Справа № 2а-19089/10/2670
Суддя: Федоров М.О.
Дата ухвалення: 2014-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2014 року м. Київ
К/9991/39929/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Федорова М.О.

суддів:
Островича С.Е.

Степашка О.І.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційні скарги ОСОБА_3 та
Державної податкової інспекції у
Святошинському районі м. Києва на
постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 16.06.2011

у справі № 2а-19089/09/2070

за позовом ОСОБА_3

до Державної податкової інспекції
у Святошинському районі м. Києва
Відділення Державного казначейства
України у Святошинському районі м.
Києва

про визнання протиправною
бездіяльності та стягнення зайво
сплаченого податку і штрафу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
позовом до Державної податкової
інспекції у Святошинському районі м.
Києва, Відділення Державного
казначейства України у Святошинському
районі м. Києва про визнання
протиправною бездіяльності та
стягнення зайво сплаченого податку і
штрафу.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
16.02.2011 позовні вимоги задоволено.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 16.06.2011
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 16.02.2011 скасовано,
позовні вимоги задоволено частково.

Не погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанції, Державна
податкова інспекція у Святошинському
районі м. Києва та ОСОБА_3 оскаржили
його в касаційному порядку.

В касаційній скарзі ОСОБА_3 просить суд
скасувати постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 16.06.2011 та залишити в силі рішення
суду першої інстанції. Державна
податкова інспекція у Святошинському
районі м. Києва в касаційній скарзі
просить скасувати рішення судів першої
та апеляційної інстанцій, та прийняти
нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог.

Касаційні скарги вмотивовані тим, що
судом апеляційної інстанції при
вирішенні спору по даній справі
порушено норми матеріального та
процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
розглянувши надані письмові докази в
їх сукупності, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційні
скарги слід відхилити з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій, позивачем 23
березня 2010 року було подано до ДПІ у
Святошинському районі м. Києва
Декларацію про доходи, одержані з 01
січня по 31 грудня 2009 року або за інший
період звітного року, Перелік сум
витрат, що включаються до складу
податкового кредиту згідно із ст. 5
Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб», до якого включені суми
коштів, сплачені на користь закладів
освіти для компенсації вартості
середньої професійної або вищої форми
навчання члена сімї першого ступеня
споріднення на суму 108000грн. 00 коп. та
розрахунок суми податку з доходів
фізичних осіб, що підлягає поверненню
платнику податків або сплаті до
бюджету, у тому числі з нарахуванням
податкового кредиту .

Згідно вказаного розрахунку сума
загального річного доходу,
нарахованого протягом 2007 року у
вигляді заробітної плати складає 13018
грн. 00 коп., сума податку з доходів
фізичних осіб з оподатковуваного
доходу 1953 грн. 00 коп., сума податку з
доходів фізичних осіб до повернення 1507
грн. 00 коп.

Витрати, зазначені в переліку,
позивачем були понесені у зв'язку із
оплатою договору № 69/2008 ФЛ від 08 серпня
2008 року, укладеного з Національним
технічним університетом України
«Київський політехнічний інститут»,
про навчання його доньки ОСОБА_3

Листом № 177/Т/17-130 від 13 січня 2011 року ДПІ
у Святошинському районі м. Києва
відмовило позивачу у поверненні зайво
сплаченого податку з посиланням на те,
що ним не надано жодного документа на
понесення витрат на навчання доньки.

У відповідності до п. 5.1 ст. 5 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» платник податку має
право на податковий кредит за
наслідками звітного податкового року.
Підстави для нарахування податкового
кредиту із зазначенням конкретних сум
відображаються платником податку у
річній податковій декларації.

Згідно пп. 5.2.1 п. 5.2. ст. 5 вказаного
Закону до складу податкового кредиту
включаються фактично понесені витрати,
підтверджені платником податку
документально, а саме: фіскальним або
товарним чеком, касовим ордером,
товарною накладною, іншими
розрахунковими документами або
договором, які ідентифікують продавця
товарів (робіт, послуг) та визначають
суму таких витрат.

Відповідно до 5.3.3. зазначеного Закону
платник податку має право включити до
складу податкового кредиту звітного
року, зокрема, суму коштів, сплачених на
користь закладів освіти для
компенсації вартості середньої
професійної або вищої форми навчання
такого платника податку, іншого члена
його сім'ї першого ступеня споріднення,
але не більше суми, визначеної у
підпункті 6.5.1 пункту 6.5 статті 6 цього
Закону, у розрахунку за кожний повний
або неповний місяць навчання протягом
звітного податкового року.

Матеріалами справи встановлено, що між
позивачем та Національним технічним
університетом України «Київський
політехнічний інститут» було укладено
договір № 69/2008 ФЛ від 08 серпня 2008 року
про надання освітньої послуги навчання
ОСОБА_3

Враховуючи вищевикладене, суди
попередніх інстанцій дійшли
правильного висновку про позивач має
право включити до складу податкового
кредиту звітного року суму коштів,
сплачених на користь закладу освіти у
зв'язку з навчанням доньки.

Судом апеляційний інстанції,
встановлено, що позивачем при подачі
річної декларації не було додано
документів, що підтверджувало
понесення витрат за навчання ОСОБА_3,
тому позовна вимога щодо стягнення
штрафу за неповне і несвоєчасне
повернення зайво сплаченого податку з
доходів фізичних осіб у 2009 році в
розмірі 1410 грн. 00 коп. не підлягає
задоволенню.

Згідно із ст. 220 КАС України суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Рішення суду апеляційної інстанції
постановлене з додержанням норм
процесуального та матеріального права,
правова оцінка обставинам у справі
дана вірно, а доводи касаційної скарги
висновок суду не спростовують,
підстави для призначення справи до
розгляду в судовому засіданні
відсутні.

Враховуючи вищевикладене, Вищий
адміністративний суд України
приходить до висновку про те, що
касаційні скарги ОСОБА_3 та Державної
податкової інспекції у Святошинському
районі м. Києва на постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 16.06.2011 у справі № 2а-19089/09/2070 слід
відхилити, а судове рішення залишити
без змін.

Керуючись ст.ст. 2201, 221, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційні скарги ОСОБА_3 та Державної
податкової інспекції у Святошинському
районі м. Києва відхилити.

Постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 16.06.2011 у
справі № 2а-19089/09/2070 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав та в порядку, передбачених
статтями 236-2392 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий М.О. Федоров

С.Е. Острович

О.І. Степашко