Справа № 872/12883/13
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2013-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" грудня 2013 р. справа № 804/7484/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Добродняк І.Ю

суддів:
Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового
засідання: Новошицька О.О.

за участю представників:

позивача: - Семикіна Л. В. (дов.
від 25.02.13 р.)

відповідача: - Белінська О. І.
(дов. від 03.06.13 р.)

третя особа: - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
«Енерго-МИГ»

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 15
липня 2013 року

у справі № 804/7484/13-а

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Енего-МИГ»

до Державної виконавчої служби України

3-тя особа яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору Урядовий
уповноважений у справах Європейського
суду з прав людини

про визнання дій незаконними та
зобов'язання вчинити певні дії,-

встановила:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Енерго - МИГ»
звернулося до суду з позовом до
Державної виконавчої служби України,
третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору
Урядовий уповноважений у справах
Європейського суду з прав людини, у
якому просило:

- визнати протиправною бездіяльність
Державної виконавчої служби України
щодо невиконання рішення
Європейського суду з прав людини №
10432/06 від 26.07.2012р. у справі «Харук та інші
проти України» в частині виконання
державою - відповідачем рішень
національних судів: 1) рішення
арбітражного суду міста Києва від
26.08.1998 р. у справі № 17/233 про стягнення 2
263 898,38 грн. основного боргу та 113 195,00 грн.
держмита, та 2) рішення Вищого
арбітражного суду України від 10.04.2001 р.
у справі № 3/12 про стягнення 4 164 912,55 грн.

- зобов'язати Державну виконавчу службу
України вчинити дії щодо відкриття
виконавчого провадження по виконанню
рішення Європейського суду з прав
людини №10432/06 від 26.07.2012р. у справі
«Харук та інші проти України» на
користь ТОВ «Енерго - МИГ» шляхом
виконання рішень національних судів:
рішення арбітражного суду міста Києва
від 26.08.1998 р. у справі № 17/233 та рішення
Вищого арбітражного суду України від
10.04.2001 р. у справі № 3/12.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
всупереч рішенню Європейського суду з
прав людини від 26.07.2012 у справі «Харук
та інші проти України», Закону України
«Про виконавче провадження», Закону
України «Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини» та всупереч
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод відповідачем на
користь позивача не виконується
рішення Європейського суду з прав
людини №10432/06 від 26.07.2012 в частині
виконання рішень національних судів,
про які зазначено у Додатку №1
(порядковий №6) до рішення
Європейського суду з прав людини, а
саме: рішення арбітражного суду міста
Києва від 26.08.1998 у справі №17/233 про
стягнення 2263898,38 грн. основного боргу та
113195,00 грн. держмита і рішення Вищого
арбітражного суду України від 10.04.2001 у
справі №3/12 про стягнення 4164912,55 грн.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
15.07.2013 у задоволенні адміністративного
позову відмовлено. Постанова суду
мотивована тим, що позивач добровільно
передав право вимоги щодо сплати
заборгованості за рішеннями
Арбітражного суду м. Києва від 26.08.1998 та
Вищого арбітражного суду України від
10.04.2001 ТОВ «Промислова інвестиційна
компанія «Енерго - Інвест», а відтак,
відповідно до практики Європейського
суду не може вважатися «потерпілим»
від порушення прав щодо виконання
рішення національного суду в розумінні
статті 34 Конвенції. Позивач втратив
статус стягувача за рішеннями
національних судів, невиконання яких
було підставою для звернення до
Європейського суду, тобто позивачу має
бути сплачена тільки сума присудженого
Європейським судом відшкодування за
невиконання рішень національних судів
за час, коли ці рішення підлягали
виконанню на користь
позивача-заявника.

Не погодившись із постановою суду,
позивач подав апеляційну скаргу (т.2
а.с.2), в якій, посилаючись на порушення
судом першої інстанції норм
матеріального права, неповне
з'ясування обставин справи, просить
скасувати постанову суду та прийняти
нову постанову, якою задовольнити
позовні вимоги.

Апеляційна скарга окрім доводів,
вказаних у позовній заяві, мотивована
тим, що позивач є стягувачем відповідно
до Закону України «Про виконання
рішень та застосування практики
Європейського суду з прав людини»,
оскільки на його користь постановлене
рішення про виконання рішень
національних судів та стягнення
заборгованості. В судовому порядку він
як стягувач не змінювався, оскільки
ухвали судів щодо заміни його як
стягувача у виконавчому провадження
скасовані. До того ж позивач вказує, що
рішення Європейського союзу з прав
людини у справі «Харук та інші проти
України» є остаточним, не скасованим та
не зміненим, підлягає виконанню.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав доводи, викладені
в апеляційній скарзі.

