Справа № 817/2259/13-а
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2014-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:Шидловський В.Б.
УХВАЛА

іменем України

"30" січня 2014 р.
Справа № 817/2259/13-а

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Шидловського В.Б.

суддів:
Євпак В.В.

Капустинського М.М.,

при секретарі
Волянській О.В. ,

за участю

представників відповідача Кінаха А.М.,
Курило С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на
постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від "11" грудня
2013 р. у справі за позовом ОСОБА_5 до
Головного управління Міндоходів у
Львівській області, Виконуючого
обов"язки начальника Головного
управління Міндоходів у Львівській
області Пришляка І.Я., Головного
управління Державного казначейства
України у Львівській області,
Міністерства доходів і зборів України,
Начальника ВПС ПМ УП ДПС у Львівській
області Пшеницької Надії Миколаївни,
Державної податкової адміністрації у
Львівській області про визнання
бездіяльності протиправною і
зобов'язання вчинити дії ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 звернувся до Рівненського
окружного адміністративного суду з
позовом, у якому просив (уточнивши
позовні вимоги):

- визнати дії начальника ВПС ПМ УП ДПС у
Львівській області Пшеницької Н.М.
протиправними щодо ненадання
скерування на проходження ВЛК для
встановлення ступеня придатності до
служби на день звільнення 09.10.2012 року;

- визнати дії Міністерства доходів і
зборів України протиправними щодо
неналежного нагляду за охороною праці
в Головному управлінні Міндоходів у
Львівській області;

- визнати дії Міністерства доходів і
зборів України протиправними щодо
невжиття заходів запобіганню й
протидії корупції службових осіб
Головного управління Міндоходів у
Львівській області при невиконанні
постанови Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 09 вересня
2013 року у справі № 817/1600/13-а та не
призначенні позивача на посаду в
податковій міліції Головного
управління Міндоходів у Львівській
області;

- зобов'язати Головне управління
Міндоходів у Львівській області
призначити позивача на посаду
рівноцінній званню підполковника
податкової міліції;

- стягнути моральні збитки в сумі 20000
грн.;

- стягнути майнову шкоду в сумі 1805,38
грн.;

- визнати дії Державної податкової
адміністрації у Львівській області
протиправними щодо знищення двох
примірників наказу Державної
податкової адміністрації у Львівській
області № 383-0 від 24.09.2009 р. по особовому
складу УПМ ДПА у Львівській області
«Про внесення змін до наказу ДПА у
Львівській області від 25.10.05 № 701-0 в
частині звільнення ОСОБА_5»;

- визнати дії Державної податкової
адміністрації у Львівській області
протиправними щодо виготовлення
одного примірника наказу Державної
податкової адміністрації у Львівській
області № 383-0 від 24.09.2009 р. по особовому
складу УПМ ДПА у Львівській області
«Про внесення змін до наказу ДПА у
Львівській області від 26.10.05 № 701-0 в
частині звільнення ОСОБА_5» за
допомогою копіювальної техніки з
примірника наказу Державної
податкової адміністрації у Львівській
області № 383-0 від 24.09.2009 р. по особовому
складу УПМ ДПА у Львівській області
«Про внесення змін до наказу ДПА у
Львівській області від 25.10.05 № 701-0 в
частині звільнення ОСОБА_5»;

- визнати дії Державної податкової
адміністрації у Львівській області
протиправними щодо завірення наказу
Державної податкової адміністрації у
Львівській області № 383-0 від 24.09.2009 р. по
особовому складу УПМ ДПА у Львівській
області «Про внесення змін до наказу
ДПА у Львівській області від 26.10.05 № 701-0
в частині звільнення ОСОБА_5» підписом
факсиміле Голови ДПА у Львівській
області Зінкевича К.В.;

- визнати дії Державної податкової
адміністрації у Львівській області
протиправними щодо знищення запису
опечатування книги наказів по ДПА у
Львівській області за 2009 рік,
завіреного підписом Голови ДПА у
Львівській області Зінкевичем К.В.;

