Справа № К/9991/20959/12-С
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2014-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" січня 2014 р. м. Київ
К/9991/20959/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:головуючого
судді-доповідача:Усенко Є.А.,суддів:
Рибченка А.О., Цвіркуна Ю.І.,
розглянувши у попередньому судовому
засіданні

касаційну скаргу Державного
підприємства Українського державного
інституту з проектування об'єктів
дорожнього господарства «УКРДІПРОДОР»

на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
19.09.2011

на ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 23.02.2012

у справі № 2а-6633/11/2670 Окружного
адміністративного суду м. Києва

за позовом Державного підприємства
Українського державного інституту з
проектування об'єктів дорожнього
господарства «УКРДІПРОДОР»

до Державної податкової адміністрації
у місті Києві

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача Спеціалізована державна
податкова інспекція у місті Києві по
роботі з великими платниками податків

про скасування рішення про відмову у
розстроченні грошового зобов'язання та
зобов'язання прийняти рішення,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
19.09.2011, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 23.02.2012,
відмовлено у задоволенні позову у
повному обсязі.

Не погоджуючись з постановленими у
справі рішеннями судів першої та
апеляційної інстанцій, ДП Українського
державного інституту з проектування
об'єктів дорожнього господарства
«УКРДІПРОДОР» звернулось з касаційною
скаргою, в якій, посилаючись на
порушення судами попередніх інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, просить скасувати ухвалені у
справі судові рішення та прийняти нове,
яким позовні вимоги задовольнити.

Відповідач не скористався своїм правом
на подання заперечень на касаційну
скаргу.

Перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, юридичної оцінки обставин
справи, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню.

У судовому процесі встановлено, що
позивач 01.03.2011 звернувся до Державної
податкової адміністрації у м. Києві та
Спеціалізованої державної податкової
інспекції в м. Києві по роботі з
великими платниками податків із
заявами про розстрочення грошових
зобов'язань з податку на додану
вартість за січень 2011 року на суму
1523196,00 грн. та з податку з доходів
фізичних осіб за січень 2011 року в сумі
86793,91 грн. на два місяці з періодом
сплати до 01.05.2011.

31.03.2011 на адресу позивача надійшов лист
ДПА у м. Києві від 28.03.2011 про відсутність
підстав для прийняття рішення про
розстрочення грошових зобов'язань
позивача.

Порядок розстрочення та відстрочення
грошових зобов'язань або податкового
боргу платника податків встановлений
ст. 100 Податкового кодексу України (ПК).

Згідно із пунктом 100.2 статті 100 ПК
платник податків має право звернутися
до контролюючого органу із заявою про
розстрочення та відстрочення грошових
зобов'язань або податкового боргу.

Пунктом 100.4 цієї статті встановлено, що
підставою для розстрочення грошових
зобов'язань або податкового боргу
платника податків є надання ним
достатніх доказів існування обставин,
перелік яких визначається Кабінетом
Міністрів України, що свідчать про
наявність загрози виникнення або
накопичення податкового боргу такого
платника податків, а також
економічного обґрунтування, яке
свідчить про можливість погашення
грошових зобов'язань та податкового
боргу та/або збільшення податкових
надходжень до відповідного бюджету
внаслідок застосування режиму
розстрочення, протягом якого
відбудуться зміни політики управління
виробництвом чи збутом такого платника
податків.

Порядок розстрочення (відстрочення)
грошових зобов'язань (податкового
боргу) платників податків затверджено
наказом Державної податкової
адміністрації України від 24.12.2010 (далі -
Порядок).

Згідно пунктом 3.1 Порядку для
розстрочення (відстрочення) грошових
зобов'язань (податкового боргу) платник
податків звертається до підрозділу
погашення податкового боргу органу
державної податкової служби за місцем
свого обліку або місцем обліку такого
грошового зобов'язання (податкового
боргу) з письмовою заявою, в якій
зазначаються суми податків, зборів,
штрафних (фінансових) санкцій, пені,
сплату яких платник податків просить
розстрочити (відстрочити), а також
строк розстрочення (відстрочення) та
періоди сплати. При цьому окремо
вказують суми, строк сплати яких не
настав, а також строк сплати яких вже
минув. До заяви додається економічне
обґрунтування, яке складається з
:переліку обставин, що свідчать про
наявність загрози виникнення або
накопичення податкового боргу, і
доказів існування таких обставин;
аналізу фінансового стану; графіка
погашення розстрочених (відстрочених)
сум; розрахунків прогнозних доходів
платника, що гарантують виконання
графіка погашення.

