Справа № 809/260/14
Суддя: Чуприна О.В.
Дата ухвалення: 2014-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"03" лютого 2014 р.
справа №
809/260/14

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний
адміністративний суд у складі:

судді Чуприни О.В.

за участю секретаря судового засідання
Драгомирецького І.М.

представника позивача:
Івано-Франківського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів - Борсука Д.Я.,

відповідача: фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу за позовом
Івано-Франківського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
в сумі 6 555,56 гривень та пені в сумі
358,94 гривень, -

ВСТАНОВИВ:

Івано-Франківським окружним
адміністративним судом 20.01.2014 року
відкрито провадження у справі за
позовом Івано-Франківського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів (далі по тексту - позивач) до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі
по тексту - відповідач) про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
в сумі 6 555,56 гривень та пені в сумі 358,94
гривень.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідач, в порушення статей 19, 20
Закону України ''Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні'', не
виконав нормативу по працевлаштуванню
у 2012 році одного інваліда та в строк до
16 квітня 2013 року самостійно не сплатив
адміністративно-господарські санкції
за одне робоче місце, призначене для
працевлаштування інвалідів і не
зайняте інвалідом, в розмірі середньої
річної заробітної плати на
підприємстві на загальну суму 6 555,56
гривень. Крім того, позивачем за
порушення термінів сплати
адміністративно-господарських
санкцій, у відповідності до частини 2
статті 20 Закону України ''Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні'', відповідачу за період часу з
16 квітня 2013 року по 14 січня 2014 року
нарахована пеня в розмірі 358,94
гривень. Загальна сума заборгованості
із адміністративно-господарських
санкцій та пені становить 6 914,50 гривень.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав з
підстав, наведених у позовній заяві та
пояснив, що несплачені відповідачем
адміністративно-господарські санкції
та пеня за невиконання нормативу
робочих місць для працевлаштування
інвалідів підлягають стягненню в дохід
Фонду соціального захисту інвалідів.
Суду додатково вказав, що в ході
проведення позапланової перевірки
Територіальною державною інспекцією з
питань праці в Івано-Франківській
області виявлено не виконання фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2 норматив
щодо працевлаштування інвалідів у
кількості одного робочого місця, про що
24.12.2013 року складено акт №09-16-024/1248.
Також, згідно інформації поданої
Управлінням Пенсійного фонду України в
Рожнятівському районі
Івано-Франківської області,
встановлено, що за період з 01.01.2012 року
по 31.12.2012 року, відповідачем не
працевлаштовано працівників, яким
відповідно до чинного законодавства
встановлена інвалідність. Звернув
увагу на те, що відповідачем протягом
2012 року в Рожнятівський районний центр
зайнятості не подавалась відповідна
інформація (звіти) про попит на робочу
силу для працевлаштування інвалідів.
Просив позов задовольнити повністю.

Відповідач в судовому засіданні
адміністративного позову не визнав,
подавши до суду письмове заперечення
проти його задоволення (а.с. 26, 27-30). У
судовому засіданні пояснив, що йому не
було відомо про обов'язок визначений
статтями 19, 20 Закону України ''Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні''. Вважає, що
вказана позовна заява подана з
помилковим застосуванням норм
матеріального права та не підлягає до
задоволення. Просив суд, за умови
задоволення позову, зменшити розмір
адміністративно-господарських
санкцій.

Розглянувши матеріали
адміністративної справи, заслухавши
пояснення представника позивача та
безпосередньо відповідача, з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги та
заперечення проти них, з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги та
заперечення щодо них, дослідивши і
оцінивши зібрані по справі докази, в їх
сукупності, проаналізувавши зміст норм
матеріального права, які врегульовують
спірні правовідносини, суд виходить з
таких підстав та мотивів

Судом встановлено, що 24.12.2013 року
державним інспектором Територіальної
державної інспекції з питань праці в
Івано-Франківській області проведено
перевірку додержання суб'єктами
господарювання законодавства про
працю та загальнообов'язкове державне
соціальне страхування щодо фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2, за
результатами якої складено акт
№09-16-024/1248 (а.с. 9-11).

