Справа № 2-а-1122/10/1505
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2013-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2013 р.Справа № 2-а-1122/10/1505

Категорія: 10.3.3 Головуючий в 1 інстанції:
Матяш Т.Л.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії суддів:

Головуючого - судді Бойка А.В.,

суддів:
Танасогло Т.М.,

Яковлєва О.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Одесі апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на постанову
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 01 грудня 2009 року по справі за
позовом ОСОБА_2 до Управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету
Білгород-Дністровської міської ради
про зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

21.10.2010 року ОСОБА_2 звернулась до суду
першої інстанції з позовом до
Управління праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Білгород-Дністровської
міської ради про визнання дій по
нарахуванню і виплаті суми одноразової
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
неправомірними; стягнення загальної
суми недоплаченої допомоги по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку за період з 22.04.2009 року
по 19.07.2010 рік, в розмірі 8680 грн.;
зобов'язання призначити та сплачувати
відповідно ст. 15 Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми»
щомісячну допомогу по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку, в розмірі прожиткового мінімуму
для дітей віком до 6-років щомісяця, до
закінчення строку передбаченої
законом виплати, а саме з 19.07.2010 року по
22.04.2012 рік. Крім того, до позовної заяви
ОСОБА_2 подала клопотання про
поновлення строку для звернення до
суду.

Постановою Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 01 грудня 2009 року у поновленні
строку звернення до суду відмовлено. У
задоволенні позовних вимог відмовлено.

09.12.2010 року ОСОБА_2 подала апеляційну
скаргу на вказану постанову
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області.

У поданій апеляційній скарзі апелянт,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати постанову
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 01 грудня 2009 року та задовольнити
позовні вимоги

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 197 КАС
України суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах апеляційної скарги, вивчивши
матеріали справи колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, з наступних
підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_2 є матір'ю неповнолітньої дитини
- ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що
підтверджується свідоцтвом про
народження серії НОМЕР_1 (а.с. 6).

Звертаючись з позовом до суду першої
інстанції позивачка зазначила, що
Управлінням праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Білгород-Дністровської
міської ради було порушено її права на
отримання допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку, встановленого ст. 43 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням» у розмірі прожиткового
мінімуму, а здійснював вказані виплати
у розмірі, меншому, ніж встановлено
вказаним законом.

Крім того, позивачка зазначила, що про
порушення її прав вона дізналася лише
із засобів масової інформації, а тому в
даному випадку відсутні підстави для
застосування строку звернення до суду,
передбаченого ст. 99 КАС України.

В свою чергу, відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС
України (в редакції, чинній на час
звернення до суду) для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Згідно ст. 100 КАС України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Зважаючи на те, що позивачка звернулась
до суду за захистом порушених прав
21.10.2010 року та, враховуючи вказані
положення КАС України, колегія суддів
приходить до висновку про необхідність
залишення позовних вимог ОСОБА_2 за
період з 22.04.2009 року по 20.04.2010 року без
розгляду у зв'язку з пропуском
шестимісячного строку звернення до
суду.

При цьому, позивачкою не надано суду
обґрунтованих доказів поважності
пропуску строку звернення до суду, а
юридична необізнаність не є поважною
причиною для поновлення пропущеного
строку звернення до суду.

Що стосується позовних вимог у межах
шестимісячного строку звернення до
суду, колегія суддів, не погоджується з
висновком суду першої інстанції
стосовно відмови у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2, зважаючи на
наступне:

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_2 перебуває на обліку в
Управлінні праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Білгород-Дністровської
міської ради як особа, застрахована у
системі соціального
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та отримує
допомогу по догляду за дитиною з 2009
року в розмірі - 130 грн., що
підтверджується наданою відповідачем
довідкою від липня 2010 року №1134 (а.с. 10).

Статтею 46 Конституції України
громадянам гарантовано право на
соціальний захист, що включає, зокрема,
право на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності за рахунок страхових
внесків громадян, підприємств, установ
і організацій, а також бюджетних та
інших джерел соціального забезпечення;
створенням мережі державних,
комунальних, приватних закладів для
догляду за непрацездатними. Пенсії,
інші види соціальних виплат та
допомоги, що є основним джерелом
існування, мають забезпечувати рівень
життя, не нижчий від прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

До 1 січня 2008 року - дати набрання
чинності Законом України від 28 грудня
2007 № 107-VI "Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" (далі -
Закон № 107-VI) - правовідносини щодо
виплати допомоги регулювалися Законом
України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми» від 21.11.1992 року №2812-XII (далі -
Закон №2811-ХІІ), дія якого поширювалася
на осіб, не застрахованих в системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування (стаття 13) та
Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» від 18.01.2001 року №2240-III (далі
- Закон №2240-III), який поширював свою дію
на застрахованих у зазначеній системі
осіб.