- визнати дії Державної податкової
адміністрації у Львівській області
протиправними щодо прошнурування
аркушів книги наказів по ДПА у
Львівській області за 2009 рік датою
20.06.2011 року та засвідчення підписом
архівного працівника.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 11 грудня 2013
року у задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим
рішенням, ОСОБА_5 подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
незаконну постанову суду першої
інстанції та постановити нову, якою
позові вимоги задовольнити в повному
обсязі. В своїй апеляційній скарзі
апелянт посилається на неповне
з'ясування всіх обставин, що мають
значення для вирішення справи,
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
незаконність, необґрунтованість та
необ'єктивність оскаржуваного рішення,
що є підставою для його скасування.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, пояснення
сторін, доводи апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість судового рішення,
судова колегія вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено у суді апеляційної
інстанції, що відповідно до наказу УМВС
України у Львівській області за № 208 о/с
від 12.09.1991 року ОСОБА_5 був прийнятий на
службу в органи внутрішніх справ.
Згідно із наказом УМВС України у
Львівській області від 31 серпня 1998 року
за № 439 о/с він був звільнений з посади
слідчого слідчого відділення
Яворівського районного відділу УМВС, з
01 вересня 1998 року та відповідно до п.3
постанови Кабінету Міністрів України
від 11 грудня 1996 року № 1486 відряджений
для подальшого проходження служби у
розпорядження ДПА у Львівській
області.

Станом на 14 листопада 2005 року позивач
працював в органах податкової міліції
на посаді старшого інспектора чергової
частини штабу міжрайонного головного
відділу податкової міліції
Городоцької МДПІ.

14 вересня 2005 року ОСОБА_5 був
попереджений про наступне звільнення
із займаної посади старшого інспектора
чергової частини штабу МГВПМ
Городоцької МДПІ, а з 14 листопада 2005
року відповідно до наказу ДПА у
Львівській області по особовому складу
УПМ ДПА у Львівській області за № 701-о
від 26.10.2005 року він був звільнений з
органів податкової міліції за п.64 «Г»
Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ України
(через скорочення штатів).

Постановою Жовківського районного
суду Львівської області від 08 жовтня 2012
року по справі № 2а/1308/5/2012
адміністративний позов ОСОБА_5
задоволено частково. Зокрема,
скасовано наказ ДПА у Львівській
області по особовому складу УПМ ДПА у
Львівській області № 701-о від 26 жовтня
2005 року з наступними змінами, внесеними
наказом № 383-о від 29 вересня 2009 року, в
частині звільнення ОСОБА_5 із органів
податкової міліції, з посади старшого
інспектора чергової частини штабу
міжрайонного головного відділу
податкової міліції Городоцької МДПІ, з
23 листопада 2005 року. Поновлено ОСОБА_5
із вказаного числа на попередньо
займаній посаді та стягнуто з ДПА у
Львівській області в користь ОСОБА_5 89286
грн. середньомісячного заробітку за
час вимушеного прогулу - за період з 23
листопада 2005 року по 08 жовтня 2012 року
включно та 70803 грн. 80 коп. компенсації
заробітної плати у зв'язку з порушенням
строків її виплати.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 12.03.2013 року
по справі № 18605/12/9104, (№876/1244/1З, №876/1245/13)
постанову Жовківського районного суду
Львівської області від 08 жовтня 2012 року
в адміністративній справі № 2-а/1308/5/2012, -
скасовано. В задоволенні позову ОСОБА_5
до державної податкової адміністрації
у Львівській області, треті особи, які
не заявляють самостійних вимог на
предмет спору, на стороні відповідача -
Міністерство внутрішніх справ України,
Державне казначейство України,
Городоцька міжрайонна державна
податкова інспекція Львівської
області Державної податкової служби,
ОСОБА_5, про поновлення на роботі,
скасування наказу про звільнення,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та визнання дій
протиправними, - відмовлено.

Вищевказані обставини встановлені
постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 12 березня
2013 року по справі № 18605/12/9104, (№ 876/1244/13, №
876/1245/13) та постановою Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 09.09.2013 року у справі № 817/1660/13-а та, у
відповідності до ст.72 КАС України, є
такими, що не потребують доказування.