Даним актом встановлено порушення
фізичною особи-підприємцем ОСОБА_2
вимог статті 19 Закону України ''Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні'', так як,
роботодавець не зареєстрований у Фонді
соціального захисту інвалідів, не
подає щорічні звіти про зайнятість та
працевлаштування інвалідів, та не
виконав норматив робочих місць,
призначених для працевлаштування
інвалідів (якщо працює від 8 до 25 осіб - 1
робоче місце). Перевіркою підтверджено,
що середньооблікова чисельність
працівників у відповідача за 2012 рік
становила 9 осіб. Проте фізична
особа-підприємець не зареєстрована у
Фонді соціального захисту інвалідів.
Звіт про зайнятість та
працевлаштування інвалідів до
відповідного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів за 2012
рік не подавав. Кількість робочих місць
для працевлаштування інвалідів
відповідно до нормативу не
розрахована, та не забезпечено
працевлаштування інваліда (а.с. 10).

В судовому засіданні встановлено, що
відповідач є фізичною
особою-підприємцем, яка здійснює
господарську діяльність та
використовує найману працю. У 2012 році
середньооблікова чисельність штатних
працівників у відповідача складала 9
осіб, середня річна заробітна плата
штатного працівника становила 13 111,11
гривень. За вказаний період
відповідачем, в розумінні вимог
частини 1 статті 19 Закону України ''Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні'', не забезпечено
впродовж 2012 року працевлаштування
одного інваліда на вакантну посаду для
осіб із обмеженими фізичними
властивостями.

Така обставина не заперечується
відповідачем і відповідає даним
відображеним у акті перевірки
№09-16-024/1248, отриманого відповідачем
24.12.2013 року, що підтверджується записом
відповідача у вказаному акті (а.с. 9-11).

Із урахуванням встановленого статтею 19
Закону України ''Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні''
чотирьох відсоткового розміру
нормативу робочих місць для
працевлаштування інвалідів від
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік,
позивач на основі даних акту перевірки
№09-16-024/1248 та при наявності 9
працівників (середньооблікової
чисельності) у 2012 році, про що
відповідач не заперечив, зайняттю і
працевлаштуванню у відповідача
підлягав 1 (один) інвалід. На підставі
частини 1 статті 20 згаданого Закону,
враховуючи те, що відповідачем не
працевлаштовано жодного інваліда,
позивач розрахував
адміністративно-господарські санкції
в сумі 6 555,56 гривень, - у
розмірі середньої річної заробітної
плати на підприємстві відповідача за
одне робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом (13 111,11 гривень : 2 =
6 555,56 гривень) (а.с. 17).

Обставина про перебування на обліку у
відповідача в 2012 році дев'ять (8,91)
штатних працівників
середньооблікованої чисельності та
загальна сума нарахованої заробітної
плати підтверджується даними
Управління Пенсійного фонду України в
Рожнятівському районі
Івано-Франківської області,
відображених у листі №5323/04 від 08.11.2013
року (а.с. 12-13).

Відповідач у судовому засіданні не
заперечив, щодо визначеної
перевіряючим інспектором праці
працівників в середньообліковій
кількості 9 осіб, які працювали у нього
на підприємстві протягом 2012 році.

Суд у відповідності до вимог пункту 3
частини 1 статті 161 Кодексу
адміністративного судочинства
України, вирішуючи питання, яку правову
норму належить застосовувати до цих
правовідносин, зазначає, що
застосуванню підлягають положення
Законів України ''Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні'', ''Про
зайнятість населення'', постанови
Кабінету Міністрів України ''Про
реалізацію статей 19 і 20 Закону України
''Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні'', Порядку подання
підприємствами, установами,
організаціями та фізичними особами, що
використовують найману працю, звітів
про зайнятість і працевлаштування
інвалідів та інформації, необхідної
для організації їх працевлаштування,
Інструкції щодо заповнення форми №10-ПІ
''Звіт про зайнятість і
працевлаштування інвалідів'' та
Інструкції зі статистики кількості
працівників, в редакції Законів і
нормативно-правових актів чинних на
час дії спірних правовідносин.

Основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні і гарантування їм
рівних з усіма іншими громадянами
можливостей для участі в економічній,
політичній і соціальній сферах життя
суспільства, створення необхідних
умов, які дають можливість інвалідам
вести повноцінний спосіб життя згідно
з індивідуальними здібностями та
інтересами визначені Законом України
''Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні''.

Відповідно до частини першої статті 17
вказаного Закону, з метою реалізації
творчих і виробничих здібностей
інвалідів та з урахуванням
індивідуальних програм реабілітації
їм забезпечується право працювати на
підприємствах, в установах,
організаціях, а також займатися
підприємницькою та іншою трудовою
діяльністю, не забороненою законом.

Право інвалідів на працю, їх
працевлаштування реалізується шляхом
створення спеціального робочого місця,
адаптацією основного й додаткового
обладнання, технічного оснащення і
пристосування тощо з урахуванням
обмежених можливостей інваліда.

Частина 3 статті 18 Закону України ''Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні'' встановлює
обов'язок підприємств, установ,
організацій, фізичних осіб, які
використовують найману працю, виділяти
та створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації та забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством;
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Частинами 1-3 статті 19 Закону України
''Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні'' встановлено для
підприємств, установ, організацій, у
тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, які використовують
найману працю, норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно розраховують
кількість робочих місць для
працевлаштування інвалідів відповідно
до нормативу, встановленого частиною
першою статті 19 коментованого Закону, і
забезпечують працевлаштування
інвалідів. При розрахунках кількість
робочих місць округлюється до цілого
значення.

Підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно здійснюють
працевлаштування інвалідів у рахунок
нормативів робочих місць виходячи з
вимог статті 18 цього Закону.

Частиною 9 статті 19 Закону України ''Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні'' встановлено
обов'язок роботодавців, в яких за
основним місцем роботи працює 8 і
більше осіб, реєстрації у відповідних
відділеннях Фонду соціального захисту
інвалідів за своїм місцезнаходженням і
щорічного подання цим відділенням
звітів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів.

Постановою Кабінету Міністрів України
за №70 від 31.01.2007 року ''Про реалізацію
статей 19 і 20 Закону України ''Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні'' затверджено Порядок подання
підприємствами, установами,
організаціями та фізичними особами, що
використовують найману працю, звітів
про зайнятість і працевлаштування
інвалідів та інформації, необхідної
для організації їх працевлаштування.
Згідно якого, Звіт про зайнятість і
працевлаштування інвалідів
роботодавці подають (надсилають
рекомендованим листом) щороку до 1
березня відділенням Фонду соціального
захисту інвалідів, в яких вони
зареєстровані, за формою, затвердженою
Мінпраці за погодженням з
Держкомстатом. Форма вказаного звіту
затверджена наказом Міністерства
праці та соціальної політики України
за №42 від 10.02.2007 року.

Як з'ясовано у судовому засіданні
відповідач не подав позивачу Звіт про
зайнятість і працевлаштування
інвалідів за 2012 рік, оскільки не знав,
що такий ним повинен подаватися.

Зважаючи на те, що відповідачем не було
подано Звіт до Фонду соціального
захисту інвалідів у акті перевірки від
24.12.2013 року Територіальною державною
інспекцією з питань праці в
Івано-Франківській області підставно
встановлено вказане вище порушення.
Виходячи із змісту такого акту
позивачем зроблено розрахунок, в якому
визначена середньооблікова
чисельність штатних працівників
відповідача в кількості 9 осіб (8,91), з
них 0 штатних працівників, яким
встановлена інвалідність, а необхідна
кількість інвалідів - штатних
працівників, які повинні працювати на
робочих місцях, визначена - 1 особа. У
зв'язку із цим, позивачем розраховано
розмір адміністративно-господарської
санкції, та яку фізична
особа-підприємець ОСОБА_2 повинен був
сплатити до 16.04.2013 року, за незайняття
одного робочого місця призначеного для
працевлаштування інваліда (а.с. 17).

