Справа № 2а-6300/11/0812
Суддя: Конюшко К.В.
Дата ухвалення: 2014-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" січня 2014 р. м. Київ
К/800/45747/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Конюшка К.В.

суддів:
Гончар Л.Я., Чалого С.Я.

розглянувши в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами касаційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Комунарського районного
суду м. Запоріжжя від 23 вересня 2011 року
та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 28 травня 2013 року

у справі № 2а-6300/11/0812

за позовом ОСОБА_2

до Управління Пенсійного
фонду України в Комунарському районі
м. Запоріжжя

про визнання
бездіяльності неправомірною,
зобов'язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В :

У червні 2011 року ОСОБА_2 звернувся до
Комунарського районного суду м.
Запоріжжя з адміністративним позовом
до Управління Пенсійного фонду України
в Комунарському районі м. Запоріжжя
(далі - Управління) про визнання
протиправними дій Управління щодо
відмови у перерахунку пенсії та
зобов'язання перерахувати, нарахувати
та виплатити заборгованість згідно із
Законом України від 22.10.1993 N 3551-XII «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» (далі - Закон №3551)
у розмірі, який відповідає групі
інвалідності позивача за 2008-2010 роки, а
також надалі нараховувати йому
підвищення відповідно до цього Закону.

Постановою Комунарського районного
суду м. Запоріжжя від 23.09.2011, залишеною
без змін ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 28.05.2013, у позові відмовлено.

Не погоджуючись зі вказаними рішеннями
судів попередніх інстанцій, ОСОБА_2
оскаржив їх у касаційному порядку.

У касаційній скарзі скаржник просив
скасувати вказані судові акти з
мотивів порушення судами норм
матеріального права та прийняти нове
рішення - про задоволення позову.

Справу розглянуто в порядку письмового
провадження, установленому пунктом 1
частини першої статті 222 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Згідно з частиною другою статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи і правильність
застосування судами норм
матеріального права, судова колегія
дійшла висновку про те, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає з
огляду на таке.

Як установлено судами попередніх
інстанцій, ОСОБА_2 перебуває на обліку в
Управлінні Пенсійного фонду України в
Комунарському районі м. Запоріжжя як
інвалід війни 2-ї групи від
захворювання, пов'язаного з виконанням
військового обов'язку при ліквідації
наслідків аварії на ЧАЕС, що
підтверджується довідкою МСЕК, та має
право на пільги та компенсації
встановлені Законом України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» для
ветеранів війни - інвалідів війни, що
підтверджується посвідченням.
Відповідно до Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», позивачу
призначено пенсію як інваліду війни 2
групи внаслідок Чорнобильської
катастрофи.

Позивач звернувся із заявою до
Управління про перерахунок та виплату
підвищення до пенсії призначеного
відповідно до Закону №3551. Листом
Управління від 15.04.2011 у перерахунку та
виплаті підвищення до пенсії позивачу
було відмовлено.

Судами попередніх інстанцій
установлено, що Управління
здійснювало підвищення до пенсії
позивачу відповідно до положень Закону
№3551 в редакції Закону України від
05.10.2005 N 2939-IV «Про внесення змін до
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту».

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що Управління діяло
згідно з вимогами чинного
законодавства України, а тому правові
підстави для задоволення позову
відсутні.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується зі вказаним висновком
судів попередніх інстанцій з огляду на
таке.

Згідно з пунктом 2 частини другої
статті 7 Закону №3551 до інвалідів війни
належать також інваліди з числа осіб,
які стали інвалідами внаслідок
захворювання, одержаного під час
ліквідації наслідків Чорнобильської
катастрофи.

Частиною четвертою статті 13 Закону №3551
(в редакції Закону, яка діяла до 01.01.2006)
було передбачено, що інвалідам війни
пенсії або щомісячне довічне грошове
утримання чи державна соціальна
допомога, що виплачується замість
пенсії, підвищується: інвалідам І групи
- у розмірі 400% мінімальної пенсії за
віком, ІІ групи - 350% мінімальної пенсії
за віком, ІІІ групи - 200 % мінімальної
пенсії за віком.

Пунктом 3 розділу І Закону України «Про
внесення змін до Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» від 05.10.2005 №2939- IV,
який згідно з пунктом 1 розділу ІІ
набрав чинності з 01.01.2006, частину
четверту статті 13 Закону №3551 викладено
в такій редакції: «Інвалідам війни
пенсії або щомісячне довічне грошове
утримання чи державна допомога, що
виплачується замість пенсії,
підвищується: інвалідам І групи - у
розмірі 50% прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність, ІІ
групи - 40% прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність, ІІІ
групи - 30 % прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність».
Зазначена норма Закону №3551змін не
зазнавала, неконституційною не
визнавались, отже підлягала
застосуванню з часу набрання чинності
та у 2008-2010 роках, зокрема.

Таким чином, суд касаційної інстанції
погоджується з рішеннями судів
попередніх інстанцій про відмову у
задоволенні позовних вимог як
необґрунтованих та висновком щодо
правомірності дій відповідача.

Зважаючи на викладене, доводи
касаційної скарги спростовуються вище
переліченими нормами права та
установленими обставинами справи, у
зв'язку з чим відсутні підстави для її
задоволення та скасування чи зміни
рішень судів попередніх інстанцій.

Відповідно до частини першої статті 224
КАС України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення.

Постанову Комунарського районного
суду м. Запоріжжя від 23 вересня 2011 року
та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 28 травня 2013 року в цій справі
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України у строк та у порядку,
визначеними статтями 237 - 2391 КАС
України.