На підставі постанови Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 12 березня 2013 року ДПС у Львівській
області винесено наказ "По особовому
кладу ПМ ДПС у Львівській області" від
03.04.2013 року № 77-о, яким скасовано:

- наказ ДПС у Львівській області від
09.10.2012 № 482-о "Про поновлення
підполковника податкової міліції
ОСОБА_5 в податковій міліції";

- наказ ДПС у Львівській області від
09.10.2012 № 483-о "Про звільнення
підполковника податкової міліції
ОСОБА_5 з податкової міліції";

- подання виконуючого обов'язки
начальника УПМ ДПС у Львівській
області підполковника податкової
міліції Нарійчука О.Д., за погодженням
начальника ВВБ при ДПС у Львівській
області УВБ ДПС України полковника
податкової міліції Магдяка А.Я. до
звільнення з податкової міліції
підполковника податкової міліції
ОСОБА_5 09.10.2012р.;

- подання до звільнення з податкової
міліції у відставку із зняттям з
військового обліку по ст.65 "А" (за віком)
положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ
підполковника податкової міліції
ОСОБА_5 09.10.2012р.

Разом з тим, постановою Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 09.09.2013 року скасовано наказ по
особовому складу ПМ ДПС у Львівській
області № 77-0 від 03 квітня 2013 року в
частині скасування наказу ДПС у
Львівській області від 09.10.2012 № 482-о "Про
поновлення підполковника податкової
міліції ОСОБА_5 в податковій міліції".

Як вбачається з матеріалів справи
17.05.2013 року позивач звернувся до Голови
ДПС у Львівській області із заявою про
надання направлення для проходження
військово-лікарської комісії медичної
служби УМВС України у Львівській
області (а.с.4 т.1).

Листом ГУ Міндоходів у Львівській
області від 24.05.2013 року №0-24/07-6/7
позивача було повідомлено про те, що
направлення на проходження ним
військово-лікарської комісії для
встановлення придатності до
військової служби на дату звільнення з
податкової міліції 23.11.2005 року
скеровано у ВЛК ГУ МВС України у
Львівській області 24.05.2013 року. При
цьому, позивача повідомлено, що для
проходження військово-лікарської
комісії йому необхідно звернутися до
ВЛК ГУ МВС України у Львівській області
(а.с.5 т.1).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
дійшов висновків, що позовні вимоги не
підлягають до задоволенню.

Колегія суддів погоджується з
вказаними висновками, виходячи з
наступного.

Згідно з п.1.1. Положення про діяльність
військово-лікарської комісії в системі
МВС України, затвердженого наказом МВС
України від 06.02.2001р. № 85 "Про
затвердження Положення про діяльність
військово-лікарської комісії та
Порядку проведення
військово-лікарської експертизи і
медичного огляду військовослужбовців
та осіб рядового і начальницького
складу в системі МВС" (далі-Положення
№85) - це Положення визначає організацію
діяльності військово-лікарської
комісії в системі Міністерства
внутрішніх справ у мирний та воєнний
час в органах внутрішніх справ і
внутрішніх військах МВС України.

Згідно з п.1.2. Положення № 85
військово-лікарська комісія - це
спеціальні органи в складі
лікарів-спеціалістів, які створюються
в системі Міністерства внутрішніх
справ з метою проведення
військово-лікарської експертизи і
медичного огляду кандидатів на службу,
осіб рядового й начальницького складу
органів внутрішніх справ і членів їх
сімей, військовослужбовців внутрішніх
військ МВС України (далі -
військовослужбовці), осіб цивільної
молоді, які бажають вступити до
навчальних закладів Міністерства
внутрішніх справ, Міністерства оборони
України (далі - кандидати до вступу на
навчання), курсантів і слухачів
навчальних закладів Міністерства
внутрішніх справ України, колишніх
осіб рядового й начальницького складу
органів внутрішніх справ і колишніх
військовослужбовців.

Відповідно до п.1.3.5 Положення № 85
основним завданням
військово-лікарської комісії є
проведення військово-лікарської
експертизи з метою, визначення
причинного зв'язку захворювань,
поранень, травм, контузій і каліцтв у
осіб рядового й начальницького складу
ОВС, що проходять службу, при їх
звільненні та осіб рядового і
начальницького складу, що звільнилися
зі служби.

