Справа № 237/5201/13-а
Суддя: Пономарьов О. П.
Дата ухвалення: 2014-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа 237/5201/13-а
Номер провадження 2-а/237/11/14
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2014 року
м. Мар`їнка

Мар`їнський районний суд Донецької
області у складі:

головуючого судді: Пономарьова О.П.,

при секретарі: Лахно Т.Г.,

розглянувши позовну заяву ОСОБА_1
до Управління праці та соціального
захисту населення Мар'їнської
райдержадміністрації про виплату сум
одноразової компенсації, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до
Мар'їнського районного суду Донецької
області з вказаною позовною заявою, в
якій просить: - визнати протиправними
дії УПСЗН Мар'їнської
райдержадміністрації щодо відмови у
виплаті їй суми разової компенсації по
втраті годувальника виходячи з розміру
60 мінімальних заробітних плат,
встановлених на момент смерті
годувальника; - зобов'язати УПСЗН
Мар'їнської райдержадміністрації у
відповідності зі ст.48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» провести
перерахунок і доплату недоотриманої
суми разової компенсації по втраті
годувальника виходячи з розміру
мінімальних заробітних плат,
встановлених на момент смерті
годувальника, а саме в розмірі 48 874
(сорок вісім тисяч вісімсот сімдесят
чотири) гривні.

Вимоги адміністративного позову
обґрунтовані наступним. ОСОБА_1 є
вдовою померлого ОСОБА_2, який був
ліквідатором аварії на ЧАЕС 1
категорії, інвалідом першої групи.
Відповідно до експертного висновку
Донецької регіональної міжвідомчої
експертної комісії міста Донецька за №
27955/29-4 від 08 квітня 2011 року
захворювання, що призвело до смерті її
чоловіка, пов'язане з виконанням
обов'язків військової служби на ЧАЕС. У
задоволенні заяви ОСОБА_1 про виплату
компенсації по втраті годувальника
листом УПСЗН від 07 жовтня 2013 року їй
було відмовлено у нарахуванні та
виплаті одноразової компенсації як
сім'ї, яка втратила годувальника, в
розмірі 60 мінімальних заробітних плат.
У своїй відмові відповідач послався на
постанову Кабінету Міністрів України
від 20 квітня 2007 року № 649 та повідомив,
що позивачу буде нарахована
одноразова компенсація в розмірі 7586,00
грн. Позивач з вказаним рішенням
позивача не погодилась, що зумовило її
звернутись до суду з відповідним
адміністративним позовом.

Ухвалою судді Мар'їнського районного
суду Донецької області від 21 жовтня 2013
року за адміністративним позовом
ОСОБА_1, що відповідає вимогам ст. 106 КАС
України, відкрито провадження, з
подальшим призначенням справи до
судового розгляду.

31 жовтня 2013 року на адресу Мар'їнського
районного суду Донецької області
надійшло заперечення відповідача на
адміністративний позов ОСОБА_1,
відповідно до якого просить відмовити
в задоволенні її позовних вимог.
Заперечення обґрунтоване тим, що
позивач перебуває на обліку в
управлінні праці та соціального
захисту населення
райдержадміністрації як дружина
померлого учасника ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
категорії 1, ОСОБА_2, у зв'язку з чим,
відповідно до ст. 48 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" ( надалі -
Закон № 796-ХП ) має право на одноразову
компенсацію в розмірі 60 мінімальних
заробітних плат, як дружина, яка
втратила годувальника із числа осіб,
віднесених до учасників ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
та смерть яких пов"язана з
Чорнобильською катастрофою. Однак, на
підставі ст. 62 Закону № 796-ХП,
роз'яснення порядку застосування
Закону провадиться у Порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України, рішення якого є обов'язковими
для виконання місцевими органами
виконавчої влади та інших. Відповідно
до п.З ст.116 Конституції України Кабінет
Міністрів України забезпечує, зокрема,
проведення політики у сфері
соціального захисту населення.
Фінансування витрат, пов'язаних з
реалізацією Закону № 796-ХП
здійснюється за рахунок державного
бюджету ( ст. 63 Закону № 796-ХП). В ч.2 ст.95
Конституції України передбачено, що
виключно Законом про Державний бюджет
України визначаються будь-які видатки
держави на загальносуспільні потреби,
розмір і цільове спрямування цих
видатків. Згідно п.5ч.1ст.4 Бюджетного
Кодексу України до нормативно-правових
актів, які регулюють бюджетні
відносини в Україні належать
нормативно-правові акти Кабінету
Міністрів України, які прийняті на
підставі та на виконання Бюджетного
кодексу та інших законів України.
Згідно до Законів України, якими
встановлюються розміри мінімальної
заробітної плати, до прийняття
Верховною Радою України змін до
законів, у нормах для розрахунків яких
застосовується мінімальна заробітна
плата, Кабінету Міністрів України було
надано здійснювати застосування цих
норм, виходячи з реальних можливостей
видаткової частини Державного бюджету
України. Виходячи з існуючих
фінансових можливостей, держава
гарантує всі виплати, передбачені
Законом № 796-ХП, у тому числі виплати
зазначеної допомоги в розмірі,
встановленому в Постанові Кабінету
Міністрів України від 20.04.2007 № 649 „Про
встановлення розмірів виплат деяким
категоріям громадян, що постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи".
У своєму запереченні відповідач
звертає увагу суду нате, що всі виплати,
передбачені Законом України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», у тому
числі виплата одноразової компенсації
сім'ям, які втратили годувальника із
числа осіб, віднесених до учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС та смерть яких
пов'язана з Чорнобильською катастрофою
і які базуються на розмірі мінімальної
заробітної плати, виплачуються у
розмірах, встановлених вказаною
постановою Кабінету Міністрів України.
В зазначеній постанові розмір
компенсації сім'ям, які втратили
годувальника із числа учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС становить 7586 грн. 00
коп. і був перерахований 21 червня 2011
року в розмірі 345,95 грн., 12 липня 2011 року -
3 600,00 грн., 09 серпня 2011 року - 2300,00 грн., 14
вересня 2011 року - 1340,05 грн. З моменту
набрання чинності постанови Кабінету
Міністрів України від 20.04.2007 року № 649
Кабінетом Міністрів не визначався
щорічно розмір вищезазначеної
компенсації, тому всі виплати
проводились згідно діючої на той час
постанови. Асигнування з державного
бюджету виділялись із розрахунку
вказаних розмірів.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не
явилась, натомість спрямувала на
адресу суду письмове клопотання про
розгляд справи у її відсутність, на
задоволенні свого адміністративного
позову наполягає.

