Справа № 802/86/14-а
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2014-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

28 січня 2014 р.
Справа № 802/86/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді: Альчука Максима
Петровича,

за участю секретаря судового
засідання: Побережської В.В.

представника позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника відповідача: Голубчик Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи

за позовом: фізичної особи - підприємця
ОСОБА_4

до: Ленінського відділу державної
виконавчої служби Вінницького
міського управління юстиції, третьої
особи без самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Вінницькій області

про: визнання протиправними та
скасування рішень

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_4
звернулась до Вінницького окружного
адміністративного суду з позовом до
Ленінського відділу державної
виконавчої служби Вінницького
міського управління юстиції, третьої
особи без самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Вінницькій області, про
визнання протиправними та скасування
постанов про стягнення з усіх видів
заробітку, про арешт та розшук майна
боржника.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у
постанові про стягнення з усіх видів
заробітку невірно зазначений
виконавчий документ, на підставі якого
здійснюються виконавчі дії, а
постанови про арешт і розшук
транспортних засобів прийняті
передчасно внаслідок не здійснення
державним виконавцем виходу за
місцезнаходженням боржника з метою
перевірки наявності транспортних
засобів, а також внаслідок не вчинення
дій щодо оцінки вартості арештованого
майна з метою встановлення
співмірності суми стягнення та
фактичної вартості цього майна.

В судовому засіданні представники
позивача позовні вимоги підтримали та
просили суд їх задовольнити у повному
обсязі, посилаючись на обставини
викладені у позовній заяві. Окремо
зазначили, що своїми діями державний
виконавець фактично заблокував роботу
позивача, як фізичної особи -
підприємця, внаслідок чого вона
щоденно несе збитки, так як арештовані
транспортні засоби не можуть
використовуватися в господарській
діяльності. Крім того, представники
позивача вказали на не вчинення
першочергових дій державним
виконавцем щодо розшуку та арешту
коштів на розрахункових рахунках
позивача, які є в наявності, що
підтверджується відповідною довідкою.

Представник відповідача проти позову
заперечувала, посилаючись на письмові
заперечення /а.с. 29-32/, безпідставність
доводів позивача та законність
оскаржених постанов. Окремо зазначила,
що у документах виконавчого
провадження допущено описку та
помилково зазначено постанову № 49 від
12.11.2013 року інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Вінницькій області замість постанови
№ 3 від 15.01.2013 року, у зв'язку з чим
постановою начальника відділу дану
описку виправлено. Крім того, на час
прийняття оскаржених постанов
державним виконавцем було вчинені всі
необхідні дії щодо розшуку майна
боржника, направлено відповідні запити
щодо наявності розрахункових рахунків,
іншого майна, здійснено виходи за
місцезнаходженням боржника за
вказаною адресним бюро адресою.

Представник третьої особи в судове
засідання не з'явився. Його неявка в
силу ч. 2 ст. 128 КАС України не
перешкоджає розгляду та вирішенню
справи. Разом з тим, в судовому
засіданні 24.01.2014 року представник
третьої особи заперечував проти
задоволення позову.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, дослідивши матеріали
справи, оцінивши надані докази в їх
сукупності, суд дійшов до висновку про
відмову в задоволенні позову, з
наступних підстав.

Судом встановлено, що постановою
інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Вінницькій області № 49 від 12.11.2013 року
за порушення вимог Закону України "Про
регулювання містобудівної діяльності"
на позивача у справі фізичну особу -
підприємця ОСОБА_4 накладено штраф у
сумі 103230 грн. /а.с. 7-8/.

На підставі вказаного рішення, 05.12.2013
року інспекція звернулась із заявою до
Ленінського відділу державної
виконавчої служби Вінницького
міського управління юстиції про
відкриття виконавчого провадження по
примусовому виконанню вказаного
наказу /а.с. 46/.

На виконання вимог Закону України "Про
виконавче провадження", державним
виконавцем відповідача 12.12.2013 року
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження. Згідно із
постановою від 20.12.2013 року дане
виконавче провадження приєднане до
зведеного виконавчого провадження /а.с.
58/.

Під час здіснення виконавчого
провадження 10.01.2014 року державним
виконавцем прийнято постанову про
стягнення з усіх видів заробітку
боржника /а.с. 11/, а 13.01.2014 року прийнято
постанову про арешт восьми
автомобілів, що належать боржнику /а.с.
12-13/, та постанову про їх розшук /а.с. 14/.