Згідно з п.1.52 Положення № 85 якщо
колишній працівник органів внутрішніх
справ із числа осіб рядового й
начальницького складу порушує питання
про визначення його придатності до
служби чи перегляд постанови ВЛК,
винесеної на час його фактичного
звільнення з органів внутрішніх справ,
то підрозділ по роботі з особовим
складом органу внутрішніх справ за
місцем проживання такої особи
направляє до відповідної ВЛК, яка
знаходиться в місцевості, де він
мешкає, його заяву та особову справу, а
на пенсіонерів МВС, крім того, пенсійну
справу, картку амбулаторного хворого
(медичну книжку), акти медичного огляду
за період служби та інші медичні
документи. ВЛК за потреби додатково
запитує і разом з головними
спеціалістами Управління охорони
здоров'я (відділу) служби вивчає подані
документи. Якщо при цьому встановлено,
що є підстави для задоволення прохання,
то ВЛК дає експертну оцінку цим
документам після стаціонарного
обстеження з метою встановлення його
придатності до служби на період
звільнення. Рішення ВЛК оформляється
протоколом і довідкою (додаток 11) у 3-х
примірниках. При цьому
військово-лікарська комісія виносить
постанову про придатність особи до
служби в органах внутрішніх справ та
причинний зв'язок її захворювання
(поранення, контузії, травми, каліцтва)
зі службою.

У відповідності до п.1.6 Інструкції для
обстеження на ВЛК можуть за бажанням
направлятися особи офіцерського
складу, прапорщики і мічмани, які
досягли граничного віку перебування на
військовій службі або в запасі. На
медичне обстеження вказані особи
можуть бути направлені командирами
з'єднань і військових частин,
начальниками органів внутрішніх справ,
навчальних закладів, науково-дослідних
установ та інших підрозділів МВС на їх
прохання після звільнення зі служби, за
винятком осіб, звільнених у зв'язку із
засудженням судом за вчинення злочину
до покарання, пов'язаного з
позбавленням волі.

Згідно з п.1.63 Положення № 85 ВЛК свої
постанови виносять на час фактичного
огляду даної особи. Щодо колишніх осіб
рядового й начальницького складу ОВС,
військовослужбовців, які не проходили
медичного огляду у ВЛК при звільненні
зі служби, постанови виносяться на час
фактичного звільнення з ОВС на
підставі медичних документів.

Як вбачається з листа ГУ Міндоходів у
Львівській області від 24.05.2013 року
№1406/10/07-6/70 на виконання вимог п.1.3.5, 1.3.6,
1.52, 1.53 останнім начальнику
військово-лікарської комісії ГУ МВС
України у Львівській області було
надіслано копію заяви позивача на
проходження медичного огляду,
скерування на проходження ВЛК ГУ МВС
України у Львівській області від 21.05.2013
року, а також витяги з наказів про
звільнення з палаткової міліції ОСОБА_5
(а.с.42 т.1).

Крім того, у зв'язку з надходженням від
позивача письмової заяви від 08.10.2013
року (вх. № О-262 від 09.10.2013 року) 16.10.2013
року ГУ Міндоходів у Львівській
області направлення на проходження
військово-лікарської комісії для
встановлення придатності до
військової служби на дату звільнення з
податкової міліції - 23.11.2005 року
скеровано у ВЛК УМВС України у
Рівненській області, що
підтверджується листом від 16.10.13 № 0-
262/04-20/35 (а.с.189 т.1).

Отже, колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що задоволенню не належить
обґрунтування позивача щодо не
направлення його на проходження
військово-лікарської комісії для
визначення стану здоров'я в частині
позовних вимог про визнання дій
начальника ВПС ПМ УП ДПС у Львівській
області протиправними щодо ненадання
скерування на проходження ВЛК для
встановлення ступеня придатності до
служби на день звільнення 09.10.2012 року.

