Справа № 607/18220/13-а
Суддя: Дякович В.П.
Дата ухвалення: 2014-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2014 р.
Справа № 876/15388/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді -
Дяковича В.П.,

суддів
Іщук Л.П., Онишкевича Т.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Львові апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в м. Тернополі на постанову
Тернопільського міськрайонного суду
Тернопільської області від 11 листопада
2013 року у справі №607/18220/13-а за позовом
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України в м. Тернополі про визнання дій
та рішення протиправними та
зобов'язання здійснити перерахунок і
виплату щомісячного грошового
довічного утримання судді у відставці -

ВСТАНОВИВ:

04 жовтня 2013 року ОСОБА_1 звернулась в
суд з адміністративним позовом до
Управління пенсійного фонду України в
м. Тернополі, яким просила визнати
протиправними дії відповідача щодо
відмови у здійсненні перерахунку
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці, у зв'язку
зі зміною суддівської винагороди
працюючого судді на відповідній посаді
з 23.09.2013 року; визнати протиправним та
скасувати рішення відповідача від
26.09.2013 року щодо відмови у перерахунку
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці та
зобов'язати здійснити перерахунок і
виплатити щомісячне довічне грошове
утримання судді у відставці, виходячи з
розміру суддівської винагороди
працюючого судді на відповідній посаді
у розмірі 90% суддівської винагороди,
без обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання, з врахуванням фактично
виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог
покликається на те, що вона є суддею у
відставці та перебуває на обліку у
відповідача, одержуючи щомісячне
довічне грошове утримання. Оскільки з
01.01.2012 року розмір заробітної плати
працюючого судді згідно із Законом
України «Про судоустрій та статус
суддів» підвищився, вважає, що
відповідач зобов'язаний був здійснити
перерахунок щомісячного довічного
грошового утримання у розмірі, згідно з
вимогами вказаного закону. Однак, при
його зверненні у вересні 2013 року до
відповідача із заявою про перерахунок
щомісячного довічного грошового
утримання, відповідач відмовив у
вказаному перерахунку на підставі ч. 4
ст. 138 Закону України «Про судоустрій та
статус суддів», якою проведення
перерахунку щомісячного довічного
грошового утримання передбачено
виключно тільки суддям
Конституційного суду України. У зв'язку
з чим, вважає, що позивач отримує
щомісячне довічне грошове утримання у
значно нижчому розмірі, ніж це
передбачено чинним законодавством.

Постановою Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 11 листопада 2013 року
адміністративний позов задоволено:
визнано протиправною відмову
відповідача від 26.09.2013 року №484/Д-11 щодо
відмови у перерахунку позивачу
щомісячного довічного грошового
утримання, як судді у відставці та
зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в м. Тернополі
перерахувати і виплатити позивачу з
23.09.2013 року щомісячне довічне грошове
утримання судді у відставці, виходячи з
розміру суддівської винагороди
працюючого судді на відповідній посаді
у розмірі 90% суддівської винагороди,
без обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання, з врахуванням фактично
виплачених сум. Постанову суду
допущено до негайного виконання в
межах суми стягнення за один місяць.

Управління Пенсійного фонду України в
м. Тернополі постанову суду першої
інстанції оскаржило, подало апеляційну
скаргу, зазначивши, що оскаржувана
постанова винесена з порушенням норм
матеріального права та процесуального
права, просить її скасувати та прийняти
нову, якою в позові відмовити повністю.

В апеляційній скарзі покликається на
те, що пунктом 4 статті 138 Закону України
«Про судоустрій та статус суддів»
визначено, що у разі зміни розміру
грошового утримання діючих суддів
Конституційного суду України
відповідно здійснюється перерахунок
раніше призначеного щомісячного
довічного грошового утримання.
Перерахунки довічного грошового
утримання суддям інших судів не
передбачені, в зазначену частину
статті 138 Закону зміни не вносились.
Враховуючи викладене, не має підстав
для перерахунку пенсійної виплати.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання на виклик суду не
з'явилися, хоча належним чином були
повідомленні про місце та час розгляду
справи, а тому колегія суддів вважає
можливим розглянути дану справу згідно
з п.2 ч.1 ст. 197 КАС України.

Суд, дослідивши матеріали цієї справи,
перевіривши доводи апелянта у їх
сукупності, приходить до переконання,
що апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
ухвалу чи постанову без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працювала
на посаді судді Апеляційного суду
Тернопільської області.

Постановою Верховної Ради України від
13.05.2010 року № 2198-VI, позивач була
звільнена з посади судді апеляційного
суду Тернопільської області у зв'язку з
поданням заяви про відставку у
відповідності до п. 9 ч. 5 ст. 126
Конституції України та наказу № 16 по
апеляційному суді Тернопільської
області від 12.05.1998 року.