Дані постанови одночасно є предметом
оскарження у даній справі.

Визначаючись стосовно позовних вимог,
суд виходив з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України
"Про виконавче провадження" (далі -
Закон) державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачених цим
Законом заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом (ч.
2 ст. 11 Закону).

Згідно ч. 3 ст. 11 Закону державний
виконавець у процесі здійснення
виконавчого провадження має право,
зокрема:

- з метою захисту інтересів стягувача
одержувати безоплатно від органів,
установ, організацій, посадових осіб,
сторін та учасників виконавчого
провадження необхідні для проведення
виконавчих дій пояснення, довідки та
іншу інформацію, у тому числі
конфіденційну;

- накладати арешт на майно боржника,
опечатувати, вилучати, передавати таке
майно на зберігання та реалізовувати
його в установленому законодавством
порядку;

- накладати арешт на кошти та інші
цінності боржника, зокрема на кошти,
які перебувають на рахунках і вкладах у
банках, інших фінансових установах, на
рахунки в цінних паперах, а також
опечатувати каси, приміщення і місця
зберігання грошей.

Згідно із ч. 1 ст. 32 Закону заходами
примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти та інше
майно (майнові права) боржника, у тому
числі якщо вони перебувають в інших
осіб або належать боржникові від інших
осіб;

2) звернення стягнення на заробітну
плату (заробіток), доходи, пенсію,
стипендію боржника;

3) вилучення в боржника і передача
стягувачу певних предметів, зазначених
у рішенні;

4) інші заходи, передбачені рішенням.

Згідно із ч. 1 ст. 40 Закону у разі
необхідності розшуку транспортного
засобу боржника державний виконавець
виносить постанову про такий розшук,
яка є обов'язковою для виконання
органами внутрішніх справ.

Загальний порядок звернення стягнення
на майно боржника врегульований Главою
4 Закону України "Про виконавче
провадження" з особливостями,
передбаченими Інструкцією з
організації примусового виконання
рішень, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України № 512/5 від
02.04.2012 року, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 2.04.2012
року за № 489/20802 (далі - Інструкція).

Зокрема, ч. 1 ст. 52 Закону визначено, що
звернення стягнення на майно боржника
полягає в його арешті, вилученні та
примусовій реалізації.

Стягнення за виконавчими документами
звертається в першу чергу на кошти
боржника у гривнях та іноземній валюті,
інші цінності, у тому числі кошти на
рахунках і вкладах боржника у банках та
інших фінансових установах, на рахунки
в цінних паперах у депозитарних
установах (ч. 2 ст. 52 Закону).

У разі відсутності у боржника коштів та
інших цінностей, достатніх для
задоволення вимог стягувача, стягнення
звертається також на належне боржнику
інше майно, за винятком майна, на яке
згідно із законом не може бути
накладено стягнення. Звернення
стягнення на майно боржника не зупиняє
звернення стягнення на кошти боржника.
Боржник має право запропонувати ті
види майна чи предмети, на які
необхідно в першу чергу звернути
стягнення.

Черговість стягнення на кошти та інше
майно боржника остаточно визначається
державним виконавцем (ч. 5 ст. 52 Закону).

Стягнення на майно боржника
звертається в розмірі і обсязі,
необхідних для виконання за виконавчим
документом, з урахуванням стягнення
виконавчого збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, штрафів, накладених на
боржника під час виконавчого
провадження. У разі якщо боржник
володіє майном спільно з іншими
особами, стягнення звертається на його
частку, що визначається судом за
поданням державного виконавця (ч. 6 ст.
52).

Відповідно до ч. 1 ст. 57 Закону арешт
майна боржника застосовується для
забезпечення реального виконання
рішення.

Згідно ч. 2 цієї ж статті Закону арешт на
майно боржника може накладатися
державним виконавцем шляхом:

- винесення постанови про арешт коштів
та інших цінностей боржника, що
знаходяться на рахунках і вкладах чи на
зберіганні у банках або інших
фінансових установах;

- винесення постанови про арешт коштів,
що перебувають у касі боржника або
надходять до неї;

- винесення постанови про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження;

- проведення опису майна боржника і
накладення на нього арешту.

