Справа № К/9991/2368/11-С
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2013-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" грудня 2013 р. м. Київ
К/9991/2368/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

секретар судового засідання Гончарук
І.Ю.,

за участю позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_1

на постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від 23 грудня 2009
року

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 05 жовтня 2010
року

у справі № 2а-7467/09/0670

за позовом суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_1

до Володарсько-Волинської міжрайонної
державної податкової інспекції

про скасування рішення про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій, -

В С Т А Н О В И Л А :

Суб'єкт підприємницької діяльності -
фізична особа ОСОБА_1 (далі - позивач)
звернувся до суду з позовом до
Володарсько-Волинської міжрайонної
державної податкової інспекції
(відповідач) про визнання протиправним
та скасування рішення про скасування
рішення про застосування штрафних
(фінансових) санкцій від 21 жовтня 2009
року № НОМЕР_1.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 23 грудня 2009
року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 05 жовтня 2010
року постанову Житомирського
окружного адміністративного суду від 23
грудня 2009 року залишено без змін.

В касаційній скарзі суб'єкт
підприємницької діяльності - фізична
особа ОСОБА_1, посилаючись на порушення
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, просить скасувати постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду від 23 грудня 2009
року та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 05 жовтня 2010
року і ухвалити нове судове рішення,
яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
пояснення присутнього у судовому
засіданні позивача, перевіривши доводи
касаційної скарги щодо дотримання
правильності застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступне.

ДПА у Житомирській області була
проведена перевірка щодо контролю за
здійсненням розрахункових операцій у
сфері готівкового та безготівкового
обігу суб'єктами підприємницької
діяльності, а саме: господарської
одиниці - магазину, що розташований за
адресою: АДРЕСА_1, який належить
суб'єкту підприємницької діяльності -
ОСОБА_1, за результатами якої складений
акт № 0823/06/30/23/НОМЕР_2 від 05 жовтня 2009
року.

За висновками акта перевірки позивачем
були порушені, зокрема, вимоги пункту 12
статті 3 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг», які полягали у реалізації
товару, який не облікований в
встановленому порядку, на суму 2955,50 грн.

21 жовтня 2009 року Володарсько-Волинська
МДПІ на підставі вказаного акту
первіерки прийняла рішення № НОМЕР_1,
яким на підставі статей 20, 21 Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» застосувала до
ОСОБА_1 штрафні (фінансові) санкції у
сумі 5911,00 грн.

Суд першої інстанції, відмовляючи
у задоволенні позовних вимог, з
висновками якого погодився суд
апеляційної інстанції, виходив з того,
що оскільки позивач не відноситься до
суб'єктів господарювання - фізичних
осіб, що застосовують спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності у
відповідності до Указу Президента
України «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва», про
що свідчать відповідні ліцензії на
право реалізації алкогольних напоїв та
тютюнових виробів, то він зобов'язаний
вести у порядку, встановленому
законодавством, облік товарних запасів
на складах та/або за місцем їх
реалізації, здійснювати продаж лише
тих товарів, які відображені в такому
обліку, тоді як на час проведення
перевірки на місці реалізації були
відсутні первинні документи, які б
засвідчували факт придбання
(оприбуткування) алкогольних напоїв на
суму 2955,50 грн., що підтверджується
поясненнями продавця господарської
одиниці позивача, а в наданих позивачем
накладних відсутні деякі алкогольні
вироби, зазначені у відомості до акту.

Однак, з такими висновками судів
попередніх інстанцій колегія суддів
погодитись не може, з огляду на
наступне.

Відповідно до пункту 12 статті 3 Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) суб'єкти
підприємницької діяльності, які
здійснюють розрахункові операції в
готівковій та/або в безготівковій
формі (із застосуванням платіжних
карток, платіжних чеків, жетонів тощо)
при продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані вести
у порядку, встановленому
законодавством, облік товарних запасів
на складах та/або за місцем їх
реалізації, здійснювати продаж лише
тих товарів, які відображені в такому
обліку, за винятком продажу товарів
особами, які відповідно до
законодавства оподатковуються за
правилами, що не передбачають ведення
обліку обсягів реалізованих товарів
(наданих послуг).

Статтею 6 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
визначено, що облік товарних запасів
фізичною особою - суб'єктом
підприємницької діяльності ведеться у
порядку, визначеному чинним
законодавством, а юридичною особою (її
філією, відділенням, іншим
відокремленим підрозділом) - у порядку,
визначеному відповідним національним
положенням (стандартом)
бухгалтерського обліку. Облік ведеться
з урахуванням особливостей,
встановлених для суб'єктів малого
підприємництва. Обов'язок із ведення
обліку товарних запасів не
застосовується до осіб, які відповідно
до законодавства оподатковуються за
правилами, що не передбачають ведення
обліку придбаних або проданих товарів.

