Справа № 819/3300/13-а
Суддя: Хрущ В. Л.
Дата ухвалення: 2014-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 819/3300/13-a

"04" лютого 2014 р.
м. Тернопіль

Тернопільський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Хрущ В.Л.,

за участю:

секретаря судового
засідання
Найко Н.І.,

представника позивача - Чайнюк О.В.,

за відсутності відповідача,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Тернополі
справу за адміністративним позовом
Тернопільської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Тернопільській області до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення
податкової заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного
адміністративного суду звернулася
Тернопільська об'єднана державна
податкова інспекція Головного
управління Міндоходів у
Тернопільській області з
адміністративним позовом до фізичної
особи - підприємця ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості в сумі 5265,13 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що
станом на дату звернення до суду за
відповідачем рахується
заборгованість в сумі 5265,13 грн., яка
виникла в результаті несплати ним у
визначеному законом порядку
самостійно узгоджених сум податкових
зобов'язань.

На адресу відповідача ухвала про
відкриття провадження у справі та
повторна повістка (після відкладення
розгляду справи) направлялись
рекомендованими листами.

Однак, поштові відправлення
повернулись на адресу суду з відміткою
пункту поштового зв'язку "за зазначеною
адресою не проживає".

Згідно з положеннями статті 35 Кодексу
адміністративного судочинства України
- у разі повернення поштового
відправлення із повісткою, яка не
вручена адресату з незалежних від суду
причин, вважається, що така повістка
вручена належним чином.

З огляду на вжиття судом всіх залежних
від нього заходів щодо повідомлення
належним чином сторін про наявність
судової справи з їх участю та
можливість реалізації ними права
захисту у судовому порядку їх прав та
інтересів, - суд, у відповідності до
статті 128 Кодексу адміністративного
судочинства України, вважає за можливе
розглянути справу за відсутності
відповідача, за наявними в ній
доказами.

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримала та просила
позов задовольнити, з мотивів,
викладених в позовній заяві.

Заслухавши пояснення представника
позивача та дослідивши матеріали
справи, суд встановив наступні
обставини.

Відповідач, ОСОБА_2, будучи
зареєстрованим як фізична особа -
підприємець, з 11.02.1997 року перебуває на
обліку в Тернопільській об'єднаній
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Тернопільській області (далі -
Тернопільська ОДПІ) як платник
податків за №1949 (реєстраційний номер
облікової картки платника податків -
НОМЕР_1).

Як видно з матеріалів справи,
відповідачем - ФОП ОСОБА_2 подано до
Тернопільської ОДПІ дві податкові
декларації з податку на доходи
фізичних осіб за січень 2011 року №9303 від
21.03.2011 року та за лютий 2011 року №9299 від
21.03.2011 року, у яких самостійно
визначив суми своїх податкових
зобов'язань за відповідні періоди.

Таким чином, самостійно вказані у
вищезазначених деклараціях суми
податкових зобов'язань відповідача по
податку на доходи фізичних осіб за 1 - 2
місяці 2011 року - є узгодженими, не
можуть бути оскаржені в судовому або
адміністративному порядку, та,
відповідно, - є обов'язковими до сплати.

Однак, у визначений законом строк
відповідач належних суми податкових
зобов'язань, самостійно визначених ним
у вищезазначених деклараціях, - не
сплатив, у зв'язку з чим Тернопільською
ОДПІ згідно ст.59 Податкового кодексу
України було виставлено йому податкову
вимогу №327 від 25.03.2011 року, яка отримана
відповідачем 15.04.2011 року, про що
свідчить його підпис у рекомендованому
повідомленні про вручення поштового
відправлення.

Разом з тим, покладений на нього
законом обов'язок щодо сплати
самостійно визначених зобов'язань
відповідач у добровільному порядку не
виконував і вподальшому, що призвело до
нарахування пені за несвоєчасну сплату
узгоджених податкових зобов'язань.

Станом на дату звернення позивача до
суду із даним позовом заборгованість
ФОП ОСОБА_2 становить 5265,13 грн., з яких:
5257,00 грн. - недоїмка та 8,13 грн. - пеня.

Вказана заборгованість підтверджена
наявними у справі матеріалами:
податковими деклараціями з податку
фізичних осіб №9303 від 21.03.2011 року та
№9299 від 21.03.2011 року, корінцем
податкової вимоги від 25.03.2011 року №327,
розрахунком суми вимог податкового
боргу та пені по ФОП ОСОБА_2, зворотнім
боком облікової картки платника станом
на 31.12.2012 року.

Перевіривши матеріали справи,
розглянувши доводи, викладені в позові,
та надавши їм належну правову оцінку,
проаналізувавши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, у їх
сукупності, суд вважає, що позовні
вимоги є обґрунтованими, доведеними
належним чином та підлягають
задоволенню, - з огляду на наступне.

Відповідно до статті 67 Конституції
України кожен зобов'язаний сплачувати
податки і збори в порядку і розмірах,
встановлених законом.

