Справа № 2а/0270/3287/11
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2014-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2014 року м.
Київ К/9991/84166/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого
Степашка О.І.

суддів:
Островича С.Е.

Федорова М.О.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Жмеринської об'єднаної державної
податкової інспекції Вінницької
області

на постанову Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 01.11.2011

у справі № 2а/0270/3287/11

за позовомЖмеринської об'єднаної
державної податкової інспекції
Вінницької областідоПриватного
акціонерного товариства «Швейна
фабрика «Браїлівчанка»простягнення
податкового боргу по податку на додану
вартістьВСТАНОВИВ:

Жмеринська об'єднана державна
податкова інспекція Вінницької
області (далі по тексту - позивач,
Жмеринська ОДПІ) звернулась до
Вінницького окружного
адміністративного суду з позовом до
Приватного акціонерного товариства
«Швейна фабрика «Браїлівчанка» (далі
по тексту - відповідач, ПАТ «Швейна
фабрика «Браїлівчанка») про стягнення
податкового боргу по податку на додану
вартість.

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 08.08.2011 позов
задоволено.

Постановою Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 01.11.2011
скасовано постанову Вінницького
окружного адміністративного суду від
08.08.2011 та прийнято нове рішення, яким в
позові відмовлено.

В касаційній скарзі позивач просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції про відмову в позові та
залишити в силі рішення першої
інстанції про задоволення позову,
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, що ПАТ «Швейна фабрика
«Браїлівчанка» 21.10.1998 зареєстровано
Жмеринською районною державною
адміністрацією як юридичну особу, що
підтверджується відповідним
свідоцтвом.

Згідно із довідкою Жмеринської ОДПІ
вих. № 1673 від 17.06.2010 відповідач взятий
на податковий облік 25.11.1996 за № 251.

У відповідності до положень
Податкового кодексу України, ПАТ
«Швейна фабрика «Браїлівчанка»
самостійно обчислює суму податкового
зобов'язання, яку зазначає у податковій
(митній) декларації або уточнюючому
розрахунку, що подається контролюючому
органу у строки, встановлені п. 54.1 ст. 54
ПК України (протягом 10 календарних
днів, що настають за останнім днем
відповідного граничного строку,
передбаченого цим Кодексом для подання
податкової декларації, крім випадків,
встановлених цим Кодексом).

Задовольняючи позовні вимоги
Жмеринської ОДПІ, суд першої інстанції
виходив з того, що в ході розгляду даної
справи було встановлена наявність
заборгованості у ПАТ «Швейна фабрика
«Браїлівчанка» зі сплати податку на
додану вартість на загальну суму 16921,68
грин., що була підтверджена поданими
відповідачем податковими
деклараціями, а також витягами з
облікової картки платника податку.

Таким чином, визначаючись щодо
правомірності заявлених позовних
вимог Вінницький окружний
адміністративний суд, дійшов висновку,
що позовні вимоги є доведеними,
відповідають дійсним обставинам та
матеріалам справи, а відтак позов
Жмеринської ОДПІ підлягає задоволенню.

Колегія суддів погоджується з судом
апеляційної інстанції, який вважає
висновки суду першої інстанції не
обґрунтованими з огляду на таке.

За положеннями п. 14.1.175 ст. 14 Податкового
кодексу України податковим боргом
вважається сума грошового зобов'язання
(з урахуванням штрафних санкцій за їх
наявності), самостійно узгодженого
платником податків, а також пеня,
нарахована на суму такого грошового
зобов'язання.

Відповідно до п. 20.1.18 ст. 20 Податкового
кодексу України податковий орган має
право звертатися до суду щодо
стягнення коштів платника податків,
який має податковий борг, з рахунків у
банках, обслуговуючих такого платника,
на суму податкового боргу або його
частини.

Відповідно до положень абз. 1 п. 95.3 ст. 95
Податкового кодексу України стягнення
коштів з рахунків платника податків у
банках, обслуговуючих такого платника
податків, здійснюється за рішенням
суду, яке направляється до виконання
органами державної податкової служби,
у розмірі суми податкового боргу або
його частини.

У свою чергу, особливості провадження у
справах за зверненням органів
державної податкової служби
визначенні положеннями ст. 183-3 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в силу ч. 1 якої провадження у
справах за зверненням органів
державної податкової служби при
здійсненні ними передбачених законом
повноважень здійснюється на підставі
подання таких органів щодо стягнення
коштів за податковим боргом.

Подання подається до суду першої
інстанції протягом двадцяти чотирьох
годин з моменту встановлення обставин,
що зумовлюють звернення до суду, за
загальними правилами підсудності,
встановленими цим Кодексом.

Водночас, у даному випадку, в
обґрунтування власних доводів судова
колегія апеляційної інстанції вважає
за необхідне звернутись до листа
Вищого адміністративного суду України
№ 149/11/13-11 від 02.02.2011.