Розмір допомоги також визначався цими
Законами.

Зокрема, статтею 43 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» було передбачено, що
допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Пунктами 23, 25 розділу ІІ Закону № 107-VI
були внесені відповідні зміни до
Закону №2811-ХІІ та Закону №2240-III.

Зокрема, змінами до статті 13 Закону №
2811-ХІІ його дію поширено на
застрахованих осіб, а із Закону № 2240-III
було виключено статті 40-44.

Конституційний Суд України рішенням
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнав
неконституційними низку положень
Закону № 107-VI, в тому числі й пункт 25
розділу II Закону № 107-VI щодо виключення
статей 40-44 Закону № 2240-III.

Таким чином, з часу проголошення
Рішення № 10-рп/2008 Конституційним Судом
України відновили свою дію
вищезазначені положення Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням».

Статтею 45 Закону України від 27 квітня
2010 року № 2154-VI "Про Державний бюджет
України на 2010 рік" (далі - Закон № 2154-VI)
передбачено, що у 2010 році допомога при
народженні дитини та по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» призначається і
здійснюється в розмірах і порядку,
визначених Кабінетом Міністрів
України.

В зв'язку з тим, що у передбачений
законом спосіб положення Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2010 рік» не визнано
неконституційними та не скасовано, у 2010
році допомога при народженні дитини та
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку призначалась та
виплачувалась у відповідності до
постанови Кабінету Міністрів України
«Про затвердження Порядку призначення
і виплати державної допомоги сім'ям з
дітьми» від 27.12.2001 року № 1751.

Однак, слід зазначити, що порядок
призначення і виплати державної
допомоги сім'ям з дітьми був
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України 27 грудня 2001 року №1751
саме на виконання Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми»
(пункт 1). Новий акт уряду на виконання
статті 45 Закону № 2154-VI не приймався.

Розміри і порядок виплати допомоги
відповідно до Закону № 2240-III на
виконання статті 45 Закону № 2154-VI
Кабінетом Міністрів України не
визначалися.

У 2011-2012 роках виплату допомоги в
розмірах, передбачених Законом України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» не було обмежено.

Оскільки у справі, що розглядається,
було встановлено, що спір виник щодо
виплати допомоги з квітня 2010 року
особі, яка застрахована у системі
соціального загальнообов'язкового
державного соціального страхування, то
на відносини щодо виплати допомоги
такій особі у зазначеному періоді
поширюються норми спеціального Закону
(яким є Закон України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням»), відповідно до статті 43
якого допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Аналогічна правова позиція викладена
Верховним Судом України в постанові
від 25 грудня 2012 року (справа № 21-410а12)

Враховуючи вищевикладене, а також
положення ст. 99 КАС України, колегія
суддів суду апеляційної інстанції
приходить до висновку про те, що у
період з 21.04.2010 року по 22.04.2012 року
виплата допомоги ОСОБА_2 по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку повинна здійснюватись відповідно
до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» виходячи зі встановленого
законодавством розміру прожиткового
мінімуму в розрахунку на місяць.

Крім того, слід звернути увагу на те, що
нарахування, перерахунок та виплата
зазначеної допомоги відноситься до
компетенції відповідних органів
соціального захисту населення, а тому
позовні вимоги в частині стягнення з
відповідача конкретної грошової суми
не підлягають задоволенню.

Оскільки судом першої інстанції при
повному встановленні фактичних
обставин справи порушено норми
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи,
постановлене судове рішення на
підставі ст. 202 КАС України підлягає
скасуванню з ухваленням нового
рішення.

Керуючись ст.ст. 184, 185, 197, 198, 202, 205, 207, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Постанову Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 01 грудня 2009 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою
адміністративний позов ОСОБА_2
задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Управління
праці та соціального захисту населення
виконавчого комітету
Білгород-Дністровської міської ради
щодо відмови перерахувати та виплатити
ОСОБА_2 державну допомогу по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку.

Зобов'язати Управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету
Білгород-Дністровської міської ради
здійснити перерахунок та виплату
ОСОБА_2 державної допомоги по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку з 21.04.2010 року по 22.04.2012
року відповідно до ст. 43 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням», з урахуванням проведених
виплат.

Позовні вимоги за період з 22.04.2009 року
по 20.04.2010 року залишити без розгляду.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили відповідно до ст. 254 КАС
України та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий суддя:
А.В.Бойко

Суддя:
Т.М.Танасогло

Суддя:
О.В.Яковлєв