Згідно п. 3.12. Інструкції організація
розшуку боржника - юридичної особи та
майна боржника чи інформації про місце
отримання боржником доходів державний
виконавець здійснює шляхом
направлення запитів до органів
державної податкової служби, Державної
реєстраційної служби України, банків,
Державної автомобільної інспекції
Міністерства внутрішніх справ України,
Державної казначейської служби
України, Державного агентства
земельних ресурсів, бюро технічної
інвентаризації, нотаріату, органів
статистики тощо або перевірки
інформації за даними електронних баз
даних та реєстрів, що містять
інформацію про майно чи доходи
боржника, а також за даними інших
джерел інформації як офіційних, так і
неофіційних (засобів масової
інформації, мережі Інтернет тощо). Крім
того, державний виконавець здійснює
вихід за місцезнаходженням (місцем
проживання) боржника.

Згідно із п. 4.1. Інструкції виявлення
майна та звернення стягнення на майно
боржника здійснюються у порядку,
встановленому главою 4 Закону, з
урахуванням таких особливостей,
зокрема:

Розпочинаючи виконання рішення про
стягнення коштів, державний виконавець
зобов'язаний винести постанову
відповідно до частини другої статті 57
Закону. Копії постанови, якою накладено
арешт на майно боржника та оголошено
заборону на його відчуження, державний
виконавець надсилає органам, що
здійснюють реєстрацію майна або ведуть
реєстр заборон на його відчуження (пп.
4.1.8. п. 4.1. Інструкції).

Із досліджених судом матеріалів
справи, зведеного виконавчого
провадження, копії якого долучено до
справи, та пояснень державного
виконавця встановлено, що на виконання
викладених вище вимог Закону та
Інструкції державним виконавцем
направлено запити інспекції
державного технічного нагляду у
Вінницькій області, управління
Держземагенства у Вінницькій області,
управління Пенсійного фонду України у
Вінницькій області, ВДАІ ВМВ УМВС
України у Вінницькій області щодо
наявності майна боржника ОСОБА_4 /а.с. 49/.
В адресно-довідковий сектор ВГІРФО
УМВС України у Вінницькій області
направлено запит для встановлення
адреси та інших персональних даних
боржника /а.с. 50/. До Державної
податкової служби України направлено
запит про номери рахунків боржника,
відкритих у банках та інших фінансових
установах /а.с. 59/. Повторний запит ВДАІ
ВМВ УМВС України у Вінницькій області
/а.с. 60/. Також державним виконавцем
здійснено вихід за місцезнаходженням
боржника, про що свідчить відповідний
акт /а.с. 71/.

При цьому, суд звертає увагу, що дані
дії вчинені державним виконавцем саме
на виконання зведеного виконавчого
провадження, що згідно ст. 33 Закону має
наслідком вчинення виконавчих дій,
накладення арешту, стягнення коштів
тощо у межах загальної суми боргу.

Внаслідок отриманої з управління
Пенсійного фонду України довідки про
наявність доходу /а.с. 51/, державним
виконавцем прийнято оскаржену
постанову про стягнення з усіх видів
заробітку боржника, копію якої
направлено для виконання в управління
Пенсійного фонду України м. Вінниці,
про що свідчить п. 4 резолютивної
частини постанови. В подальшому, у
зв'язку з тим, що 16.01.2014 року було
описано та арештовано майно боржника
ОСОБА_4 /а.с. 84-85/, розпорядженням
державного виконавця повернуто
постанову без виконання /а.с. 86/.

При цьому, суд звертає увагу, що
звернення стягнення на пенсію боржника
вчинено державним виконавцем з
урахуванням статей 68-70 Закону, а також
згідно п. 7.3. Інструкції, яким
передбачено, що про звернення
стягнення на заробітну плату, пенсію,
стипендію та інші доходи боржника
державний виконавець виносить
постанову, яка надсилається для
виконання підприємству, установі,
організації, фізичній особі, фізичній
особі - підприємцю за місцем отримання
боржником відповідних доходів. Копія
зазначеної постанови залишається у
виконавчому провадженні на контролі.

Таким чином, доводи позовної заяви щодо
протиправності постанови від 10.01.2014
року про стягнення з усіх видів
заробітку боржника є безпідставними.