01 січня 2011 року набув чинності
Податковий Кодекс України, який
встановлює перелік податків та зборів,
що справляються в Україні, та порядок
їх адміністрування, платників податків
та зборів, їх права та обов'язки,
компетенцію контролюючих органів,
повноваження і обов'язки їх посадових
осіб під час здійснення податкового
контролю, а також відповідальність за
порушення податкового законодавства.

Відповідно до п.п. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16
Податкового кодексу України - на
платника податків покладено обов'язок
сплачувати податки та збори в строки та
у розмірах, встановлених цим Кодексом
та законами з питань митної справи.

Відповідно до п. 54.1. ст. 54 Податкового
кодексу України, крім випадків,
передбачених податковим
законодавством, платник податків
самостійно обчислює суму податкового
та/або грошового зобов'язання та/або
пені, яку зазначає у податковій (митній)
декларації або уточнюючому розрахунку,
що подається контролюючому органу у
строки, встановлені цим Кодексом. Така
сума грошового зобов'язання та/або пені
вважається узгодженою.

Відповідно до п. 54.5 ст. 54 Податкового
кодексу України якщо згідно з нормами
цієї статті сума грошового
зобов'язання розраховується
контролюючим органом, платник податків
не несе відповідальності за
своєчасність, достовірність і повноту
нарахування такої суми, проте несе
відповідальність за своєчасне та повне
погашення нарахованого узгодженого
грошового зобов'язання і має право
оскаржити зазначену суму в порядку,
встановленому цим Кодексом.

Відповідно до положень п. 14.1.175. ч. 14.1 ст.
14 Податкового кодексу України сума
узгодженого грошового зобов'язання (з
урахуванням штрафних санкцій за їх
наявності), але не сплаченого платником
податків у встановлений цим Кодексом
строк, а також пеня, нарахована на суму
такого грошового зобов'язання, -
визнається податковим боргом.

Пунктом 36.5 ст. 36 Податкового кодексу
України передбачено, що
відповідальність за невиконання або
неналежне виконання податкового
обов'язку несе платник податків, крім
випадків, визначених цим Кодексом або
законами з питань митної справи.

Відповідно до п. 41.2 ст. 41 Податкового
кодексу України - виключно контролюючі
органи, уповноважені здійснювати
заходи щодо забезпечення погашення
податкового боргу та недоїмки зі
сплати єдиного внеску у межах
повноважень, а також державні
виконавці у межах своїх повноважень,- є
органами стягнення.

Частиною 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з частиною 1 ст. 69 та частиною 1
ст. 70 Кодексу адміністративного
судочинства України - доказами в
адміністративному судочинстві є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення осіб, які беруть
участь у справі, та інші обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів. Належними - є докази, які
містять інформацію щодо предмету
доказування.

В той же час, статтею 70 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено поняття належності та
допустимості доказів.

Зокрема, у відповідності до положень
вказаної статті - належними є докази,
які містять інформацію щодо предмету
доказування.

При цьому, також встановлено, що
обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися - ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Відповідно до частини 1 ст. 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюються на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості.

Згідно з положеннями статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
- кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

Статтею 86 Кодексу адміністративного
судочинства України визначено, що суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Відтак, беручи до уваги усе
вищевикладене, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини
справи, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінюючи наявні у
матеріалах справи письмові докази, які
мають юридичне значення для її
розгляду і вирішення спору по суті, в їх
сукупності, а також враховуючи те, що
покладений на відповідача як платника
податків законом обов'язок щодо сплати
існуючого податкового боргу - є
визначальним для вирішення даного
спору, і на час судового розгляду
справи вказаний обов'язок відповідачем
в добровільному порядку та в повному
обсязі - не виконаний, відповідні
докази, які б свідчили про відсутність
правових підстав для заявлення
податковим органом вимог про стягнення
з відповідача заявленої суми боргу, та
докази, які б підтверджували погашення
боргу в сумі 5265,13 грн. та спростовували
б доводи позивача, - відповідачем не
надані, а судом - не здобуті, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги - є обґрунтованими,
документально підтвердженими,
відповідають чинному законодавству та
підлягають задоволенню.

Враховуючи вимоги статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
- судові витрати у цій справі з
відповідача - не стягуються.

Керуючись статтями 2, 9, 10, 11, 69-71, 94, 128,
158-163 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов
Тернопільської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Тернопільській області - задовольнити.

2. Стягнути з фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 (реєстраційний номер
облікової картки платника податків -
НОМЕР_1, АДРЕСА_1) в рахунок погашення
заборгованості перед бюджетами та
державними цільовими фондами кошти в
сумі - 5265,13 грн. (п'ять тисяч двісті
шістдесят п'ять гривень 13 копійок) з
яких: 5257,00 грн. (п'ять тисяч двісті
п'ятдесят сім гривень) - податок на
доходи фізичних осіб та 8,13 грн. (вісім
гривень 13 копійок) - пеня.

Постанова набирає законної сили за
правилами статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

/Постанова в повному обсязі
складена 06.02.2014 року/.

Головуючий суддя
Хрущ В. Л.

Копія вірна:

Суддя
Хрущ В. Л.