Справа № 805/15592/13-а
Суддя: Карпушова О.В.
Дата ухвалення: 2014-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Ткаченко Т.С.
Суддя-доповідач - Карпушова О.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2014 року
справа №805/15592/13-а

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: судді-доповідача Карпушової
О.В., суддів Василенко Л.А, Гімона М.М.,
секретар судового засідання
Білоцерковець Д.О., за участю сторін:
представник позивача Тзіфа О.В..,
представник відповідача Донцов Р.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційні скарги
Управління Пенсійного фонду України в
м.Торезі Донецької області, Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Торезі
Донецької області на постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 5 грудня 2013
р. у справі за позовом Управління
Пенсійного фонду України в м.Торезі
Донецької області до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Торезі
Донецької області про відшкодування
фактичних витрат з виплати та доставки
пенсій у розмірі 63223,01 грн.,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м. Торезі
Донецької області про відшкодування
фактичних витрат з виплати та доставки
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, а також допомоги на
поховання, за період з 01.07.2013 року по
30.09.2013 року у розмірі 63223,01 грн.

Позов обґрунтовано тим, що відповідно
до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23 вересня 1999 року,
№ 1105-XIV та Постанови правління
Пенсійного фонду України та правління
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України від
04.03.2003 року № 5-4/4, якою затверджено
Порядок відшкодування Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, відповідач зобов'язаний
відшкодувати витрати позивача на
загальну суму 63223,01 грн.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 0512.2013 року
позов Управління Пенсійного фонду
України в м. Торезі Донецької області
до Відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в м.
Торезі Донецької області про стягнення
витрат з виплат та доставки пенсій у
розмірі 63223,01 грн., задоволено частково:
стягнуто з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Торезі
Донецької області на користь
Управління Пенсійного фонду України в
місті Торезі Донецької області
витрати по виплаті пенсії у зв'язку із
втратою годувальника за період з 01.07.2013
року по 30.09.2013 року у розмірі 357,15 грн. В
іншій частині позовних вимог,
відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що
лише понесені позивачем витрати на
виплату пенсії по втраті годувальника
ОСОБА_5 підлягають відшкодуванню
відповідачем, оскільки на момент
смерті годувальника вказана особа була
непрацездатною, а смерть її сина
настала внаслідок нещасного випадку на
виробництві. Стосовно позовних вимог
щодо відшкодування витрат внаслідок
виплат допомоги на поховання, зокрема
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, суд першої
інстанції зазначив, що з наданих суду
доказів не встановлено причинний
зв'язок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання зі смертю годувальника.

Позивач не погодившись з рішенням суду
першої інстанції в частині відмовлених
позовних вимог подав апеляційну
скаргу, в якій просив постанову суду
першої інстанції скасувати, як
прийняту з порушенням норм
матеріального права, та прийняти нову
постанову, якою задовольнити позовні
вимоги в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги аналогічні
доводам позовної заяви.

Відповідач також не погодився з
рішенням суду першої інстанції, подав
апеляційну скаргу, в якій просив
постанову суду першої інстанції в
частині задоволених позовних вимог
скасувати, як прийняту з порушенням
норм матеріального права, та прийняти
нову постанову, якою відмовити у
задоволені позовних вимог в повному
обсязі.

Апелянт послався на відсутність
законних підстав для відшкодування
витрат по виплаті ОСОБА_5 пенсії у
зв'язку із втратою годувальника,
оскільки зазначена пенсія призначена
ОСОБА_5 в 2003 році за загиблого сина, але
жодних доказів щодо знаходження її на
утриманні сина позивачем не надано.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав доводи апеляційної
скарги пенсійного органу та
заперечував проти задоволення
апеляційної скарги відповідача.
Представник відповідача підтримав
доводи апеляційної скарги фонду та
заперечував проти задоволення
апеляційної скарги позивача.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення
представників сторін, перевіривши
матеріали справи в межах доводів
апеляційних скарг, вважає, що останні
не підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що між позивачем та
відповідачем підписані Акти
щомісячної звірки витрат по особових
справах потерпілих, яким виплачено
пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання за період з 01.07.2013 року по
30.09.2013 року.

Відповідачем не прийнято до
відшкодування витрати на суму 63223,01
грн., у тому числі на суму:

- 3714,63грн. - відсутній висновок МСЕК
про причинно-слідчий зв'язок між
отриманою травмою на виробництві або
професійним захворюванням та смертю
годувальника відносно наступних осіб:
ОСОБА_14, ОСОБА_5, ОСОБА_15, ОСОБА_16,
ОСОБА_17, ОСОБА_18;

- 397,38грн. підприємства не передали
регресні справи до відділення фонду в
м.Торезі осіб: ОСОБА_19, ОСОБА_20;

52915,01 грн. на час смерті потерпілого
утриманець був працездатний: ОСОБА_21,
ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25,
ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29,
ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33,
ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37,
ОСОБА_38, ОСОБА_39, ОСОБА_40, ОСОБА_41,
ОСОБА_42, ОСОБА_43, ОСОБА_44, ОСОБА_45,
ОСОБА_46, ОСОБА_47, ОСОБА_48, ОСОБА_49,
ОСОБА_50, ОСОБА_51, ОСОБА_52, ОСОБА_53,
ОСОБА_54, ОСОБА_55, ОСОБА_56, ОСОБА_57,
ОСОБА_58, ОСОБА_59, ОСОБА_60, ОСОБА_61,
ОСОБА_62, ОСОБА_63, ОСОБА_64, ОСОБА_65,
ОСОБА_66, ОСОБА_67, ОСОБА_68, ОСОБА_69,
ОСОБА_70, ОСОБА_71, ОСОБА_72, ОСОБА_73,
ОСОБА_74, ОСОБА_75, ОСОБА_76, ОСОБА_77,
ОСОБА_78, ОСОБА_79, ОСОБА_80, ОСОБА_81,
ОСОБА_82, ОСОБА_83, ОСОБА_84, ОСОБА_85,
ОСОБА_86, ОСОБА_87, ОСОБА_88, ОСОБА_89,
ОСОБА_90, ОСОБА_91, ОСОБА_92, ОСОБА_93,
ОСОБА_94, ОСОБА_95, ОСОБА_96, ОСОБА_97,
ОСОБА_98, ОСОБА_99, ОСОБА_100, ОСОБА_101,
ОСОБА_102, ОСОБА_103, ОСОБА_104, ОСОБА_105,
ОСОБА_106, ОСОБА_107, ОСОБА_108, ОСОБА_109,
ОСОБА_110, ОСОБА_111, ОСОБА_112, ОСОБА_113,
ОСОБА_114, ОСОБА_115, ОСОБА_116, ОСОБА_117,
ОСОБА_118, ОСОБА_119, ОСОБА_120, ОСОБА_121,
ОСОБА_122, ОСОБА_123, ОСОБА_124, ОСОБА_125,
ОСОБА_126, ОСОБА_127, ОСОБА_128, ОСОБА_129,
ОСОБА_130, ОСОБА_131, ОСОБА_132, ОСОБА_133,
ОСОБА_134, ОСОБА_135, ОСОБА_136, ОСОБА_137,
ОСОБА_138, ОСОБА_139, ОСОБА_140, ОСОБА_141,
ОСОБА_142, ОСОБА_143, ОСОБА_144,

- 3922,65грн. на час смерті
потерпілого утриманець не був визнаний
інвалідом з дитинства відносно
наступних осіб: ОСОБА_145, ОСОБА_146,
ОСОБА_147, ОСОБА_148, ОСОБА_149, ОСОБА_150,
ОСОБА_151, ОСОБА_152, ОСОБА_153

- 2273,34 грн. не враховані суми витрат
на виплату допомоги на поховання
відносно осіб: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13

Суми розбіжностей відображені в
таблицях розбіжностей до інформації
про відшкодування Фондом витрат,
пов'язаних з виплатою пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання (а.с.6-20 т.1).

Зазначені обставини підтверджені
матеріалами справи, і не є спірними.

Відповідно до статті 4 Основ
законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, в Україні
залежно від страхового випадку маються
такі види загальнообов'язкового
державного соціального страхування:
пенсійне страхування; страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та похованням;
медичне страхування; страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності;
страхування на випадок безробіття.

Згідно з пунктом 4 статті 25
вищеназваних Основ, за страхуванням
від нещасного випадку на виробництві
та професійного захворювання
надаються такі види соціальних послуг
та матеріального забезпечення:
профілактичні заходи по запобіганню
нещасним випадкам на виробництві та
професійним захворюванням;
відновлення здоров'я та працездатності
потерпілого; допомога по тимчасовій
непрацездатності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання;
відшкодування збитків, заподіяних
працівникові каліцтвом чи іншим
ушкодженням здоров'я, пов'язаним з
виконанням ним своїх трудових
обов'язків; пенсія по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; пенсія у зв'язку із
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; допомога на поховання
осіб, які померли внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання.

Відносини, що виникають за зазначеними
у ч. 1 ст. 25 "Основ законодавства України
про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, регулюються
окремими законами, прийнятими
відповідно до цих Основ.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 "Прикінцевих
положень" Закону України "Про страхові
тарифи на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності" від
22.02.2001р. № 2272-ІІІ, фонд сплачує страхові
виплати та надає соціальні послуги
працівникам (членам їх сімей), які
потерпіли на виробництві до 1 квітня 2001
року, з того часу, коли відповідні
підприємства передали в установленому
порядку Фонду документи, що
підтверджують право цих працівників
(членів їх сімей) на такі страхові
виплати та соціальні послуги, або коли
таке право встановлено в судовому
порядку.

Потерпілі, документи яких не передані
до Фонду, продовжують отримувати
належні виплати та соціальні послуги
від свого роботодавця, Пенсійного
фонду України та Фонду соціального
страхування України. При цьому кошти,
виплачені потерпілому
страхувальником, зараховуються Фондом
у рахунок його страхових внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, а між страховиками з
інших видів страхування і Фондом в
подальшому відбуваються відповідні
розрахунки.

Відповідно до ст. 24 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" Фонд соціального
страхування від нещасних випадків"
зобов'язаний співпрацювати з фондами з
інших видів соціального страхування у
фінансуванні заходів, пов'язаних з
матеріальним забезпеченням та
наданням соціальних послуг
застрахованим, у кожному конкретному
випадку спільно приймаючи рішення щодо
того, хто з них братиме участь у
фінансуванні цих заходів.

Якщо після призначення застрахованій
особі матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків і страховиками з інших видів
соціального страхування виникають
спори щодо понесених витрат, виплата
здійснюється страховиком, до якого
звернувся застрахований. При цьому
страховик, до якого звернувся
застрахований, має право звернутися до
відповідного страховика з інших видів
соціального страхування щодо
відшкодування понесених ним витрат.

Відповідно до ч. 4 ст. 26 Основ
законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування якщо після
призначення застрахованій особі
матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між страховиками
виник спір щодо понесених витрат,
виплата здійснюється страховиком, до
якого звернулась застрахована особа.
При цьому неналежний страховик має
право звернутися до належного
страховика щодо відшкодування
понесених ним витрат.

Так, за змістом ч. 2 ст. 2 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" особи, право яких на
отримання відшкодування шкоди раніше
було встановлено згідно із
законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків, мають право
на забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку відповідно до цього
Закону.

Підпунктом "а" ст. 27 Закону України "Про
пенсійне забезпечення" встановлено, що
громадянам України - переселенцям з
інших держав, які не працювали в
Україні, пенсії призначаються по
інвалідності внаслідок трудового
каліцтва або професійного
захворювання - незалежно від стажу
роботи.

Згідно з частиною другою ст. 2 Закону
України "Про страхові тарифи на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" від 22.02.2001р. (набрав
чинності з 01 квітня 2001 року), особи,
право яких на отримання відшкодування
шкоди раніше було встановлено
законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам унаслідок травмування на
виробництві чи професійного
захворювання, пов'язаних із виконанням
ними трудових обов'язків, мають право
на забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку відповідно до
зазначеного Закону. Право на таке
забезпечення, встановлене в Україні, не
залежить від того, у якій із колишніх
республік СРСР стався нещасний випадок
на виробництві із застрахованою особою
або виникло професійне захворювання,
пов'язане з виконанням нею трудових
обов'язків.

Відповідно до пункту 3 розділу XI
"Прикінцеві положення" Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" відшкодування шкоди,
медична, професійна та соціальна
реабілітація провадяться Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків також зазначеним у статті 8
цього Закону особам, які потерпіли до
набрання ним чинності та мали право на
зазначені страхові виплати і соціальні
послуги; уся заборгованість потерпілим
на виробництві та членам їх сімей, яким
до набрання чинності цим Законом
підприємства, установи та організації
не відшкодували матеріальної шкоди,
заподіяної ушкодженням здоров'я,
виплачується цими підприємствами,
установами і організаціями, а в разі їх
ліквідації без правонаступника -
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків. Отже, за змістом
наведеної норми обов'язок Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків відшкодувати потерпілим на
виробництві та членам їх сімей
матеріальну і моральну (немайнову)
шкоду, заподіяну ушкодженням здоров'я,
не залежить від того, чи сплачували
Фонду страхові платежі підприємства,
які ліквідовано та на яких було
ушкоджено здоров'я потерпілого. Фонд є
правонаступником державного,
галузевих та регіональних фондів
охорони праці, передбачених статтею 21
Закону України "Про охорону праці", які
ліквідуються.

Відповідно до статті 33 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" у разі смерті
потерпілого право на одержання
щомісячних страхових виплат (пенсій
згідно з підпунктом "д" пункту 1 частини
першої статті 21 цього Закону) мають
непрацездатні особи, які перебували на
утриманні померлого або мали на день
його смерті право на одержання від
нього утримання, а також дитина
померлого, яка народилася протягом не
більш як десятимісячного строку після
його смерті.

Такими непрацездатними особами є:1)
діти, які не досягли 16 років; діти з 16 до
18 років, які не працюють, або старші за
цей вік, але через вади фізичного або
розумового розвитку самі не спроможні
заробляти; діти, які є учнями,
студентами (курсантами, слухачами,
стажистами) денної форми навчання - до
закінчення навчання, але не більш як до
досягнення ними 23 років; 2) жінки, які
досягли 55 років, і чоловіки, які досягли
60 років, якщо вони не працюють;3)
інваліди - члени сім'ї потерпілого на
час інвалідності;4) неповнолітні діти,
на утримання яких померлий виплачував
або був зобов'язаний виплачувати
аліменти; 5) непрацездатні особи, які не
перебували на утриманні померлого, але
мають на це право.

Право на одержання страхових виплат у
разі смерті потерпілого мають також
дружина (чоловік) або один з батьків
померлого чи інший член сім'ї, якщо він
не працює та доглядає дітей, братів,
сестер або онуків потерпілого, які не
досягли 8-річного віку.

Згідно з абз. 2 ч. 9 ст. 34 Закону № 1105-ХІV у
разі смерті потерпілого, який
одержував страхові виплати і не
працював, розмір відшкодування шкоди
особам, зазначеним у ст. 33 цього Закону,
визначається виходячи із суми
щомісячних страхових виплат і пенсії,
які одержував потерпілий на день його
смерті, з відповідним коригуванням
щомісячних страхових виплат згідно із
ст. 29 цього Закону. Причинний зв'язок
смерті потерпілого з одержаним
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я має підтверджуватися
висновками відповідних медичних
закладів.

Визначення причини смерті інваліда на
підставі лікарського свідоцтва про
смерть у випадках, коли законодавством
передбачається надання пільг сім'ї
померлого, здійснюється міськими,
міжрайонними, районними
медико-соціальними експертними
комісіями, що передбачено п.п. "л" п.18
Положення про медико-соціальну
експертизу, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 22.02.1992 №
83.

Інструкцією про встановлення
причинного зв'язку смерті з
професійним захворюванням (отруєнням)
або трудовим каліцтвом, затвердженої
наказом Міністерства охорони здоров'я
України від 15.11.2005 року № 606 визначено,
що органом, який встановлює причинний
зв'язок смерті з професійним
захворюванням (отруєнням) або трудовим
каліцтвом, є МСЕК.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_5 на момент смерті її чоловіка
ОСОБА_154 було 59 років та остання не
працювала. Згідно свідоцтва про смерть
від 21.06.1993 року її чоловіка він помер в
той же день, причина смерті - масивна
травма тіла з чисельними пошкодженнями
ребер, кісток, кінцівок. З акту про
нещасний випадок вбачається, що смерть
ОСОБА_154 була констатована лікарем
реанімаційної групи та загиблий був
направлений до моргу.

На підставі вказаного колегія суддів
згодна з висновком суду першої
інстанції, що є докази наявності
причинно-наслідкового зв'язку смерті
ОСОБА_154 з нещасним випадком на
виробництві, оскільки особа загинула
на місці, де стався нещасний випадок.

Доводи апелянта, що також підлягають
задоволенню позовні вимоги в частині
стягнення витрат на виплату пенсій по
втраті годувальника щодо ОСОБА_17, не
заслуговують уваги, оскільки позивачем
не надано доказів про наявний
причинно-наслідковий зв'язок смерті з
одержаним каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я чи з професійним
захворюванням ОСОБА_155

Що стосуються позовних вимог в частині
стягнення витрат на виплату пенсій по
втраті годувальника щодо ОСОБА_14,
ОСОБА_15, ОСОБА_16,ОСОБА_18, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про їх необґрунтованість,
оскільки позивачем не надано доказів
про наявний причинно-наслідковий
зв'язок смерті з одержаним каліцтвом
або іншим ушкодженням здоров'я чи з
професійним захворюванням ОСОБА_156,
ОСОБА_157, ОСОБА_158, ОСОБА_159

Також колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
безпідставність позовних вимог в
частині стягнення виплачених пенсій у
зв'язку з втратою годувальника: ОСОБА_21,
ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25,
ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29,
ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33,
ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37,
ОСОБА_38, ОСОБА_39, ОСОБА_40, ОСОБА_41,
ОСОБА_42, ОСОБА_43, ОСОБА_44, ОСОБА_45,
ОСОБА_46, ОСОБА_47, ОСОБА_48, ОСОБА_49,
ОСОБА_50, ОСОБА_51, ОСОБА_52, ОСОБА_53,
ОСОБА_54, ОСОБА_55, ОСОБА_56, ОСОБА_57,
ОСОБА_58, ОСОБА_59, ОСОБА_60, ОСОБА_61,
ОСОБА_62, ОСОБА_63, ОСОБА_64, ОСОБА_65,
ОСОБА_66, ОСОБА_67, ОСОБА_68, ОСОБА_69,
ОСОБА_70, ОСОБА_71, ОСОБА_72, ОСОБА_73,
ОСОБА_74, ОСОБА_75, ОСОБА_76, ОСОБА_77,
ОСОБА_78, ОСОБА_79, ОСОБА_80, ОСОБА_81,
ОСОБА_82, ОСОБА_83, ОСОБА_84, ОСОБА_85,
ОСОБА_86, ОСОБА_87, ОСОБА_88, ОСОБА_89,
ОСОБА_90, ОСОБА_91, ОСОБА_92, ОСОБА_93,
ОСОБА_94, ОСОБА_95, ОСОБА_96, ОСОБА_97,
ОСОБА_98, ОСОБА_99, ОСОБА_100, ОСОБА_101,
ОСОБА_102, ОСОБА_103, ОСОБА_104, ОСОБА_105,
ОСОБА_106, ОСОБА_107, ОСОБА_108, ОСОБА_109,
ОСОБА_110, ОСОБА_111, ОСОБА_112, ОСОБА_113,
ОСОБА_114, ОСОБА_115, ОСОБА_116, ОСОБА_117,
ОСОБА_118, ОСОБА_119, ОСОБА_120, ОСОБА_121,
ОСОБА_122, ОСОБА_123, ОСОБА_124, ОСОБА_125,
ОСОБА_126, ОСОБА_127, ОСОБА_128, ОСОБА_129,
ОСОБА_130, ОСОБА_131, ОСОБА_132, ОСОБА_133,
ОСОБА_134, ОСОБА_135, ОСОБА_136, ОСОБА_137,
ОСОБА_138, ОСОБА_139, ОСОБА_140, ОСОБА_141,
ОСОБА_142, ОСОБА_143, ОСОБА_144, оскільки
докази на підтвердження того,
вищезазначені особи були
непрацездатними та перебували на
утриманні померлого або мали на день
його смерті право на одержання від
нього утримання, позивачем суду не
надані, а тому суд першої інстанції
вірно дійшов до висновку про те, що в
розумінні ч.1 ст. 33 Закону № 1105-XIV,
зазначені особи не належать до
категорії осіб, які мають право на
одержання щомісячних страхових виплат
від Відділення Фонду, а тому суми
витрат по виплаті та доставці пенсії
цим особам відшкодуванню Фондом не
підлягають.

Колегія суддів також погоджується з
висновком суду першої інстанції про
безпідставність позовних вимог в
частині стягнення з відповідача витрат
у зв'язку з виплатою пенсій особам
ОСОБА_145, ОСОБА_146, ОСОБА_147, ОСОБА_148,
ОСОБА_149, ОСОБА_150, ОСОБА_151, ОСОБА_152,
ОСОБА_153, оскілки отримувані ними
пенсії не є страховими виплатами у
розумінні ст.21 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", фінансування яких
провадиться Фондом соціального
страхування від нещасних випадків за
рахунок коштів цього Фонду.

Ст.21 Закону № 1105-XIV визначений перелік
соціальних послуг та виплат, які
здійснюються та відшкодовуються
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків у разі настання
страхового випадку.

Відповідно ст.28 Закону № 1105-XIV
страховими виплатами є грошові суми,
які згідно із ст.21 цього Закону Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків виплачує застрахованому чи
особам, які мають на це право, у разі
настання страхового випадку.

Зазначені грошові суми складаються із
страхової виплати втраченого
заробітку (або відповідної його
частини) залежно від ступеня втрати
потерпілим професійної працездатності
(далі -щомісячна страхова виплата);
страхової виплати в установлених
випадках одноразової допомоги
потерпілому (членам його сім'ї та
особам, які перебували на утриманні
померлого); страхової виплати пенсії по
інвалідності потерпілому; страхової
виплати пенсії у зв'язку з втратою
годувальника; страхової виплати
дитині, яка народилася інвалідом
внаслідок травмування на виробництві
або професійного захворювання її
матері під час вагітності; страхових
витрат на медичну та соціальну
допомогу.

Згідно з положеннями ч.8 ст.34 Закону №
1105-XIV у разі смерті потерпілого від
нещасного випадку або професійного
захворювання витрати на його поховання
несе Фонд соціального страхування від
нещасних випадків згідно з порядком,
визначеним Кабінетом Міністрів
України.

Інструкцією про встановлення
причинного зв'язку смерті з
професійним захворюванням (отруєнням)
або трудовим каліцтвом, затвердженої
наказом Міністерства охорони здоров'я
України від 15.11.2005 року № 606 визначено,
що органом, який встановлює причинний
зв'язок смерті з професійним
захворюванням (отруєнням) або трудовим
каліцтвом, є МСЕК.

Вищенаведене дає підстави зробити
висновок про те, що Закон України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» пов'язує виплату
витрат на поховання саме потерпілого
від нещасного випадку або професійного
захворювання, а не особи, якій
призначено пенсію у зв'язку із втратою
годувальника.

Таким чином, колегія суддів також
погоджується з висновком суду першої
інстанції про відмову в задоволені
позовних вимог в частині стягнення
витрат на виплату допомоги на
поховання наступним особам: ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_13, оскільки позивачем не
надано доказів, які б підтверджували
наявність причинного зв'язку смерті
померлих осіб з одержаним ними
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я внаслідок нещасного випадку
на виробництві або професійного
захворювання.

Керуючись ст.72 КАС України, колегія
суддів приймає до уваги постанови
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 20.08.2013р. у
справі № 805/5696/13-а, від 25.07.2012р. у справі
№ 2а/5417/2012.

З огляду на вказане, колегія
суддів дійшла висновку, що правильним є
висновок суду першої інстанції про
часткове задоволення позовних вимог та
стягнення з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Торезі
Донецької області на користь
Управління Пенсійного фонду України в
місті Торезі Донецької області
витрати по виплаті пенсії ОСОБА_5 у
зв'язку із втратою годувальника за
період з 01.07.2013 року по 30.09.2013 року у
розмірі 357,15 грн.

З урахуванням зазначеного, колегія
суддів вважає, що доводи апеляційних
скарг не спростовують правильності
висновків суду першої інстанції,
постанова прийнята з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
що в свою чергу є підставою для
залишення рішення суду першої
інстанції без змін.

Повний текст ухвали виготовлено
07.02.2014р.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.ст. 24, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційні скарги Управління
Пенсійного фонду України в м.Торезі
Донецької області, Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Торезі
Донецької області на постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 5 грудня 2013
р., залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 5 грудня 2013
р. у справі за позовом Управління
Пенсійного фонду України в м.Торезі
Донецької області до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Торезі
Донецької області про відшкодування
фактичних витрат з виплати та доставки
пенсій у розмірі 63223,01 грн., залишити без
змін.

Ухвалу суду апеляційної інстанції за
наслідками перегляду набирає законної
сили з моменту проголошення та може
бути оскаржена безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня її
складення в повному обсязі.

Колегія суддів О.В. Карпушова

Л.А. Василенко

М.М. Гімон