Представник відповідача в судове
засідання не явився, про причини неявки
суду не повідомив, про час та місце
розгляду справи повідомлявся належним
чином.

Вирішуючи питання про можливість
проведення судового розгляду спірних
питань по суті, суд приходить до
висновку про необхідність
застосування положення ст. ст. 99, 100 КАС
України та залишити позовну заяву
ОСОБА_1 без розгляду з наступних
підстав.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 106 КАС України у
позовній заяві зазначаються у разі
необхідності - заява про поновлення
строку звернення до адміністративного
суду. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 107 КАС
України суддя після одержання позовної
заяви з'ясовує, чи: подано
адміністративний позов у строк,
установлений законом (якщо подано
заяву про поновлення цього строку, то
чи є підстави для її задоволення).

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України (зі
змінами, внесеними Законом України від
7 липня 2010 року № 2453-VІ) для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк.
Так, з матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_1 повністю пропущено
шестимісячний строк для звернення до
суду (позивач звернувся до суду 18
жовтня 2013 року). Одночасно встановлюю,
що позивачем до позову, заяву про
поновлення строку звернення до суду не
надано. Разом з тим, з позовної заяви
вбачається посилання ОСОБА_1 на
дізнання про порушення своїх прав з
відповіді-роз'яснення УПСЗН
Мар'їнської райдержадміністрації в
жовтні 2013 року. Суд зауважує, що
звернення позивача до УПСЗН
Мар'їнської райдержадміністрації із
заявою про перерахунок одноразової
компенсації не є передбаченою
законодавством можливості досудового
порядку вирішення спору в розумінні
частини 4 статті 99 КАС України, та не
впливає на дату, з якої розпочався
перебіг строку звернення до суду з
адміністративним позовом. Спірні
виплати носять систематичний характер,
і правовідносини закінчуються на день
проведення таких виплат, тобто про своє
порушене право позивач повинен був
дізнатися після отримання неповних, на
думку позивача, сум виплат. Таким чином,
позивач належним чином не обґрунтував
поважність причини пропуску звернення
до суду за захистом свого права, та не
заявляв про його поновлення.

Згідно з частиною 1 статті 100 КАС
України адміністративний позов,
поданий після закінчення строків,
установлених законом, залишається без
розгляду, якщо суд за заявою особи, яка
його подала, не знайде підстав для
поновлення строку, про що
постановляється ухвала.

З урахуванням вказаного, приходжу до
висновку, що оскільки позивачем ОСОБА_1
позов подано після закінчення,
встановленого ч. 2 ст. 99 КАС України
строку, та у суду відсутність підстави
для поновлення пропущеного строку,
позовна заява залишається без
розгляду.

Відповідно до ч. 7 ст. 107 КАС України
копія ухвали про залишення позовної
заяви без розгляду невідкладно
надсилається особі, яка подала позовну
заяву.

Одночасно вважаю за потрібне
роз'яснити, що позивач не позбавлений
повторно звернутися із позовом до суду
разом із заявою про поновлення
пропущеного шестимісячного строку
звернення до суду, зазначивши
поважність причин пропуску строку для
оскарження дій суб'єкта владних
повноважень. Суд зазначає, що в даному
випадку немає правових підстав для
надання правової оцінки щодо права
позивача на задоволення його вимог,
виходячи з можливості повторного
звернення до суду з аналогічними
вимогами, з відповідною заявою про
поновлення строку звернення до суду.

На підставі викладеного,
керуючись ст. 99, 100 КАС України , суд -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 про виплату
одноразової компенсації залишити без
розгляду в зв'язку з подачею заяви
після закінчення строків встановлених
законом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п'яти днів з дня проголошення ухвали.
Якщо ухвалу було постановлено у
письмовому провадженні або без виклику
особи, яка її оскаржує, апеляційна
скарга подається протягом п'яти днів з
дня отримання копії ухвали.

Суддя
О.П.Пономарьов

Дата документу 04.02.2014