Крім того, суд не бере до уваги
посилання сторони позивача щодо
наявності помилок під час
ідентифікації виконавчого документа у
постанові, оскільки дана помилка є
опискою, яка виправлена керівником
органу виконавчої служби, про що
вказано вище. Також вказана описка не є
обставиною, що виключає можливість
здійснення виконавчого провадження, а
постанова державного виконавця про
відкриття виконавчого провадження не
може бути скасована лише з формальних
підстав, які не перешкоджають
подальшому провадженню виконавчих дій.

Щодо постанов про арешт автомобілів та
їх розшук, з урахуванням позиції
позивача щодо першочергового
стягнення коштів та арешту рахунків
боржника.

Дійсно, ч. 2 ст. 52 Закону свідчить про
першочерговість звернення стягнення
на кошти боржника, у тому числі на його
рахунках і вкладах у банках та інших
фінансових установах.

Однак, як зазначено судом, згідно пп.
4.1.8. п. 4.1. Інструкції винесення
державним виконавцем постанови в
порядку ч. 2 ст. 57 Закону є не його
правом, а безпосереднім обов'язком.

Крім того, ч. 5 ст. 52 Закону визначено, що
черговість стягнення на кошти та інше
майно боржника остаточно визначається
державним виконавцем.

Як встановлено судом, на день прийняття
постанов, тобто станом на 13.01.2014 року,
згідно відповіді податкового органу
/а.с. 59/, а також станом до день звернення
до суду позивача, у державного
виконавця були відсутні будь-які
відомості щодо наявності коштів
боржника та рахунків у банківських
установах на які можливо звернути
стягнення.

При цьому, 13.01.2014 року з ВДАІ ВМВ УМВС
України у Вінницькій області надійшла
інформація про наявність
зареєстрованих за боржником ОСОБА_4
транспортних засобів.

Таким чином, державних виконавцем
правомірно прийняті оскаржені
постанови.

При цьому, суд не бере до уваги надану в
судовому засіданні представником
позивача довідку про наявність рахунку
ОСОБА_4 у відділенні ПАТ "Райффайзен
Банк Аваль", оскільки дана довідка
датована 27.01.2014 року і надана лише в
судовому засіданні, в ній відсутні
відомості про наявні кошти, і, як
зазначено попередньо, у державного
виконавця такі відомості були
відсутні.

Крім того, згідно ст. 12 Закону сторони
виконавчого провадження, зокрема,
мають право брати участь у провадженні
виконавчих дій, давати усні та письмові
пояснення, висловлювати свої доводи та
міркування з усіх питань, що виникають
у ході виконавчого провадження, а
боржник зобов'язаний утримуватися від
вчинення дій, які унеможливлюють чи
ускладнюють виконання рішення,
надавати у строк, установлений
державним виконавцем, достовірні
відомості про свої доходи та майно, у
тому числі про майно, яким він володіє
спільно з іншими особами, про рахунки у
банках чи інших фінансових установах.

Особи, які беруть участь у виконавчому
провадженні, зобов'язані сумлінно
користуватися усіма наданими їм
правами з метою забезпечення
своєчасного та в повному обсязі
вчинення виконавчих дій (ч. 7 ст. 12
Закону).

В судовому засіданні та з матеріалів
виконавчого провадження судом не
встановлено жодних дій боржника ОСОБА_4
щодо сприяння виконавцю у вчиненні
виконавчих дій, що додатково свідчить
про безпідставність доводів позивача.

Щодо посилань позивача про відсутність
правових підстав для арешту та
оголошення розшуку автомобілів, без
визначення їх вартості та не
співмірності суми стягнення та їх
фактичної вартості суд зазначає, що
встановлення вартості майна можливе
лише після його розшуку та опису, а
також з призначенням в порядку ст. 58
Закону суб'єкта оціночної діяльності.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено,
що суд при вирішенні справи керується
принципом законності відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. ст. 11, 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд згідно ст.
86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

З встановлених у справі обставин
вбачається, що відповідач при вчиненні
виконавчих дій та прийнятті оскаржених
постанов діяв у межах своїх
повноважень та у спосіб передбачений
Конституцією та законами України, а
тому суд дійшов до висновку, про
відсутність правових підстав для
задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного
позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили в порядку,
визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України,
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Альчук Максим Петрович