Представник відповідача проти
задоволення апеляційної скарги
заперечує, зазначає, що рішення судом
першої інстанції прийнято законно та
обґрунтовано.

Представник третьої особи в судове
засідання не з'явився, про час та місце
розгляду справи повідомлений судом
належним чином.

Перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість
постанови суду в межах апеляційних
скарг, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, підтверджено
матеріалами справи, 26 липня 2012 року
Європейський суд з прав людини у справі
«Харук та інші проти України» прийняв
рішення, яким встановив, що мало місце
порушення статті 13 Конвенції та
постановив, що:

(a) держава - відповідач має виконати
рішення національних судів, ухвалених
на користь заявників, та сплатити
протягом трьох місяців 3000 (три тисячі)
євро кожному заявнику або його/її
спадкоємцю у заявах, наведених у
Додатку 1 та 1500 (одна тисяча п'ятсот)
євро кожному заявнику або його/її
спадкоємцю у заявах, наведених у
Додатку 2, що є відшкодуванням
матеріальної та моральної шкоди, а
також компенсацію судових витрат,
разом з будь-якими податками, що можуть
нараховуватись на ці суми, які мають
бути конвертовані в національну валюту
держави відповідача за курсом на день
здійснення платежу;

(b) зі спливом зазначеного тримісячного
строку і до остаточного розрахунку на
ці суми нараховуватиметься простий
відсоток (simple interest) у розмірі граничної
позичкової ставки Європейського
центрального банку, яка діятиме в
період несплати, до якої має бути
додано три відсоткові пункти.

В Додатку №1 до цього рішення (пункт 6)
заявником зазначено ТОВ «Енерго - МИГ»
щодо невиконання рішень національних
судів: Арбітражного суду міста Києва
від 26 серпня 1998 року та Вищого
арбітражного суду України від 10 квітня
2001 року.

17.08.2012 відділом примусового виконання
рішень Державної виконавчої служби
України постановою про відкриття
виконавчого провадження відкрито
виконавче провадження ВП №33914149 з
примусового виконання рішення
Європейського суду з прав людини №10432/06
від 26.07.2012 на користь позивача щодо
наступного:

- держава - відповідач має виконати
рішення національних судів, ухвалених
на користь заявників, та сплатити
протягом трьох місяців 3000 (три тисячі)
євро кожному заявнику або його/її
спадкоємцю у заявах, наведених у
Додатку 1, та 1500 (одна тисяча п'ятсот)
євро кожному заявнику або його/її
спадкоємцю у заявах, наведених у
Додатку 2, що є відшкодуванням
матеріальної та моральної шкоди, а
також компенсацію судових витрат,
разом з будь-якими податками, що можуть
нараховуватись на ці суми, які мають
бути конвертовані в національну валюту
держави відповідача за курсом на день
здійснення платежу.

- зі спливом зазначеного тримісячного
строку і до остаточного розрахунку на
ці суми нараховуватиметься простий
відсоток у розмірі граничної
позичкової ставки Європейського
центрального банку, яка діятиме в
період несплати, до якої має бути
додано три відсоткові пункти.

Платіжним дорученням №U179349_AV від 23
жовтня 2012 року відповідачем
перераховано позивачу на виконання
рішення Європейського суду з прав
людини №10432/06 від 26.07.2012 грошові кошти у
розмірі 31055,20 грн., що є еквівалентом 3000
євро.

29.01.2013 відповідачем прийнято постанову
про закінчення виконавчого
провадження №33914149, якою виконавче
провадження з примусового виконання
рішення Європейського суду з прав
людини №10432/06 від 26.0.2012 закінчено у
зв'язку з виконанням фактично рішення
суду у повному обсязі на підставі п.8 ч.1
ст.49, ст.50 Закону України «Про виконавче
провадження».

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що позивач не є стягувачем за
рішеннями національного суду
відповідно до норм чинного
законодавства, з огляду на наступні
обставини.