Позивач перебуває на обліку в
Управлінні Пенсійного фонду України в
м. Тернополі і отримує щомісячне
довічне грошове утримання судді.

З 01.01.2012 року змінилася система оплати
праці суддів. Зокрема статтею 129 Закону
України «Про судоустрій та статус
суддів» в редакції від 01.01.2012 року було
визначено вид, склад, розмір
суддівської винагороди, яка
складається з грошового утримання, яке
включає в себе посадовий оклад та
доплати за вислугу років, перебування
на адміністративній посаді в суді,
науковий ступінь, роботу, яка
передбачає доступ до державної
таємниці.

У зв'язку з чим, у вересні 2013 року
позивач звернулась до відповідача з
заявою про проведення перерахунку
довічного грошового утримання
відповідно до нової системи оплати
праці суддів згідно зі 129 Закону
України «Про судоустрій та статус
суддів» та на підставі довідки про
заробітну плату судді у відставці,
виданої Територіальним Управлінням
Державної судової адміністрації
України в Тернопільській області.
Управління Пенсійного фонду України в
м. Тернополі своїм листом від 26.09.2013
року № 484/Д-11 відмовило позивачу в
проведенні зазначеного вище
перерахунку. При цьому відповідач
зазначив, що перерахунок даного
грошового утримання можливий лише для
суддів Конституційного Суду України.

Суд приходить до висновку, що такі дії
відповідача є неправомірними з
наступних підстав.

Згідно ст. 126 Конституції України,
незалежність і недоторканість суддів
гарантуються Конституцією України і
законами України. Матеріальне
забезпечення суддів, в тому числі
суддів у відставці, та гарантії їх
соціального захисту є одним із
складових елементів принципу
незалежності суддів. Відповідно до ст..
58 Конституції України, закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Одним зі складових правового статусу
професійного судді є право на
відставку, а також право судді у
відставці отримувати щомісячне
довічне грошове утримання.

Як зазначив Конституційний Суд України
у мотивувальній частині рішення від 14
грудня 2011 року № 18-рп/2011, щомісячне
довічне грошове утримання судді є
самостійною гарантією незалежності
судді та складовою його правового
статусу. Правова природа щомісячного
довічного грошового утримання судді у
відставці та щомісячного грошового
утримання працюючого судді є
однаковою, а самі ці поняття -
однорідними та взаємопов'язаними.
Щомісячне грошове утримання судді,
який, маючи право на відставку,
продовжує працювати на посаді судді,
встановлюється у зв'язку з виконанням
ним своїх обов'язків щодо здійснення
незалежного, неупередженого та
справедливого правосуддя, а щомісячне
довічне грошове утримання судді у
відставці є належним утриманням цього
судді після припинення виконання ним
своїх професійних обов'язків та
особливою формою його соціального
забезпечення.

Частиною 3 ст. 138 Закону України «Про
судоустрій та статус суддів» в
редакції від 07 липня 2010 року
встановлено, що щомісячне довічне
грошове утримання виплачується судді у
розмірі 80 відсотків грошового
утримання судді, який працює на
відповідній посаді. За кожний повний
рік роботи на посаді судді понад 20
років розмір щомісячного довічного
грошового утримання збільшується на
два відсотки заробітку, але не більш
ніж 90 відсотків заробітної плати судді,
без обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання».

Судом встановлено, що відставка
позивача до цього часу не припинялася,
тобто правовідносини його статусу
судді у відставці продовжуються. При
наявності та зберіганні статусу
позивача, 01 січня 2012 року було прийнято
зміни до Закону України «Про
судоустрій та статус суддів». Ним
передбачено збереження звання судді у
відставці, принципи недоторканності
суддів, вихід у відставку.

З 01 жовтня 2011 року положення ч. 3 ст. 138
Закону України «Про судоустрій та
статус суддів» були викладені в іншій
редакції, відповідно до якої щомісячне
довічне грошове утримання
виплачується судді у розмірі 80
відсотків грошового утримання судді з
якого було сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а до 1 січня 2011
року - страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, який працює на
відповідній посаді. При цьому,
нормативному терміну про дію положення
про виплату довічного грошового
утримання судді у відставці у
процентному відношенні до грошового
утримання судді, який працює на
відповідній посаді, у відповідності до
зміненої норми закону, немає.

Проте, в пункті 8 рішення
Конституційного Суду України від 3
червня 2013 р. № 3-рп/2013 (справа №1-2/2013 р.)
було вказано, що частина третя статті 138
Закону №2453 у редакції Закону №3668, яка
суперечить Конституції України, не
підлягає застосуванню як така, що
втратила чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України цього
Рішення. Натомість підлягає
застосуванню частина третя статті 138
№2453 в редакції до змін, внесених
Законом №3668, а саме: "Щомісячне довічне
грошове утримання виплачується судді у
розмірі 80 відсотків грошового
утримання судді, який працює на
відповідній посаді. За кожний повний
рік роботи на посаді судді понад 20
років розмір щомісячного довічного
грошового утримання збільшується на
два відсотки заробітку, але не більше
ніж 90 відсотків заробітної плати судді,
без обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання".