Згідно підпунктів 3.2.1., 3.2.5. пункту 3.2
Інструкції зі статистики кількості
працівників середньооблікова
кількість штатних працівників
розраховується на підставі щоденних
даних про облікову кількість штатних
працівників, які повинні уточнюватись
відповідно до наказів про прийом,
переведення працівника на іншу роботу
та припинення трудового договору.

Середньооблікова кількість штатних
працівників за період з початку року (у
тому числі за квартал, півріччя, 9
місяців, рік) обчислюється шляхом
підсумовування середньооблікової
кількості штатних працівників за всі
місяці роботи підприємства, що минули
за період з початку року до звітного
місяця включно, та ділення одержаної
суми на кількість місяців у цьому
періоді.

Із урахуванням положень коментованої
Інструкції і даних Територіальної
державної інспекції з питань праці в
Івано-Франківській області, Управління
Пенсійного фонду України в
Рожнятівському районі
Івано-Франківської області судом не
встановлено порушень при визначені
позивачем середньооблікової
чисельності штатних працівників
облікового складу відповідача за 2012
рік (9 осіб).

Виходячи із вимог частини 1 статті 19
Закону України ''Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні'' суд
вважає вірним визначення позивачем
необхідного нормативу робочих місць
для працевлаштування відповідачем у 2012
році інвалідів в кількості 1 робочого
місця і не працевлаштованих - 0.

З приводу надання відповідачем
державній службі зайнятості
необхідної інформації суд вважає за
необхідне зазначити, що відповідно до
вимог частини 4 статті 20 Закону України
''Про зайнятість населення'' (в редакції
чинного на час дії спірних
правовідносин до 05.07.2012 року),
підприємства, установи і організації
незалежно від форми власності
реєструються у місцевих центрах
зайнятості за їх місцезнаходженням як
платники збору до Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття, щомісяця подають
цим центрам адміністративні дані у
повному обсязі про наявність вільних
робочих місць (вакансій), у тому числі
призначених для працевлаштування
інвалідів.

Порядок подання підприємствами,
установами, організаціями та фізичними
особами, що використовують найману
працю, звітів про зайнятість і
працевлаштування інвалідів та
інформації, необхідної для організації
їх працевлаштування передбачає,
обов'язок роботодавців подання центру
зайнятості за місцем їх реєстрації як
платників страхових внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття інформації про наявність
вільних робочих місць (вакантних посад)
для працевлаштування інвалідів.
Наказом Міністерства праці та
соціальної політики України за №420 від
19.12.2005 року затверджено форму
подання такої звітності та інструкцій
щодо її заповнення.

Із відповіді Рожнятівського районного
центру зайнятості за №41-05/19-14 від 22.01.2014
року, слідує, що відповідачем такі
Звіти протягом 2012 року не подавалися
(а.с. 25).

Досліджуючи доводи позивача щодо
недотримання відповідачем необхідного
нормативу забезпечення робочих місць
інвалідами, а також зустрічні
заперечення фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2, суд зазначає наступне.

При вирішення даного
публічно-правового спору перевірці,
серед іншого, обов'язково підлягають
питання щодо:

- виділення та створення відповідними
суб'єктами господарювання робочих
місць для працевлаштування інвалідів,
у тому числі спеціальних робочих місць;

- створення для інвалідів умов праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації;

- надання державній службі зайнятості
інформації, необхідної для організації
працевлаштування інвалідів;

- звітування Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України;

- спрямування центрами зайнятості
інвалідів до роботодавців та випадки
безпосереднього звернення інвалідів
до роботодавців з питань
працевлаштування;

- причини непрацевлаштування
роботодавцями інвалідів.

Як встановлено в судовому засіданні,
відповідач у 2012 році, маючи на обліку 9
штатних працівників середньооблікової
чисельності, не зареєструвався і не
звітувався перед обласним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
про зайнятість та працевлаштування
інвалідів у порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України; не
подавав державній службі зайнятості
інформації, необхідної для організації
працевлаштування інвалідів; не виділив
та не створив відповідне одне робоче
місце для працевлаштування інваліда, у
тому числі спеціального робочого
місця.