10.08.2012 між позивачем (Первісний
кредитор) та ТОВ «Промислова
інвестиційна компанія «Енерго-Інвест»
(Новий кредитор) укладений договір
відступлення права вимоги №10-08/12У,
відповідно до якої Первісний кредитор
відступає, а Новий кредитор набуває
право вимоги, яке випливає з:

- договору уступки права вимоги №111 від
16 жовтня 1997 року, укладеного між ДП
«Дніпро-Донбас», Первісним кредитором
та ВАТ «Оріана» (надалі - Боржник),
відповідно до якого були передані
права вимоги за договорами №11-3/31 від
15.07.1997 р., №1 від 22.12.1997 р., №11 від 15.01.1998 р.,
№23/04 від 23.04.1998 р. та №21/04 від 30.04.1998 р.
Право вимоги Первісному кредитору
належить у відповідності до рішення
арбітражного суду міста Києва від 26
серпня 1998 року у справі №17/233 та наказу
від 26.08.1998 р. у справі №17/233, згідно якого
стягнуто з Боржника на користь
Первісного кредитора 2263898,38 грн.
основного боргу, 113195,00 грн. судових
витрат;

- зобов'язання по відшкодуванню збитків
спричинених діями Боржника по
невиконанню арбітражного рішення від
26.08.1998 р. у справі №17/233, право вимоги
належить Первісному кредитору у
відповідності до рішення Вищого
арбітражного суду України у справі №3/12
від 10.04.2001 р. та наказу Вищого
арбітражного суду України у справі №3/12
від 22 червня 2001 р., згідно яких стягнуто
з Боржника на користь Первісного
кредитора 4164912,55 грн.

Пунктом 1.2 вказаного договору
передбачено, що Новий кредитор за цим
договором одержує замість Первісного
кредитора право вимагати від Боржника
сплати грошових коштів у розмірі,
визначеному в п.2.1 цього договору (6542208,93
грн.).

Актом прийому передачі документів до
договору №10-08/12У відступлення права
вимоги від 10.08.2012 Первісний кредитор
передав Новому кредитору документи,
передбачені п.4.1 договору, в повному
обсязі, в тому числі рішення
арбітражного суду м. Києва від 26.08.1998 у
справі № 17/233, наказ арбітражного суду
м. Києва від 26.08.1998 у справі № 17/233;
рішення Вищого арбітражного суду
України від 10.04.2001 у справі № 3/12, наказ
Вищого арбітражного суду України від
22.06.2001 у справі № 3/12.

Посилаючись на вказаний договір
відступлення права вимоги №10-08/12У від
10.08.2012, господарський суд м. Києва
ухвалою від 05.09.2012 у справі №17/233
здійснив заміну сторони судового
процесу (виконавчого провадження)
стягувача ТОВ «Енерго - МИГ» на його
процесуального правонаступника ТОВ
«Промислова інвестиційна компанія
«Енерго-Інвест». Ухвалою
господарського суду м.Києва від 10.09.2012 у
справі №3/12 з цих же підстав замінено
стягувача ТОВ «Енерго - МИГ» на його
правонаступника ТОВ «Промислова
інвестиційна компанія «Енерго-Інвест».

Разом з тим, на момент прийняття
господарським судом м. Києва означених
ухвал договір відступлення права
вимоги від 10.08.2012 №10-08/12У вже був
розірваний за згодою сторін шляхом
укладення між ТОВ «Енерго - МИГ» та ТОВ
«Промислова інвестиційна компанія
«Енерго-Інвест» угоди від 14.08.2012 про
розірвання цього договору.

У зв'язку з підписанням вищевказаної
угоди ухвалою господарського суду від
06.03.2013 скасовано ухвалу господарського
суду міста Києва від 05.09.2012 у справі
№17/233 та відмовлено ТОВ «Енерго - МИГ» у
задоволенні заяви про його заміну
правонаступником ТОВ «Промислова
інвестиційна компанія «Енерго-Інвест»,
а ухвалою господарського суду міста
Києва від 10.03.2013 скасовано ухвалу
господарського суду міста Києва від
10.09.2012 у справі №3/12 та відмовлено ТОВ
«Енерго - МИГ» у задоволенні заяви про
його заміну правонаступником ТОВ
«Промислова інвестиційна компанія
«Енерго-Інвест». Господарський суд з
цього приводу встановив фактичну
відсутність правочину - договору, на
підставі якого здійснено заміну
сторони у справі.