Підставою для розстрочення грошових
зобов'язань (податкового боргу)
платника податків є надання ним
достатніх доказів існування обставин,
що свідчать про наявність загрози
виникнення або накопичення
податкового боргу такого платника
податків, а також економічного
обґрунтування, яке свідчить про
можливість погашення грошових
зобов'язань (податкового боргу) та/або
збільшення податкових надходжень до
відповідного бюджету внаслідок
застосування режиму розстрочення,
протягом якого відбудуться зміни
політики управління виробництвом чи
збутом такого платника податків.

Перелік обставин, що свідчать про
наявність загрози виникнення або
накопичення податкового боргу, і
доказів існування таких обставин
затверджено постановою Кабінету
Міністрів України № 1235 від 27.1.2010.

Згідно пункту 1 цієї постанови такими
підставами, зокрема, є ненадання
(несвоєчасне надання) бюджетних
асигнувань або бюджетних зобов'язань
заявнику та/або не доведення
(несвоєчасне доведення) фінансування
видатків до заявника - отримувача
бюджетних коштів в обсязі, достатньому
для своєчасного виконання ним грошових
зобов'язань та/або погашення
податкового боргу, а також
неперерахування (несвоєчасне
перерахування) заявнику з бюджету
коштів в обсязі, достатньому для
своєчасного виконання ним грошових
зобов'язань та /або погашення
податкового боргу, у тому числі в
рахунок оплати наданих заявником
послуг (виконаних робіт, поставлених
товарів).

Зазначена обставина підтверджується
наступними документами: довідка,
встановленого зразка, видана
фінансовим органом та/або головним
розпорядником бюджетних коштів, щодо
суми бюджетних асигнувань та/або
бюджетних зобов'язань, що не надані
(несвоєчасно надані) заявнику, або суми
фінансування видатків, що не доведене
(несвоєчасно доведене) до заявника в
обсязі, достатньому для своєчасного
виконання ним грошових зобов'язань;
заява (в довільній формі) отримувача
бюджетних коштів про неперерахування
(несвоєчасне перерахування) йому суми
коштів в обсязі, достатньому для
своєчасного виконання ним грошових
зобов'язань; довідка встановленого
зразка, видана розпорядником бюджетних
коштів, щодо суми коштів, яку не
перераховано (несвоєчасно
перераховано) заявнику в обсязі,
достатньому для своєчасного виконання
ним грошових зобов'язань.

Під час судового процесу позивачем не
було надано жодного із вищевказаних
документів, який би свідчив про
необхідність розстрочення грошових
зобов'язань. Крім того, наявний в
матеріалах справи висновок
податкового органу щодо можливості
розстрочення податкових зобов'язань
позивача свідчить про те, що
підприємство забезпечено
високоліквідними оборотними активами
для виконання податкових зобов'язань
та погашення податкового боргу, що
спростовує доводи позивача про
наявність загрози непогашення
податкових зобов'язань або виникнення
податкового боргу.

Викладеним обставинам суди першої та
апеляційної інстанції дали правильну
юридичну оцінку та дійшли
обґрунтованого висновку про
доведеність податковим органом
наявності підстав для прийняття
рішення про відмову у розстроченні
грошового зобов'язання.

Доводи касаційної скарги не
спростовують правильних висновків
суду.

Відповідно до статті 224 цього Кодексу
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державного
підприємства Українського державного
інституту з проектування об'єктів
дорожнього господарства «УКРДІПРОДОР»
залишити без задоволення, а постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 19.09.2011 та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 23.02.2012 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав та в порядку, передбачених
статтями 236-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:Є.А. Усенко Судді:
А.О. Рибченко Ю.І. Цвіркун