У судовому засіданні відповідач
пояснив суду, що йому не було відомо про
його обов'язок по створенню у 2012 році
одного робочого місця для інваліда і
відповідно забезпечити його
зайнятість (працевлаштування)
інвалідом.

Аналогічно відповідач повідомив про не
знання обов'язку щодо надання ним
державній службі зайнятості
необхідної інформації про вакантні
робочі місця для працевлаштування
інвалідів.

Частиною 1 статті 20 Закону України ''Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні'' передбачена
відповідальність роботодавців за не
здійснення працевлаштування
інвалідів. А саме, підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом.

Розрахунком позивача застосовано
адміністративно-господарські санкції
за невиконання нормативу одного
робочого місця для працевлаштування
інваліда в сумі 6 555,56 гривень (а.с. 17).

Згідно вимог частини 4 статті 20 Закону
України ''Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні''
адміністративно-господарські санкції
розраховуються та сплачуються
підприємствами, установами,
організаціями, у тому числі
підприємствами, організаціями
громадських організацій інвалідів,
фізичними особами, зазначеними в
частині першій цієї статті, самостійно
в строк до 15 квітня року, наступного за
роком, в якому відбулося порушення
нормативу, встановленого частиною
першою статті 19 цього Закону. При цьому
до правовідносин із стягнення
адміністративно-господарських
санкцій, передбачених цим Законом, не
застосовуються строки, визначені
статтею 250 Господарського кодексу
України

Частиною 2 статті 20 вказаного Закону
передбачено, що порушення термінів
сплати адміністративно-господарських
санкцій тягне за собою нарахування
пені. Пеня обчислюється виходячи з 120
відсотків річних облікової ставки
Національного банку України, що діяла
на момент сплати, нарахованої на повну
суму недоїмки за весь її строк.

За період несплати до моменту
звернення в суд із адміністративним
позовом, з 16.04.2013 року по 14.01.2014 року за 274
дня, позивач, виходячи із суми
адміністративно-господарської санкції
(6 555,56 гривень), розрахував пеню в
розмірі 358,94 гривень (а.с. 17).

Відповідачем не надано суду будь-яких
доказів наявної інвалідності
працівників із числа штату
підприємства в кількості однієї особи.

За змістом частини 5 і 9 статті 20 Закону
України ''Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні''
визначено можливість стягнення
несплаченої
адміністративно-господарської санкції
у судовому порядку. Спори, що виникають
із правовідносин за статтями 19, 20 цього
Закону, вирішуються Фондом соціального
захисту інвалідів або в судовому
порядку.

Враховуючи вищевказане, суд приходить
до переконання, що створення робочих
місць для інвалідів супроводжується
обов'язком фізичної особи-підприємця
вжити всіх вище перерахованих заходів.
Оскільки відповідач впродовж 2012 року
не забезпечив працевлаштування на
підприємстві інвалідів в необхідній
кількості робочих місць, то суд
приходить до висновку про
правомірність стягнення з відповідача
адміністративно-господарських санкцій
в розмірі 6 555,56 гривень та пені в
розмірі 358,94 гривень згідно зі статтею 20
Закону України ''Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні'', а
позовні вимоги такими, що підлягають до
задоволення.

На підставі статті 124 Конституції
України, керуючись статтями 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1,
АДРЕСА_1) на користь
Івано-Франківського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів (ідентифікаційний код 13662300)
адміністративно-господарські санкції
в розмірі 6 555 (шість тисяч п'ятсот
п'ятдесят п'ять) гривень 56 копійок та
пеню за порушення термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
у розмірі 358 (триста п'ятдесят вісім)
гривень 94 копійки.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку. Відповідно до
статті 186 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбаченому
частиною четвертою статті 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в
порядку та строки встановлені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Постанова в повному обсязі складена
07.02.2014 року.

Суддя
/підпис/
Чуприна О.В.