Справа № 2а/0570/1237/11
Суддя: Голубєва Г.К.
Дата ухвалення: 2014-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2014 року м.
Київ К/9991/25569/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача
Голубєвої Г.К.

Суддів
Рибченка А.О.

Федорова М.О.

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Добропільської об'єднаної державної
податкової інспекції Донецької
області на ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 01.04.2011 року та постанову Донецького
окружного адміністративного суду від
17.02.2011 року по справі № 2а/0570/1237/2011 за
позовом Державного підприємства
«Добропіллявугілля» в інтересах
відокремленого підрозділу «Шахта
Алмазна» до Добропільської об'єднаної
державної податкової інспекції
Донецької області про визнання
недійсними податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство
«Добропіллявугілля» в інтересах
відокремленого підрозділу «Шахта
Алмазна» звернулось до суду з позовом
до Добропільської об'єднаної державної
податкової інспекції про визнання
недійсними податкових
повідомлень-рішень від 29 грудня 2010 року
№ /0, № /0, № /0, № /0,
№/0, № /0.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 17.02.2011 року,
залишеною без змін ухвалою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 01.04.2011 року у даній справі позов
задоволено частково. Визнані
недійсними податкові
повідомлення-рішення від 29 грудня 2010
року № /0 про застосування
штрафних санкцій за несвоєчасну сплату
податкових зобов'язань з плати за
користування надрами в сумі 7000,00 грн.; №
/0 про застосування штрафних
санкцій за несвоєчасну сплату
податкових зобов'язань зі збору за
геологорозвідувальні роботи, виконані
за рахунок державного бюджету України
в сумі 409,82 грн., та № /0 про
застосування штрафних санкцій за
несвоєчасну сплату податкових
зобов'язань зі збору за забруднення
навколишнього природного середовища в
сумі 64124,61 грн. В задоволенні іншої
частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, відповідач подав
касаційну скаргу, в якій просить їх
скасувати та прийняти нове рішення,
яким повністю відмовити позивачу в
задоволенні позовних вимог, оскільки
вважає, що постанову та ухвалу було
прийнято з порушенням норм
матеріального права та без належного
врахування всіх обставин справи.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 27 грудня 2010 року
податковою інспекцією було проведено
невиїзну документальну перевірку з
питання порушення Державним
підприємством «Добропіллявугілля»
граничних строків сплати узгоджених
податкових зобов'язань зі сплати
податку за користування надрами для
видобування корисних копалин, збору за
геологорозвідувальні роботи,
виконанні за рахунок державного
бюджету України, збору до фонду за
забруднення навколишнього природного
середовища, із земельного податку з
юридичних осіб відокремленим
підрозділом «Шахта Алмазна»
Державного підприємства
«Добропіллявугілля» за період з 01
квітня 2010 року по 01 грудня 2010 року. За
наслідками проведення перевірки
встановлено несвоєчасну сплату
позивачем самостійно узгоджених
податкових зобов'язань.

На підставі викладених висновків та
підпункту 17.1. 7 пункту 17.1. статі 17 Закону
України від 21.12.2000 року №2181-III «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» (далі -
Закон №2181-III) податковим органом були
прийняті спірні податкові
повідомлення-рішення.

Задовольняючи позов частково, суди
виходили з наступних мотивів, з чим
погоджується суд касаційної інстанції.

Спірна сума податкового боргу виникла
у зв'язку з тим, що податковим органом
за даними облікової картки здійснений
перерозподіл сум ПДВ, що самостійно
сплачені позивачем за платіжними
дорученнями, без врахування
«Призначення платежу».

Згідно пункту 1.2 статті 1 Закону №2181-III
податкове зобов'язання - зобов'язання
платника податків сплатити до бюджетів
або державних цільових фондів
відповідну суму коштів у порядку та у
строки, визначені цим Законом або
іншими законами України. Відповідно до
пункту 1.3 статті 1 цього Закону
податковий борг (недоїмка) - податкове
зобов'язання (з урахуванням штрафних
санкцій за їх наявності), самостійно
узгоджене платником податків або
узгоджене в адміністративному чи
судовому порядку, але не сплачене у
встановлений строк, а також пеня,
нарахована на суму такого податкового
зобов'язання.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 9 Закону №2181-III
платник податків зобов'язаний
самостійно сплатити суму податкового
зобов'язання з податків. Джерелами
самостійної сплати податкових
зобов'язань платника податків, згідно
пп. 7.1.1 п. 7.1 ст. 7 Закону №2181-III,
визнаються будь-які власні кошти та
інші активи. Обов'язок юридичної особи
щодо сплати податків і зборів
(обов'язкових платежів) припиняється із
сплатою податку (ч. 3 ст. 9 Закону України
«Про систему оподаткування»). Податок,
збір (обов'язковий платіж) вважається
зарахованим в дохід державного бюджету
лише з моменту зарахування на єдиний
казначейський рахунок державного
бюджету (ч.5 ст.50 Бюджетного кодексу
України).

З врахуванням зазначеного, є підстави
для висновку, що з поданням позивачем
до установи банку платіжних доручень
на перерахування вищевказаних сум ПДВ
його обов'язок щодо сплати податку в
цих сумах припинився.

Як на підставу здійснення відповідачем
самостійного перерозподілу
(зарахування) сплачених позивачем сум у
погашення податкового боргу за інші
податкові періоди ніж ті, що визначив
платник у платіжних документах,
податковий орган, посилається на п.п.7.7
ст.7 Закону №2181-III.

Колегія суддів погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій,
що зазначена норма взагалі не визначає
коло осіб, на яких розповсюджується її
дія, чи то контролюючі органи, чи
платники податків. У будь-якому випадку
ця норма не встановлює право чи
обов'язок саме контролюючого органу
якимось чином змінювати податкові
зобов'язання, в рахунок сплати яких
платник податків самостійно у
відповідності до вищенаведених вимог
Законів України спрямував власні
кошти. Не передбачено таке право
податкового органу і будь-якими іншими
нормами Закону №2181-III, або іншими
законами з питань оподаткування.

Натомість, до визначеної законом
компетенції податкового органу
відноситься здійснення самостійних
заходів з погашення податкового боргу
платника податків шляхом вчинення
безпосередньо податковим органом як
органом стягнення дій, передбачених
пп.7.2.1 ст.7, п.10.1 ст.10, пп. 16.3.3 ст.16 Закону
№2181-III.

З огляду на зазначене, суди правомірно
дійшли висновку, що у податкового
органу відсутні повноваження
змінювати призначення платежу, яке
було визначено самостійно платником
податків у платіжних дорученнях під
час виконання ним свого
конституційного обов'язку по
своєчасній сплаті сум податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість, та направляти такі суми при
веденні оперативного обліку платежів
на погашення податкового боргу за
інший податковий період.

За таких обставин та з урахуванням
вимог ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 71 КАС України, суди
дійшли обґрунтованого висновку щодо
наявності підстав для часткового
задоволення позову.

Відповідно до п. 3 ст. 2201 КАС
України суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Отже, колегія суддів вважає, що в
межах касаційної скарги порушень
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено.
Правова оцінка обставин у справі дана
вірно, а тому касаційну скаргу слід
відхилити, а оскаржувані судові
рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Добропільської
об'єднаної державної податкової
інспекції Донецької області відхилити.

Ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 01.04.2011 року
та постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 17.02.2011 року
по справі №2а/0570/1237/2011 залишити без
змін.

Справу повернути до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили та
може бути переглянута Верховним Судом
України в порядку передбаченому ст. ст.
235 - 239, ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий підписГолубєва Г.К.Судді
підписРибченко А.О. підписФедоров М.О.