Справа № 2а-1005/07
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2014-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

30 січня 2014 року м. Київ
В/800/340/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Тракало В.В.,

Головчук С.В.,

Ємельянової В.І.,

Заїки М.М.,

Іваненко Я.Л.,

перевіривши виконання вимог
законодавства при подачі заяви
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Хмельницькій області
про перегляд ухвали Вищого
адміністративного суду України від 18
грудня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_6 до управління Міністерства
внутрішніх справ України в
Хмельницькій області про зобов'язання
видати довідку та виплату різниці
страхової суми,

в с т а н о в и л а:

Управління Міністерства внутрішніх
справ України в Хмельницькій області
звернулось до Верховного Суду України
через Вищий адміністративний суд
України із заявою про перегляд ухвали
Вищого адміністративного суду України
від 18 грудня 2013 року.

Відповідно до ст. 2391 КАС України заява
про перегляд судових рішень подається
до Верховного Суду України через Вищий
адміністративний суд України, який за
змістом статей 239-2 та 240 цього Кодексу
перевіряє відповідність заяви вимогам
ст.ст. 239, 2391 КАС України та вирішує
питання про допуск справи до
провадження.

Згідно ст. 237 цього Кодексу заява про
перегляд судових рішень в
адміністративних справах може бути
подана виключно з мотивів:

1) неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах;

2) встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Перевіряючи відповідність заяви
вимогам ст.ст. 239, 2391 КАС України та
вирішуючи питання про допуск справи до
провадження, колегія суддів виходить з
наступного.

У заяві про перегляд ухвали Вищого
адміністративного суду України від 18
грудня 2013 року відповідач посилається
на те, що судами касаційної інстанції
при розгляді справ у подібних
правовідносинах по різному
застосовані норми матеріального права,
що потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах. Зокрема, судом
касаційної інстанції неоднаково
застосовано ч. 1, 2 ст. 23 Закону України
«Про міліцію» від 20 грудня 1990 року №
565-ХІІ (у редакції, яка була чинною на
час настання страхового випадку і до 1
січня 2007 року) та підп. «а» п. 2 Положення
про порядок і умови державного
обов'язкового особистого страхування
осіб рядового, начальницького та
вільнонайманого складу органів і
підрозділів внутрішніх справ України,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів УРСР № 59 від 29 червня 1991 року
(яке було чинним на час виникнення
спірних правовідносин).

Подібність правовідносин означає,
зокрема, тотожність суб'єктного складу
учасників відносин, об'єкта та предмета
правового регулювання, а також умов
застосування правових норм (зокрема,
часу, місця, підстав виникнення,
припинення та зміни відповідних
правовідносин). Зміст правовідносин з
метою з'ясування їх подібності в різних
рішеннях суду (судів) касаційної
інстанції визначається обставинами
кожної конкретної справи.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 18 грудня 2013 року, яку
просить переглянути відповідач, Вищий
адміністративний суд України,
залишаючи без змін рішення судів
попередніх інстанцій про задоволення
позову, виходив з того, що оплата праці
працівника міліції здійснюється у
вигляді грошового утримання, до складу
якого включаються всі форми оплати
праці позивача, як працівника міліції.

На підтвердження неоднакового
застосування норм матеріального права
у подібних правовідносинах, що
призвело до ухвалення протилежних за
змістом рішень, заявник надав копії
ухвал Верховного суду України від 4
жовтня 2007 року, від 21 грудня 2007 року,
копію ухвали Вищого адміністративного
суду України від 14 грудня 2010 року,
копію постанови Вищого
адміністративного суду України від 17
вересня 2013 року та зазначив, що при
розгляді інших справ у подібних
правовідносинах Вищий
адміністративний суд України по іншому
застосував норми матеріального права.

У вказаних ухвалах касаційний суд,
вирішуючи спір виходив з того, що у
довідці, яка видається працівнику
міліції для виплати страхової суми
повинно бути зазначено місячне грошове
утримання, яке складається з
обов'язкових видів грошового
забезпечення, які виплачувалися
працівникові міліції, в розмірах
установлених чинним на той час
законодавством.

Але як вбачається з наданих судових
рішень, обставини кожної з наведених
справ встановлені по різному, тому
подібність правовідносин у даному
випадку відсутня.

За таких обставин, посилання
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Хмельницькій області
на те, що вказані судові рішення суду
касаційної інстанції свідчать про
неоднакове застосування судом
касаційної інстанції норм
матеріального права у подібних
правовідносинах є необґрунтованими.
Тому в задоволенні заяви управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Хмельницькій області про допуск до
провадження Верховного Суду України
справи необхідно відмовити.

Керуючись статтями 236 - 240 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Відмовити в допуску до
провадження Верховного Суду України
справи за позовом ОСОБА_6 до управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Хмельницькій області про
зобов'язання видати довідку та виплату
різниці страхової суми за заявою
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Хмельницькій області
про перегляд ухвали Вищого
адміністративного суду України від 18
грудня 2013 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.В. Тракало
С.В. Головчук В.І. Ємельянова М.М.
Заїка Я.Л. Іваненко