Зокрема, в силу п. 1 останнього
визначено, що провадження у справах,
порушених за поданням податкових
органів, поданим на підставі ст. 183-3
Кодексу адміністративного судочинства
України, є окремим видом судового
провадження, відмінним від загального
(позовного).

Відповідно до п. 13 вказаного листа
Вищого адміністративного суду України
стягнення коштів з рахунків платника
податків у банках, які обслуговують
такого платника податків, здійснюється
за рішенням суду, яке направляється до
виконання органам державної
податкової служби, у розмірі суми
податкового боргу або його частини.
Зазначена норма Податкового кодексу
України кореспондує з пунктом третім
частини першої ст. 183-3 Кодексу
адміністративного судочинства
України, відповідно до якого
провадження у справах за зверненням
органів державної податкової служби
при здійсненні ними передбачених
законом повноважень здійснюється на
підставі подання таких органів щодо
стягнення коштів за податковим боргом.

Таким чином, системно проаналізувавши
положення Податкового кодексу України
та Кодексу адміністративного
судочинства України, судова колегія
апеляційної інстанції доходить
висновку, що в разі наявності у
платника податків заборгованості
перед бюджетом законодавець наділив
податкові органи повноваженнями : 1) на
звернення до суду з позовом про
стягнення заборгованості (п. 11 ст. 10
Закону України «Про державну податкову
службу в Україні», 2) на звернення до
суду з позовом про надання дозволу на
погашення усієї суми податкового боргу
за рахунок майна платника податків, що
перебуває у податковій заставі (абз. 2 п.
95.3 ст. 95 Податкового кодексу України), 3)
на звернення до суду з поданням про
стягнення коштів з рахунків платника
податків у банках, обслуговуючих
платника податків (абз.1 п. 95.3 ст. 95
Податкового кодексу України).

При цьому, саме приписи абз. 1 п. 95.3 ст. 95
Податкового кодексу України, прямо
кореспондуючись з положенням п. 3 ч. 1
ст. 183-3 КАС України, свідчать про той
факт, що в порядку ст. 183-3 Кодексу
адміністративного судочинства України
підлягають розгляду виключно подання
податкових органів про стягнення
коштів за податковим боргом.

У даному ж випадку Жмеринською ОДПІ
вказані положення процесуального
законодавства дотримано не було,
оскільки звертаючись в липні місяці 2011
року до Вінницького окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом в загальному
(позовному) порядку, позивач порушив
встановлену для даних правовідносин
процедуру звернення до судової
інстанції, що є підставою для відмови в
задоволенні вимог податкового органу.

Окрім того, суд апеляційної інстанції
вірно звертає увагу на той факт, що
розглядаючи даний спір та вирішуючи
справу по суті, суд першої інстанції не
надав належної оцінки природі
виникненні боргу, який на думку
податкового органу, рахується за
позивачем.

Як вбачається з наданих відповідачем
примірників платіжних доручень та
апеляційної скарги, кошти для сплати
податку на додану вартість були
перераховані в травні 2001 року через АКБ
«Україна», який, в свою чергу,
зобов'язання перед Державним бюджетом
не виконав, залишивши перераховані
відповідачем кошти на власних
рахунках. У подальшому позивач
здійснював зарахування наступних
платежів відповідача в рахунок
погашення вказаної суми. Викладене в
кінцевому рахунку й призвело до
виникнення спору між сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи,
податковим органом жодних дій,
спрямованих на врегулювання питання
щодо перерахунку сплаченого ПАТ
«Швейна фабрика «Браїлівчанка»
податку на додану вартість до
Державного бюджету не вчинено,
оскільки жодних доказів які б
підтверджували факт звернення
посадових осіб позивача до ліквідатора
АКБ «Україна» з даного питання
представником Жмеринської ОДПІ не було
надано а ні суду першої інстанції, а ні
суду апеляційної інстанції.

За наявності усіх платіжних документів
у відповідача на підтвердження сплати
податку на додану вартість, податковий
орган не довів підстави та наявність
заявленого до стягнення боргу,
посилаючись виключно на відомості
картки особового рахунку та
відсутність певних документів за
закінченням терміну їх зберігання.

В силу ч. 1 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В силу ч. 2 ст. 72 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи викладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про те, що судом апеляційної
інстанції належним чином з'ясовані
обставини справи та дано їм відповідну
правову оцінку. Порушень норм
матеріального та процесуального права,
які могли призвести до зміни чи
скасування рішення суду апеляційної
інстанції не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 220-1, 223, 224, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Жмеринської
об'єднаної державної податкової
інспекції Вінницької області
відхилити.

Постанову Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 01.11.2011
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та може бути переглянута
Верховним Судом України у випадках,
встановлених Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Головуючий(підпис)О.І.
СтепашкоСудді(підпис)С.Е.Острович
(підпис)М.О. Федоров