14.03.2013 позивач звернувся до Державної
виконавчої служби України та Урядового
уповноваженого у справах
Європейського суду з прав людини з
заявою щодо виконання рішення
Європейського суду з прав людини (лист
№0182), в якій просив відкрити або
поновити виконавче провадження з
виконання рішення Європейського суду з
прав людини у справі «Харук та інші
проти України», ухваленого на користь
ТОВ «Енерго - МИГ». У вказаній заяві
позивач зазначив, що вказане рішення
Європейського суду з прав людини не є
виконаним в повному обсязі, ТОВ «Енерго
- МИГ» залишається позивачем та
стягувачем у справах № 17/233 та № 33/12 та
відповідно до рішення Європейського
суду з прав людини № 10432/06 від 26.07.2012 має
право отримати належне виконання за
вищевказаними рішеннями.

19.04.2013 позивача повідомлено, що з огляду
на те, що на момент здійснення
виконавчого провадження з виконання
рішення Європейського суду в 2012 році
він втратив статус потерпілого від
порушення Конвенції та не був
стягувачем за рішеннями національного
суду (невиконання яких було підставою
для звернення до Європейського суду),
на виконання рішення Європейського
суду в справі «Харук та інші проти
України» позивачу має бути сплачена
тільки сума присудженого Європейським
судом відшкодування за невиконання
рішень національних судів за час, коли
ці рішення підлягали виконанню на
користь позивача-заявника.

З огляду на фактичні обставини справи,
норми законодавства, що регулюють
спірні правовідносини колегія суддів
вважає таку відмову безпідставною.

Законом, який регулює відносини, що
виникають у зв'язку з обов'язком
держави виконати рішення
Європейського суду з прав людини у
справах проти України є, зокрема, Закон
України №3477-IV від 23.02.2006 «Про виконання
рішень та застосування практики
Європейського суду з прав людини».

Відповідно до статті 1 Закону №3477-IV
виконання Рішення включає (а) виплату
Стягувачеві відшкодування та вжиття
додаткових заходів індивідуального
характеру; (б) вжиття заходів
загального характеру.

При цьому відшкодування, - зокрема, сума
справедливої сатисфакції, визначена
рішенням Європейського суду з прав
людини відповідно до статті 41
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод.

Відповідно до ст.10 цього ж Закону
додаткові заходи індивідуального
характеру вживаються з метою
забезпечення відновлення порушених
прав Стягувача.

Додатковими заходами індивідуального
характеру є:

а) відновлення настільки, наскільки це
можливо, попереднього юридичного
стану, який Стягувач мав до порушення
Конвенції (restitutio in integrum);

б) інші заходи, передбачені у Рішенні.

Відновлення попереднього юридичного
стану Стягувача здійснюється, зокрема,
шляхом:

а) повторного розгляду справи судом,
включаючи відновлення провадження у
справі;

б) повторного розгляду справи
адміністративним органом.

Виходячи з наведених правових норм,
законодавцем не встановлено
вичерпного переліку можливих шляхів
виконання рішення Європейського суду
з прав людини в частині застосованих
заходів індивідуального характеру.

В рішенні Європейського суду з прав
людини № 10432/06 від 26.07.2012 у справі «Харук
та інші проти України» встановлені
додаткові заходи індивідуального
характеру, а саме: покладення на
державу - відповідача обов'язку
виконати рішення національного суду,
ухвалені на користь заявників.
Оскільки ні процесуальні питання
розгляду справ судами України, ні його
результати (судові рішення) не
становили предмету порушення положень
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, відповідно,
заходом індивідуального характеру за
вказаним рішенням Європейського суду
стосовно заявника ТОВ «Енерго - МИГ» є
припинення порушення шляхом виконання
судових рішень, винесених на користь
ТОВ «Енерго - МИГ»: рішення
арбітражного суду міста Києва від
26.08.1998 у справі №17/233 про стягнення
2263898,38 грн. основного боргу та 113195,00 грн.
держмита і рішення Вищого арбітражного
суду України від 10.04.2001 у справі №3/12
про стягнення 4164912,55 грн.

Таким чином, тільки виконавши
зазначені вище рішення суду, держава
припинить порушення прав ТОВ «Енерго -
МИГ» у зв'язку з тривалим невиконанням
цих рішень, констатоване рішенням
Європейського суду № 10432/06 від 26.07.2012 у
справі «Харук та інші проти України».