Відповідальність за порушення порядку
обліку товарних запасів встановлена в
статтях 20, 21 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
відповідно до положень яких до
суб'єктів підприємницької діяльності,
що здійснюють реалізацію товарів, які
не обліковані у встановленому порядку,
застосовується фінансова санкція у
розмірі подвійної вартості
необлікованих товарів за цінами
реалізації, але не менше десяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян. До суб'єктів підприємницької
діяльності, що не ведуть або ведуть з
порушенням встановленого порядку
облік товарів за місцем реалізації та
зберігання, застосовується фінансова
санкція у розмірі подвійної вартості
необлікованих товарів за цінами
реалізації, але не менше десяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян.

Як вбачається з матеріалів справи, суд
першої інстанції, відмовляючи у
задоволенні позовних вимог, з
висновками якого погодився суд
апеляційної інстанції, в обгрунтування
ухвалених ними у даній справі рішень
послались на на пояснення продавця
господарської одиниці позивача -
ОСОБА_2, яка підтвердила, що накладні,
які підтверджують облік горілчаних
виробів, знаходяться у суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_1.

Разом з цим, суди попередніх інстанцій
не надали належної правової оцінки
тому, що відсутність первинних
документів у місці здійснення торгівлі
не є тотожним неведенню обліку
товарних запасів у визначеному
законодавством порядку.

Крім іншого, в поясненнях продавця
господарської одиниці позивача -
ОСОБА_2 було вказано, що нею були
продані 1 пляшка шампанського
«Советское» КЗШВ об'ємом 0,75 л. за ціною
23,70 грн. та 1 пачка цигарок «Мальборо» за
ціною 8,00 грн. (арк. справи 21).

Вказані обставини знайшли своє
підтвердження у розділі 2 акту
перевірки (арк справи 7).

При цьому, у відомості про результати
перевірки щодо повноти оприбуткування,
реалізації та фактичних залишків
запасів, яка є додатком до акту
перевірки, відсутня така товарна
позиція як шампанське «Советское» КЗШВ
об'ємом 0,75 л. (арк справи 26).

Також, матеріали справи містять
видаткові накладні та фіскальні чеки,
які підтверджують факт обліку
позивачем деяких товарів, які
зазначені у відомості про результати
перевірки щодо повноти оприбуткування,
реалізації та фактичних залишків
запасів за порядковими номерами 1-4 (арк.
справи 9-11).

Таким чином, суди попередніх інстанцій,
відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, не встановили, які саме товарні
запаси (зокрема, алкогольні напої)
знаходились на реалізації у
господарській одиниці позивача та не
були ним обліковані у встановленому
законодавством порядку, не надали
належної правової оцінки видатковим
накладним та фіскальним чекам, з
урахуванням того, що фінансова санкція
у розмірі подвійної вартості
застосовується саме до необлікованих
товарів за цінами реалізації. Вказані
обставини є предметом доказування та
підлягають обов'язковому встановленню
судом.

Отже, суд касаційної інстанції не може
визнати законними і обґрунтованими
судові рішення попередніх інстанцій,
оскільки останні ухвалені без повного
та всебічного з'ясування обставин,
якими сторони обґрунтовують свої
вимоги і заперечення, та інших
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи.

Враховуючи те, що суд касаційної
інстанції не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, а порушення судами
першої та апеляційної інстанцій норм
процесуального права могли призвести
до неправильного вирішення справи і не
можуть бути усунені судом касаційної
інстанції, постанова Житомирського
окружного адміністративного суду від 23
грудня 2009 року та ухвала Київського
апеляційного адміністративного суду
від 05 жовтня 2010 року підлягають
скасуванню, а справа направленню на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду
першої інстанції необхідно врахувати
викладене, всебічно і повно з'ясувати і
перевірити всі фактичні обставини
справи, об'єктивно оцінити докази, що
мають юридичне значення для її
розгляду та вирішення спору по суті, і в
залежності від встановленого
правильного визначити норми
матеріального права, що підлягають
застосуванню до спірних правовідносин,
та прийняте обґрунтоване і законне
судове рішення.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 221, 223, ч. 2, ч.
4 ст. 227, ст. ст. 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної
особи ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від 23 грудня 2009
року та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 05 жовтня 2010
року скасувати, а справу направити на
новий судовий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий: _____________________ Л.І.
Бившева

Судді:
_____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна