Справа № 809/221/14
Суддя: Чуприна О.В.
Дата ухвалення: 2014-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"31" січня 2014 р.
справа № 809/221/14

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний
адміністративний суд у складі:

судді Чуприни О.В.

за участю секретаря судового засідання
Драгомирецького І.М.

представника позивача: ОСОБА_1 - ОСОБА_2,

представника відповідача:
Департаменту соціальної політики
Івано-Франківської обласної державної
адміністрації - Павліва В.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Департаменту соціальної
політики Івано-Франківської обласної
державної адміністрації про визнання
дій неправомірними та зобов'язання до
вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

Івано-Франківським окружним
адміністративним судом 15.01.2014 року
відкрито провадження у справі за
позовом ОСОБА_1 (далі по тексту -
позивач) до Департаменту соціальної
політики Івано-Франківської обласної
державної адміністрації (далі по
тексту - відповідач, Департамент
соціальної політики
облдержадміністрації) про визнання дій
неправомірними та зобов'язання до
вчинення дій.

Заявлені позовні вимоги мотивовано
тим, що на підставі відповідного
протоколу засідання Комісії з питань
гуманітарної допомоги при Кабінеті
Міністрів України від 06.07.2006 року
№26/ГД-10846, наказу Головного управління
праці та соціального захисту населення
Івано-Франківської обласної держаної
адміністрації №127 від 17.07.2006 року,
чоловіка позивачки ОСОБА_4 як інваліду
ІІІ групи було забезпечено автомобілем
марки AUDI А4, 1998 року випуску, № кузова
НОМЕР_2, державний номерний знак НОМЕР_1
(як гуманітарна допомога). ІНФОРМАЦІЯ_1
року чоловік позивачки (ОСОБА_4) помер. У
зв'язку із тим, що вказаний автомобіль
ввезений в Україну та отриманий її
чоловіком як гуманітарна допомога
відповідно до чинного на той час
Порядку забезпечення інвалідів
автомобілями, затверджений постановою
Кабінету Міністрів України №999 від
08.09.1997 року (надалі по тексту - Порядок
від 8 вересня 1997 року), позивачка вважає,
що вона як член сім'ї інваліда
відповідно до пункту 37 цього Порядку
від 8 вересня 1997 року має право після
смерті чоловіка на перереєстрацію
транспортного засобу на себе.
Враховуючи вказане, ОСОБА_1 в кінці 2013
року звернулася до Департаменту
соціальної політики
облдержадміністрації із клопотанням у
видачі відповідної довідки для
здійснення перереєстрації на себе
автомобіля марки AUDI А4, отриманого її
чоловіком як гуманітарна допомога для
інваліда. У задоволенні такого
звернення, на переконання позивачки,
було протиправно відмовлено листом від
28.11.2013 року №4156/05.02-37/10-13, та вказано, що з
метою отримання у власність спірного
автомобіля необхідно здійснити сплату
податків і митних зборів в сумі 47 735,90
гривень. ОСОБА_1 вважає, що відповідач,
відмовляючи у видачі відповідної
довідки, порушив її право як члена сім'ї
інваліда на можливість отримання у
власність автомобіля, яким
забезпечений такий інвалід у
відповідності до положень Порядок від
8 вересня 1997 року. Враховуючи
вказане просить суд визнати
неправомірними дії Департаменту
соціальної політики
облдержадміністрації щодо відмови у
видачі довідки для перереєстрації
спірного автомобіля, а також
зобов'язати відповідача зняти з обліку
такий транспортний засіб і видати
необхідну документацію для здійснення
перереєстрації.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав з
підстав наведених в позовній заяві. У
судовому засіданні надав копії судової
практики Верховного Суду України і
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ за 2010-2012 рік. Додатково пояснив,
що, зокрема, в ухвалі колегії суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 27 липня 2011 року міститься
висновок про те, що питання вилучення
після смерті інваліда в його сім'ї
автомобіля, отриманого як гуманітарна
допомога, повинно вирішуватись на
підставі нормативно-правових актів,
чинних на час надання такого
автомобіля інваліду, а не на час його
смерті. У зв'язку із чим, просив
врахувати в розгляді даної справи таку
правову позицію і позов задовольнити
повністю.

Представник відповідача проти позову
не визнав, подавши 31.01.2014 року письмове
заперечення на адміністративний позов
(а.с. 25-26). В судовому засіданні
підтвердив, що в 2006 році чоловік
позивачки ОСОБА_4 як інваліду ІІІ групи
дійсно був забезпечений гуманітарною
допомогою - автомобілем марки AUDI А4, 1998
року випуску. Втім, вважає, що до
спірних правовідносин підлягає
застосування Порядок забезпечення
інвалідів автомобілями, затверджений
постановою Кабінету Міністрів України
№999 в редакції від 19.07.2006 року (надалі по
тексту - Порядок від 19 липня 2006 року). За
змістом пункту 41 Порядку від 19 липня 2006
року після смерті інваліда автомобіль,
визнаний гуманітарною допомогою, яким
інвалід був забезпечений через головне
управління соціального захисту і
користувався менше ніж 10 років, може
бути переданий у власність одному з
членів сім'ї інваліда за рішенням
Мінсоцполітики за умови сплати
податків і зборів за ставками, діючими
на день здійснення митного оформлення
автомобіля, які повинні бути сплачені
членом сім'ї померлого інваліда
протягом шести місяців з дня смерті
інваліда. Про вказані обставини за
зверненням позивачки 28.11.2013 року
відповідачем надано письмову
відповідь і роз'яснено про
необхідність сплати податків і зборів
в загальній сумі 47 735,90
гривень. На час розгляду позовної заяви
ОСОБА_1 остання даних до Департаменту
соціальної політики
облдержадміністрації про сплату
вказаних вище податків і зборів не
подала. А відтак, відсутні правові
підстави для видачі необхідних
документів щодо проведення
перереєстрації спірного автомобіля за
позивачкою. Просив в задоволенні
позову відмовити.

Розглянувши матеріали
адміністративної справи, заслухавши
пояснення представників позивача і
відповідача, з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги та заперечення щодо них,
дослідивши і оцінивши зібрані по
справі докази, в їх сукупності,
проаналізувавши зміст норм
матеріального права, які врегульовують
спірні правовідносини, суд виходить з
таких підстав та мотивів.

Судом встановлено, що на підставі
протоколу засідання Комісії з питань
гуманітарної допомоги при Кабінеті
Міністрів України від 06.07.2006 року
№26/ГД-10846, наказу Головного управління
праці та соціального захисту населення
Івано-Франківської обласної держаної
адміністрації №127 від 17.07.2006 року,
чоловіка позивачки ОСОБА_4 як інваліду
ІІІ групи було забезпечено автомобілем
марки AUDI А4, 1998 року випуску, № кузова
НОМЕР_2, державний номерний знак НОМЕР_1,
об'ємом двигуна 1781 см. куб. (а.с. 8-9).

На ім'я ОСОБА_4 видано свідоцтво про
реєстрацію транспортного засобу серії
НОМЕР_3 як гуманітарну допомогу без
права передачі керування іншим особам,
та без права продажу, дарування або
передачі іншій особі, про що на бланку
свідоцтва внесено відповідну відмітку
(а.с. 16).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року чоловік позивачки
ОСОБА_4 помер (а.с 10).

В кінці 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
Департаменту соціальної політики
облдержадміністрації із клопотанням у
видачі відповідної довідки для
здійснення перереєстрації на себе
автомобіля марки AUDI А4, отриманого її
чоловіком як гуманітарна допомога для
інваліда. На таке звернення
відповідачем підготовлено письмовий
лист від 28.11.2013 року №4156/05.02-37/10-13, у
змісті якого позивачці роз'яснено, що з
метою отримання у власність спірного
автомобіля у відповідності до пункту 41
Порядку від 19 липня 2006 року
необхідно здійснити сплату податків і
митних зборів в загальній сумі
47 735,90 гривень. (а.с. 14-15).

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд зазначає
наступне.

Згідно із частиною першою статті 58
Конституції України закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Офіційне тлумачення вказаного
положення Конституції України
міститься в Рішенні Конституційного
Суду України від 9 лютого 1999 року №
1-рп/99, відповідно до пункту 2 якого дію
нормативно-правового акта в часі треба
розуміти так, що вона починається з
моменту набрання цим актом чинності і
припиняється втратою ним чинності,
тобто до події, факту застосовується
той закон або інший
нормативно-правовий акт, під час дії
якого вони настали або мали місце.

У спірних правовідносинах, такою
подією (фактом) є смерть інваліда
ОСОБА_4.

Порядок від 8 вересня 1997 року був
затверджений у зв'язку з прийняттям
законів України: від 22 грудня 1995 року
№488 ''Про внесення змін і доповнень до
Закону України ''Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту'' та від 6 червня 1996 року №230
''Про внесення змін і доповнень до
Закону України ''Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи'' - з метою впорядкування
забезпечення автомобілями різних
категорій інвалідів і спрямований на
захист інтересів інвалідів.

Згідно з пунктом 37 Порядку від 8 вересня
1997 року (у редакції, чинній на час
прийняття рішення про надання спірного
автомобіля ОСОБА_4) після смерті
інваліда автомобіль, яким він був
забезпечений безоплатно або на
пільгових умовах, залишається його
сім'ї та знімається з обліку в органах
соціального захисту населення.

Відповідно до статті 5 Цивільного
кодексу України акти цивільного
законодавства регулюють відносини, які
виникли з дня набрання ними чинності.

Акт цивільного законодавства не має
зворотної дії у часі, крім випадків,
коли він пом'якшує або скасовує
цивільну відповідальність особи.

Якщо цивільні відносини виникли раніше
і регулювалися актом цивільного
законодавства, який втратив чинність,
новий акт цивільного законодавства
застосовується до прав та обов'язків,
що виникли з моменту набрання ним
чинності.

Визнання закону таким, що втратив
чинність, припиняє його дію в повному
обсязі.

Частиною четвертою статті 4 Цивільного
кодексу України визначено, що актами
цивільного законодавства є також
постанови Кабінету Міністрів України.

Порядок від 8 вересня 1997 року був
визнаний таким, що втратив чинність,
постановою Кабінету Міністрів України
від 19 липня 2006 року.

Таким чином, питання про надання після
смерті інваліда членам його сім'ї, який
помер у 2013 році, автомобіля, отриманого
ним як гуманітарна допомога, повинно
вирішуватись на підставі
нормативно-правових актів, чинних на
час смерті інваліда.

У спірних правовідносинах, таким
нормативно-правовим актом є Порядок
від 19 липня 2006 року,
відповідно до абзаців 7-9 пункту 41 якого
(у редакції, чинній на час смерті
ОСОБА_4) визначено три умови за яких
можлива передача автомобіля членам
сім'ї померлого автомобіля, а саме:

- після смерті інваліда
автомобіль, визнаний гуманітарною
допомогою, яким інвалід був
забезпечений через головне управління
соціального захисту і користувався
менше ніж 10 років, може бути переданий у
власність одному з членів сім'ї
інваліда за рішенням Мінсоцполітики за
умови сплати податків і зборів за
ставками, діючими на день здійснення
митного оформлення автомобіля, які
повинні бути сплачені членом сім'ї
померлого інваліда протягом шести
місяців з дня смерті інваліда;

- автомобіль, яким інвалід
користувався менше ніж 10 років, після
смерті інваліда може залишитись у
користуванні його сім'ї безоплатно,
якщо в ній є інвалід, у випадках,
зазначених в абзацах третьому - шостому
пункту 16 цього Порядку.

- якщо інвалід користувався
автомобілем більше ніж 10 років, за
бажанням членів його сім'ї автомобіль
може бути переданий їм у власність
безоплатно.

Отже, ураховуючи те, що права та
обов'язки у членів сім'ї інваліда щодо
спірного автомобіля виникли після
смерті інваліда, а не в момент
забезпечення інваліда автомобілем,
застосуванню до спірних правовідносин
підлягає Порядок від 19 липня 2006 року.

Аналогічна правова позиція викладена
Верховним Судом України у постановах
від 16.01.2013 року і 17.12.2013 року, прийнятих
за результатами розгляду заяви про
перегляд судового рішення з підстави,
передбаченої пунктом 1 частини першої
статті 237 Кодексу адміністративного
судочинства України, у справах №6-153цс12
і №21-437а13. Вказані висновки в силу вимог
частини 2 статті 161, статті 244-2
коментованого Кодексу підлягають
обов'язковому врахуванню при вирішенні
даного публічно-правого спору.

Досліджуючи правові підстави щодо
можливої передачі спірного автомобіля
позивачці як дружині померлого
інваліда, виходячи із положень пункту 41
Порядок від 19 липня 2006 року,
суд зазначає наступне.

Як слідує із змісту протоколу
засідання Комісії з питань
гуманітарної допомоги при Кабінеті
Міністрів України від 06.07.2006 року
№26/ГД-10846, наказу Головного управління
праці та соціального захисту населення
Івано-Франківської обласної держаної
адміністрації №127 від 17.07.2006 року, даних
свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу серії НОМЕР_3,
ОСОБА_4 до смерті користувався
автомобілем марки AUDI А4 (1998 року
випуску, № кузова НОМЕР_2, державний
номерний знак НОМЕР_1) менше 10 років.

За таких обставин спірний транспортний
засіб не може бути безкоштовно
переданий на підставі абзацу 9 пункту 41
Порядок від 19 липня 2006 року.

Виходячи із змісту абзацу 7 пункту 41
Порядок від 19 липня 2006 року відповідач
правомірно надав позивачу відповідне
правове роз'яснення про необхідність
сплати податків і митних зборів для
отримання права на перереєстрацію
спірного автомобіля, викладене у листі
від 28.11.2013 року №4156/05.02-37/10-13, так як
користування автомобілем відбувалося
менше 10 років.

У судовому засіданні представник
позивача пояснив, що ОСОБА_1 не
являється інвалідом, а відтак, відсутні
також правові підстави для
застосування абзацу 8 пункту 41 Порядок
від 19 липня 2006 року.

Враховуючи вищевказане, доводи ОСОБА_1
про визнання неправомірними дій
Департаменту соціальної політики
Івано-Франківської обласної державної
адміністрації стосовно відмови у
видачі документів для здійснення
перереєстрації автомобіля, наданого як
інваліду померлому чоловіку, та
зобов'язання у її видачі і зняття
транспортного засобу із реєстрації, є
необґрунтованими, а позовні вимоги
такими, що не підлягають до
задоволення.

На підставі статті 124 Конституції
України, керуючись статтями 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку. Відповідно до
статті 186 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбаченому
частиною четвертою статті 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в
порядку та строки встановлені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Складання постанови в повному обсязі
було відкладено на 5 днів, у зв'язку із
чим постанова в повному обсязі
виготовлена 05.02.2014 року.

Суддя /підпис/

Чуприна О.В.