Розглядаючи норми Закону України «Про
судоустрій та статус суддів» у
контексті тривалості правовідносин
позивача та збереження його статусу
судді у відставці, суд виходить з
правового поняття «дія закону у часі».

У відповідності до положень ст. ст. 22, 58
Конституції України, Закон, який
відміняє чи звужує права, обмежує їх
використання не має зворотної сили.

Пунктом 2 Заключних та Перехідних
положень (розділ ІІ) Закону України
«Про міри законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи» від
08.07.2011 року встановлюється, що
обмеження пенсії (щомісячного
довічного грошового утримання)
максимальним розміром, встановленим
цим Законом, не розповсюджується на
пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне
довічне грошове утримання) призначена
до вступу у силу цього Закону. Тобто має
місце принцип дій нормативно-правового
акту в часі «переживання закону», коли
закон втративши юридичну силу за
спеціальною вказівкою нового закону,
може продовжити регулювати деякі
питання.

На підставі викладеного аналізу, суд
приходить до висновку, з урахуванням
принципів призначення, отримання та
виплати щомісячного довічного
грошового утримання, передбачених у
попередніх редакція Закону, що дія
положень ч.3 ст.138 Закону в редакції від
08.07.2011 року по суті та змісту підлягає
застосуванню до розглянутих
правовідносин позивача, до його права
на отримання щомісячного довічного
грошового утримання у процентному
відношенні до грошового утримання
суддів, працюючих на відповідних
посадах на сьогодення.

Крім того, ч. 5 ст. 138 Закону України «Про
судоустрій та статус суддів»
встановлено, що максимальний розмір
щомісячного довічного грошового
утримання суддів у відставці (з
урахуванням надбавок, підвищень,
додаткової пенсії, цільової грошової
допомоги, пенсії за особливі заслуги
перед Україною, індексації та інших
доплат до пенсії, встановлених
законодавством, крім доплати до
надбавок окремим категоріям осіб, які
мають особливі заслуги перед
Батьківщиною) не може перевищувати
десяти прожиткових мінімумів,
установлених для осіб, які втратили
працездатність.

З аналізу наведених вище положень
вбачається, що розмір щомісячного
довічного грошового утримання судді у
відставці залежить від розміру
грошового утримання працюючого на
відповідній посаді судді. При цьому,
законодавець не обмежує розмір
довічного грошового утримання судді у
відставці розміром грошового
утримання працюючого судді, діючим на
дату призначення судді у відставці
грошового довічного утримання.

Згідно з довідкою Територіального
Управління Державної судової
адміністрації України в
Тернопільській області № 240/13 від 18.09.2013
р. заробітна плата для обчислення
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці становить:
за 2013 р. - 22 710,60 грн.

За змістом ст. 17 Закону України «Про
судоустрій та статус суддів» єдність
системи судів загальної юрисдикції
забезпечується, зокрема, вирішенням
питань внутрішньої діяльності судів
органами суддівського самоврядування.

Згідно п.6 рішення Ради Суддів України
№18 від 23 березня 2012 року за
результатами розгляду звернень суддів
у відставці щодо їх права на
перерахунок довічного грошового
утримання, вважати наявним у них такого
права відповідно до частини 3 статті 138
Закону України «Про судоустрій та
статус суддів». При цьому слід
запровадити порядок на рівні Державної
судової адміністрації України та
Пенсійного фонду України, за яким під
грошовим утриманням судді, який працює
на відповідній посаді, слід вважати
єдиний рівень по державі для суддів
відповідної інстанції.

Враховуючи вищенаведене, суд
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо неправомірності дій
відповідача щодо відмови позивачу в
перерахунку щомісячного довічного
грошового утримання та зобов'язанні
відповідача провести позивачу такий
перерахунок з 23 вересня 2013 року.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
визначено, що органи державної влади,
до яких належать органи державної
податкової служби та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дір
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

За наведених обставин колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та прийняв постанову
з додержанням норм матеріального і
процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду, тому оскаржувану
постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198,
ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС
України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м. Тернополі
залишити без задоволення.

Постанову Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 11 листопада 2013 року у
справі №607/18220/13-а за позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Тернополі про визнання дій та
рішення протиправними та зобов'язання
здійснити перерахунок і виплату
щомісячного грошового довічного
утримання судді у відставці - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь в справі та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий
В.П. Дякович

Судді
Л.П. Іщук

Т.В. Онишкевич