавства, яке регулювало порядок
сплати та стягнення страхових внесків
до Фонду до набрання чинності Законом
2464, в тому числі виконати обов'язок щодо
нарахування пені за несвоєчасну сплату
внесків.

Фактично за перевірений період
позивачем сплачено страхових внесків
80000,00 грн. Несплачена сума недоїмки
склала 1020862,80 грн., на яку актом
перевірки і було нараховано пеню, що на
думку суду не суперечить вищенаведеним
нормам законодавства.

Аналогічна позиція викладена у
постанові Верховного Суду України від
19.02.2013 року по справі № 21-432а12.

Відповідно до ч. 1 ст. 244-2 КАС України,
рішення Верховного Суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Крім того, на думку суду, позивач
просить визнати незаконними дії щодо
складення акта перевірки № 134 від 30.10.2013
не з підстав порушення норм
Законодавства України під час
процедури складення акта та порядку
його складення, а з підстав саме
висновків акта. Оскільки судом
перевірено підстави складення
оскарженого акта перевірки, на які
посилається позивач у позові та
встановлено законність його складення,
суд не вбачає і підстав для визнання
незаконними дій щодо складення акта
перевірки.

З огляду на вищевикладене, враховуючи
вимоги ст. 2 та вимоги ст. 244-2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд не вбачає підстав щодо
визнання дій відповідача незаконними,
тому у задоволенні позову слід
відмовити в повному обсязі.

Виходячи з вимог ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, витрати щодо сплати судового
збору відшкодуванню на користь
позивача не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 158-163, 244-2 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову Державного
підприємства «Донбасантрацит» до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м. Красному Лучі
Луганської області про визнання
незаконними дій щодо складення акта
перевірки № 134 від 30.10.2013 відмовити за
необгрунтованістю.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
встановленого Кодексом
адміністративного судочинства
України, якщо таку скаргу не було
подано.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанову в повному обсязі складено 29
січня 2014 року.

Суддя
О.В. Солоніченко