Статтями 11 та 12 вказаного Закону №3477-IV
регламентовані дії Органу
представництва щодо вжиття додаткових
заходів індивідуального характеру та
дії Органів, відповідальних за
виконання додаткових заходів
індивідуального характеру.

Так протягом десяти днів від дня
одержання повідомлення про набуття
Рішенням статусу остаточного Орган
представництва: а) надсилає
Стягувачеві повідомлення з
роз'ясненням його права порушити
провадження про перегляд справи та/або
про його право на відновлення
провадження відповідно до чинного
законодавства; б) повідомляє органи,
які є відповідальними за виконання
передбачених у Рішенні додаткових
заходів індивідуального характеру, про
зміст, порядок і строки виконання цих
заходів. До повідомлення додається
переклад Рішення, автентичність якого
засвідчується Органом представництва.

Органи, відповідальні за виконання
додаткових заходів індивідуального
характеру, зобов'язані:

а) невідкладно та у визначений Рішенням
та/або чинним законодавством строк
виконати додаткові заходи
індивідуального характеру;

б) надавати інформацію на запити Органу
представництва про перебіг і наслідки
виконання додаткових заходів
індивідуального характеру;

в) дієво та без зволікань реагувати на
подання Органу представництва;

г) про виконання додаткових заходів
індивідуального характеру повідомити
Орган представництва.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини» порядок виконання Рішення
визначається цим Законом, Законом
України "Про виконавче провадження",
іншими нормативно-правовими актами з
урахуванням особливостей, що
передбачені цим Законом.

Відповідно до ст.17 Закону України №606-XIV
від 21.04.1999 «Про виконавче провадження»
відповідно до цього Закону підлягають
виконанню державною виконавчою
службою рішення Європейського суду з
прав людини з урахуванням
особливостей, передбачених Законом
України "Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини".

Відповідач та третя особа не
заперечують проти того факту, що у
держави залишається обов'язок вжити
всіх заходів на виконання рішення
арбітражного суду міста Києва від
26.08.1998 у справі №17/233 і рішення Вищого
арбітражного суду України від 10.04.2001 у
справі №3/12 в межах виконання рішення
Європейського суду «Харук та інші
проти України».

Проте колегія суддів вважає помилковим
висновок вказаних осіб, з яким
погодився суд першої інстанції, про
відсутність у держави будь-якого
зобов'язання щодо виконання
вищезгаданих судових рішень на користь
ТОВ «Енерго - МИГ».

Згідно положень статті 1 Закону №3477-IV
Стягувачем є особа, за заявою якої
Європейським судом з прав людини
постановлено Рішення.

Відповідно до ч.2 ст.8 Закону України
№606-XIV від 21.04.1999 «Про виконавче
провадження» стягувачем є фізична або
юридична особа, на користь чи в
інтересах якої видано виконавчий
документ.

Матеріалами справи підтверджено, що
позивач є Стягувачем у розумінні
Закону №3477-IV за рішенням Європейського
суду з прав людини № 10432/06 від 26.07.2012 та у
розумінні Закону №606-XIV і цього статусу
в установленому порядку позбавлений не
був.

Посилання відповідача на той факт, що
на момент здійснення виконавчого
провадження з виконання рішення
Європейського суду з прав людини №10432/06
від 26.07.2012 позивач не був Стягувачем, не
відповідає фактичним, наведеним вище,
обставинам.

На момент відкриття виконавчого
провадження з примусового виконання
рішення Європейського суду з прав
людини від 26.07.2012 №10432/06, а саме: 17.08.2012
укладений між позивачем та ТОВ
«Промислова інвестиційна компанія
«Енерго-Інвест» договір відступлення
права вимоги №10-08/12У від 10.08.2012 вже було
розірвано 14.08.2012; в судовому порядку
заміна сторони у виконавчому
провадженні за рішеннями арбітражного
суду м.Києва від 26.08.1998 у справі №17/233 та
Вищого арбітражного суду України від
10.04.2001 у справі №3/12, як того вимагає
ст.8 Закону України «Про виконавче
провадження», не відбулась.

У відповідності з п.2.1.3 Інструкції про
проведення виконавчих дій,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України №74/5 від 15.12.1999, жодної
постанови про заміну сторони у
виконавчому провадженні стягувача -
ТОВ «Енерго - МИГ» правонаступником в
межах виконавчого провадження щодо
виконання вказаних вище судових рішень
на користь позивача не приймалось.