Щодо позовних вимог позивача про
визнання протиправними дій
Міністерства доходів і зборів України
щодо не призначенні позивача на посаду
в податковій міліції Головного
управління Міндоходів у Львівській
області та зобов'язання Головного
управління Міндоходів у Львівській
області призначити останнього на
посаду рівноцінній званню
підполковника податкової міліції, то
судова колегія зазначає, що постановою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 12.03.2013 року
по справі № 18605/12/9104, (№876/1244/1З,№ 876/1245/13)
постанову Жовківського районного суду
Львівської області від 08 жовтня 2012 року
в адміністративній справі № 2-а/1308/5/2012,
якою поновлено ОСОБА_5 на попередньо
займаній посаді - скасовано. В
задоволенні позову ОСОБА_5 до державної
податкової адміністрації у Львівській
області, треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача - Міністерство
внутрішніх справ України, Державне
казначейство України, Городоцька
міжрайонна державна податкова
інспекція Львівської області
Державної податкової служби, Хилюк В.П.,
про поновлення на роботі, скасування
наказу про звільнення, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та визнання дій протиправними,
- відмовлено.

Відповідно до ч.5 ст.254 КАС України
постанова або ухвала суду апеляційної
чи касаційної інстанції за наслідками
перегляду, постанова Верховного Суду
України набирають законної сили з
моменту проголошення, а якщо їх було
прийнято за наслідками розгляду у
письмовому провадженні, - через п'ять
днів після направлення їх копій особам,
які беруть участь у справі.

На момент розгляду даної
адміністративної справи постанова
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 12.03.2013 року,
якою скасоване рішення суду, яким
позивача було поновлено на посаді, є
чинною, а відтак - відсутні підстави для
призначення позивача на посаді
рівноцінній званню підполковника
податкової міліції.

При цьому, колегія сіддів зазначає, що
чинний на момент розгляду справи наказ
ДПС у Львівській області від 09.10.2012 №
482-о "Про поновлення підполковника
податкової міліції ОСОБА_5 в податковій
міліції", який, в свою чергу, винесений
на виконання постанови Жовківського
районного суду Львівської області від
08 жовтня 2012 року, не може бути
безумовною підставою для поновлення
позивача на посаді, оскільки такий
розпорядчий документ носить лише
формально-документарний характер.

Також, колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що задоволенню не належить позовні
вимоги про визнання протиправними дій
Міністерства доходів і зборів України
щодо неналежного нагляду за охороною
праці в Головному управлінні
Міндоходів у Львівській області,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про
охорону праці» законодавство про
охорону праці складається з цього
Закону (Закону України «Про охорону
праці»), Кодексу законів про працю
України, Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" та прийнятих
відповідно до них нормативно-правових
актів.

В свою чергу, охорона праці - це система
правових, соціально-економічних,
організаційно-технічних,
санітарно-гігієнічних і
лікувально-профілактичних заходів та
засобів, спрямованих на збереження
життя, здоров'я і працездатності людини
у процесі трудової діяльності (абз.1 ст.1
Закону України «Про охорону праці»).

Відповідно до ст.33 зазначеного закону
(повноваження міністерств та інших
центральних органів виконавчої влади в
галузі охорони праці) Міністерства та
інші центральні органи виконавчої
влади: проводять єдину
науково-технічну політику в галузі
охорони праці; розробляють і
реалізують галузеві програми
поліпшення стану безпеки, гігієни
праці та виробничого середовища за
участю профспілок; здійснюють
методичне керівництво діяльністю
підприємств галузі з охорони праці;
укладають з відповідними галузевими
профспілками угоди з питань поліпшення
умов і безпеки праці; беруть участь в
опрацюванні та перегляді
нормативно-правових актів з охорони
праці; організовують навчання і
перевірку знань з питань охорони праці;
створюють у разі потреби
аварійно-рятувальні служби, здійснюють
керівництво їх діяльністю,
забезпечують виконання інших вимог
законодавства, що регулює відносини у
сфері рятувальної справи; здійснюють
відомчий контроль за станом охорони
праці на підприємствах галузі.

