Справа № 2а/1270/5817/12
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2014-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" січня 2014 р. м. Київ
К/9991/76539/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого - судді суддів:Тракало
В.В., Іваненко Я.Л., Мойсюка
М.І.,розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на
постанову Луганського окружного
адміністративного суду
від 16 серпня 2012 року та ухвалу
Донецького апеляційного
адміністративного суду
від 13 листопада 2012 року у справі за
позовом ОСОБА_4 до Лисичанського
міського відділу Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Луганській області, Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Луганській області про
визнання дій незаконними та
зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а :

У липні 2012 року позивач звернувся до
суду із вказаним позовом до
відповідача. Просив визнати дії
відповідача незаконними та зобов'язати
здійснити нарахування та виплату
грошової компенсації за невикористану
відпустку за 2011 рік.

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 16 серпня 2012
року, залишеною без змін ухвалою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від
13 листопада 2012 року, відмовлено
в задоволенні позову.

У касаційній скарзі ставиться питання
про скасування вказаних судових рішень
з підстав порушення судами норм
матеріального та процесуального права
та ухвалення нового рішення про
задоволення позову.

Перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального і процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі у межах доводів касаційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_4 проходив службу
в органах внутрішніх
справ України. 29 вересня 2011 року
наказом № 336 о/с управління
Міністерства внутрішніх справ
України в Луганській області був
звільнений за п. 64 «ж» (за власним
бажанням). 20 березня 2012 року наказом №
129 о/с управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Луганській області були внесені
зміни до наказу управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Луганській області від 29
вересня 2012 року № 336 о/с в частині
підстави для звільнення та зазначено п.
64 «б» (через хворобу).

Вирішуючи спір, суд першої
інстанції, з яким погодився суд
апеляційної інстанції, виходив з того,
що виплата компенсації за
невикористану відпустку передбачена
частиною 2 пункту 56 Постанови Кабінету
Міністрів України № 114 від 29 липня 1991
року "Про затвердження Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ" (далі Положення),
водночас, частиною 1 цього ж пункту
встановлені обмеження щодо кола осіб,
яким така компенсація може
здійснюватися. Так, особам середнього,
старшого і вищого начальницького
складу, звільненим із органів
внутрішніх справ за віком, через
хворобу, обмежений стан здоров'я чи
скорочення штатів, у році звільнення,
за їх бажанням, надається чергова
відпустка, тривалість якої
визначається відповідно до пункту 51
цього Положення. Особам рядового і
начальницького складу (крім осіб,
указаних в абзаці першому цього
пункту), які звільняються з органів
внутрішніх справ, за невикористану в
році звільнення відпустку
виплачується грошова компенсація
відповідно до законодавства.

Відповідно до пункту 2 Положення
молодший лейтенант міліції
відноситься до осіб середнього
начальницького складу, отже позивач
мав право при звільненні отримати
чергову відпустку за 2011 рік, втім, не
компенсацію за невикористану
відпустку.

Доводи касаційної скарги, що на
момент звільнення у серпні 2011 року у
наказі було зазначено причину
звільнення - «за власним бажанням», а
зміни щодо причини звільнення ( «через
хворобу») були внесені після спливу
деякого часу, тому відповідач
зобов'язаний був виплатити грошову
компенсацію за невикористану
відпустку за 2011 рік є необґрунтованими,
оскільки позивача у серпні 2011 році було
звільнено «за власним бажанням» і лише
у березні 2012 року були внесені зміни у
наказ про причини звільнення - «через
хворобу». Проте на момент звернення
позивача до суду та розгляду
адміністративної справи по суті,
фактично причиною звільнення позивача
з органів внутрішніх справ з
урахуванням внесених змін до наказу
про звільнення є п. 64 «б» («через
хворобу»), а тому у позивача відсутнє
право на отримання компенсації за
невикористану відпустку за 2011 рік,
оскільки причиною звільнення є п. 64 «б»
(«через хворобу»). Крім того, судами
попередніх інстанцій встановлено, що
позивач на момент звільнення з органів
внутрішніх справ не скористався своїм
правом на отримання чергової відпустки
за 2011 рік та не звертався з відповідним
рапортом до керівного складу.

Відповідно до вимог частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За правилами статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанції не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій. Не може бути
скасовано судове рішення з мотивів
порушення норм процесуального права,
якщо це не призвело і не могло
призвести до неправильного вирішення
справи.

Тому колегія суддів, перевіривши у
межах касаційної скарги правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
приходить до висновку, що касаційну
скаргу необхідно залишити без
задоволення, а судові рішення - без
змін.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову Луганського
окружного адміністративного суду від 16
серпня 2012 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 13 листопада 2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді:В.В.
Тракало Я.Л. Іваненко М.І. Мойсюк