Таким чином, в установленому порядку
ТОВ «Енерго - МИГ» статусу стягувача за
рішеннями арбітражного суду м.Києва
від 26.08.1998 у справі №17/233 та Вищого
арбітражного суду України від 10.04.2001 у
справі №3/12 не позбавлявся.

Наявність судових рішень на момент
закінчення виконавчого провадження
29.01.2013 (ухвал господарського суду м.
Києва від 05.09.2012 у справі №17/233, від
10.09.2012 у справі №3/12) не покладено і
могло бути покладеним в основу
постанови про закінчення виконавчого
провадження від 29.01.2013, при прийнятті
якої відповідач керувався виключно
приписами п.8 ч.1 ст.49 Закону України
«Про виконавче провадження».

Приймаючи до уваги наступне скасування
означених вище ухвал, відповідно,
ухвалою господарського суду міста
Києва від 06.03.2013 у справі №17/233 та
ухвалою господарського суду міста
Києва від 10.03.2013 у справі №3/12, а також
дії позивача щодо розірвання 14.08.2012
укладеного ним договору відступлення
права вимоги №10-08/12У від 10.08.2012, колегія
суддів вважає, що наведені вище
обставини не спричинили правових
наслідків для позивача у вигляді
позбавлення його статусу стягувача за
рішеннями арбітражного суду м. Києва
від 26.08.1998 у справі № 17/233, Вищого
арбітражного суду України від 10.04.2001 у
справі № 3/12.

У зв'язку з викладеним, колегія суддів
дійшла висновку, що позивач як належний
стягувач як за рішенням Європейського
суду з прав людини від 26.07.2012 №10432/06 так
і за рішеннями арбітражного суду м.
Києва від 26.08.1998 у справі № 17/233, Вищого
арбітражного суду України від 10.04.2001 у
справі № 3/12, має право на отримання
належного виконання за цими рішеннями
в межах виконання рішення
Європейського суду «Харук та інші
проти України».

Наведене вище свідчить про допущену
відповідачем протиправну
бездіяльність щодо виконання рішення
Європейського суду з прав людини від
26.07.2012 №10432/06 у справі «Харук та інші
проти України» в частині зобов'язання
держави - відповідача виконати рішення
національних судів, ухвалених на
користь позивача, порушені права
позивача з цього приводу підлягають
відновленню шляхом виконання рішень
арбітражного суду міста Києва від
26.08.1998 у справі №17/233 та рішення Вищого
арбітражного суду України від 10.04.2001 у
справі №3/12 у порядку, встановленому
діючим законодавством.

Суд першої інстанції під час розгляду
даної справи не повно дослідив
обставини справи, що призвело до
неправильного вирішення спору,
внаслідок чого що апеляційна скарга
позивача підлягає задоволенню.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, ст.202, ст.205, ст.206
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
«Енерго-МИГ» задовольнити.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
15.07.2013 у справі № 804/7484/13-а - скасувати.

Позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність
Державної виконавчої служби України
щодо невиконання рішення
Європейського суду з прав людини №10432/06
від 26.07.2012 у справі «Харук та інші проти
України» в частині виконання державою -
відповідачем рішень національних
судів: рішення арбітражного суду міста
Києва від 26.08.1998 у справі №17/233 про
стягнення 2 263 898,38 грн. основного боргу
та 113 195,00 грн. держмита, та рішення
Вищого арбітражного суду України від
10.04.2001 у справі №3/12 про стягнення 4 164
912,55 грн.

Зобов'язати Державну виконавчу службу
України вчинити дії щодо відкриття
виконавчого провадження по виконанню
рішення Європейського суду з прав
людини №10432/06 від 26.07.2012р. у справі
«Харук та інші проти України» на
користь товариства з обмеженою
відповідальністю «Енерго-МИГ» шляхом
виконання рішень національних судів:
рішення арбітражного суду міста Києва
від 26.08.1998 у справі № 17/233 та рішення
Вищого арбітражного суду України від
10.04.2001 у справі № 3/12.

Постанова апеляційного суду
набирає законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
шляхом подання касаційної скарги в
порядку, встановленому ст.212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий:
І.Ю. Добродняк

Суддя:
Н.А. Бишевська

Суддя:
Я.В. Семененко