В свою чергу, ст.38 Закону України «Про
охорону праці» встановлено, що
державний нагляд за додержанням
законів та інших нормативно-правових
актів про охорону праці здійснюють:
центральний орган виконавчої влади, що
реалізує державну політику у сфері
охорони праці; центральний орган
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері ядерної та
радіаційної безпеки; центральний орган
виконавчої влади, що реалізує державну
політику з питань нагляду та контролю
за додержанням законодавства у сферах
пожежної і техногенної безпеки;
центральний орган виконавчої влади, що
реалізує державну політику у сфері
санітарного та епідемічного
благополуччя населення.

З аналізу вищевказаних норм
вбачається, що Міністерство доходів і
зборів України не є органом державного
нагляду за охороною праці і на нього не
покладено функції державного нагляду
за охороною праці інших органів
державної влади.

Позовні вимоги про визнання
протиправними дій Міністерства
доходів і зборів України щодо невжиття
заходів запобіганню й протидії
корупції службових осіб Головного
управління Міндоходів у Львівській
області при невиконанні постанови
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 09 вересня
2013 року у справі №817/1600/13-а не
відповідають вимогам ст.ст.2, 3, 104, 105 КАС
України.

Так, посилання позивача на начебто
корупційні діянні службових осіб
Головного управління Міндоходів у
Львівській області не може бути
предметом розгляду в межах даної
адміністративної справи, оскільки
зазначене не є публічно правовим
спором.

В свою чергу, якщо ж у діях громадян, чи
(та) невстановлених осіб містяться
ознаки злочину, то захист порушеного
права особи в такому випадку повинно
здійснюватись шляхом направлення
відповідних повідомлень до органів
прокуратури, МВС та СБУ.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що задоволенню не належить позовні
вимоги позивача про визнання
протиправними дій Державної
податкової адміністрації у Львівській
області щодо знищення двох примірників
наказу Державної податкової
адміністрації у Львівській області №
383-0 від 24.09.2009 р. по особовому складу УПМ
ДПА у Львівській області «Про внесення
змін до наказу ДПА у Львівській області
від 25.10.05 № 701-0 в частині звільнення
ОСОБА_5», виготовлення одного
примірника даного наказу за допомогою
копіювальної техніки, його завірення
підписом факсиміле Голови ДПА у
Львівській області Зінкевича К.В.,
знищення запису опечатування книги
наказів по ДПА у Львівській області за
2009 рік, а також щодо прошнурування
аркушів книги наказів по ДПА у
Львівській області за 2009 рік датою
20.06.2011 року та засвідчення підписом
архівного працівника, виходячи з
наступного.

Пунктом 8 частини 1 статті 3 КАС України
передбачено, що позивач - особа, на
захист прав, свобод та інтересів якої
подано адміністративний позов до
адміністративного суду, а також суб'єкт
владних повноважень, на виконання
повноважень якого подана позовна заява
до адміністративного суду;

Відповідно до ч.1 ст.6 КАС України, кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до адміністративного суду, якщо вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

За змістом ч.1 ст.55 Конституції України,
п.2 мотивувальної частини Рішення
Конституційного Суду України № 9-зп від
25 грудня 1997 року (справа за зверненням
жителів міста Жовті Води) будь-яка
особа має право звернутись до суду,
якщо її права порушуються, створено або
створюються перешкоди для їх
реалізації або мають місце інші
ущемлення прав та свобод.

З системного аналізу вказаних норм та
висновку Конституційного Суду України
слідує, що адміністративний суд під час
розгляду справи повинен встановити
факт або обставини, які б свідчили про
порушення прав, свобод чи інтересів
позивача з боку відповідача.

Під час розгляду адміністративної
справи судом встановлено, що
оскарженими діями посадових осіб
Державної податкової адміністрації у
Львівській області по введенню
діловодства, а саме: щодо виготовлення
примірників наказу №383-0 від 24.09.2009 р. по
особовому складу УПМ ДПА у Львівській
області «Про внесення змін до наказу
ДПА у Львівській області від 25.10.05 № 701-0
в частині звільнення ОСОБА_5»,
прошнурування аркушів книги наказів по
ДПА у Львівській області за 2009 рік
датою 20.06.2011 року, завірення
процесуальних документів, тощо, не
порушені права, свободи або інтереси
позивача у сфері публічно-правових
відносин.

Доводи позивача щодо підроблення
самого наказу №383-0 від 24.09.2009 р. по
особовому складу УПМ ДПА у Львівській
області «Про внесення змін до наказу
ДПА у Львівській області від 25.10.05 № 701-0
в частині звільнення ОСОБА_5»
спростовуються наявною в матеріалах
справи ухвалою слідчого судді
Сихівського районного суду м.Львова
від 16.05.2013 року про закриття
кримінального провадження, залишеною
без змін ухвалою Апеляційного суду
Львівської області. Вказаним рішенням
встановлені обставини, зокрема, щодо
відсутності ознак підроблення даного
документу у розумінні ст.366 КК України
(а.с. 147-153).

Статтею 56 Конституції України
гарантовано право на відшкодування за
рахунок держави чи органів місцевого
самоврядування матеріальної чи
моральної шкоди, завданої незаконними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, їх посадових
і службових осіб при здійсненні ними
своїх повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.23 Цивільного
кодексу України особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її права.

Відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювана, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювана та
вини останнього в її заподіянні.

Згідно з ст.1167 ЦК України моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини.

Постановою Пленуму Верховного Суду
України "Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" від 31.03.1995 р. № 4
(пункт 3) визначено, що під моральною
шкодою слід розуміти втрату
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб. Відповідно до чинного
законодавства, моральна шкода може
полягати, зокрема: у приниженні честі,
гідності, престижу або ділової
репутації, моральних переживаннях у
зв'язку з ушкодженням здоров'я, у
порушенні права власності (в тому числі
інтелектуальної), прав, наданих
споживачам, інших цивільних прав, у
зв'язку з незаконним перебуванням під
слідством і судом, у порушенні
нормальних життєвих зв'язків через
неможливість продовження активного
громадського життя, порушенні
стосунків з оточуючими людьми, при
настанні інших негативних наслідків.

Пунктом 4, 5 зазначеної Постанови
встановлено, що у позовній заяві про
відшкодування моральної шкоди має бути
зазначено, в чому полягає ця шкода, яким
неправомірними діями чи бездіяльністю
заподіяно позивачеві, з яких міркувань
він виходив, визначаючи розмір шкоди,
та якими доказами цей розмір
підтверджується. Обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен
з'ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору.

Щодо позовної вимоги про відшкодування
моральної та матеріальної шкоди, то
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що вона задоволенню не підлягає,
оскільки не підтверджена допустимими
достатніми доказами наявності такої
шкоди.

Згідно ч.1 ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Із змісту ст.19 Конституції України
вбачається, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у
справах про оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноважень з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції та вважає, що судом першої
інстанції правильно встановлені
обставини справи, судове рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
доводами апеляційної скарги висновки,
викладені в судовому рішенні, не
спростовуються і підстав для його
скасування не вбачається.

Відповідно до ст.200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, підстав для
скасування постанови суду першої
інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без
задоволення, а постанову Рівненського
окружного адміністративного суду від
"11" грудня 2013 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
її в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)
В.Б.
Шидловський

судді: (підпис)
В.В. Євпак

(підпис)
М.М.
Капустинський

З оригіналом згідно: суддя
________________________________ В.Б. Шидловський

Повний текст cудового рішення
виготовлено "30" січня 2014 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_5
АДРЕСА_1,33024

3- відповідачу/відповідачам: Головне
управління Міндоходів у Львівській
області вул. Стрийська,35,м.Львів,79003
Виконуючий обов"язки начальника
Головного управління Міндоходів у
Львівській області Пришляк І.Я. вул.
Стрийська,35,м.Львів,79003 Головне
управління Державного казначейства
України у Львівській області вул.
К.Левицького,18,м.Львів,79005
Міністерство доходів і зборів України
Львівська пл.,8,м. Київ,04655 Начальник
ВПС ПМ УП ДПС у Львівській області
Пшеницька Надія Миколаївна вул.
Стрийська,35,м.Львів,79003 Державна
податкова адміністрація у Львівській
області вул.Стрийська, 35,м.Львів,79003

Державна казначейська служба України
вул.Бастіона, 6,м.Київ,01601