Справа № 814/4968/13-а
Суддя: Мороз А. О.
Дата ухвалення: 2014-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв.

03 лютого 2014 року
справа № 814/4968/13-а

Миколаївський окружний
адміністративний суд, у складі судді
Мороза А.О., в письмовому провадженні
розглянув адміністративну справу

за позовомТОВ "Техно-Дизель", вул. 1
Слобідська, 37, м. Миколаїв, 54002

доДПІ у Заводському районі м. Миколаєва
Головного управління Міндоходів у
Миколаївській області, вул. Г. Петрової,
2-А, м. Миколаїв, 54029

проскасування податкового
повідомлення-рішення від 25.11.13 р. №
В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Техно-Дизель» (далі -
позивач, Товариство) звернулось із
адміністративним позовом до державної
податкової інспекції у Заводському
районі м. Миколаєва Головного
управління Міндоходів у Миколаївській
області (далі - відповідач, ДПІ), в якому
просить суд скасувати податкове
повідомлення-рішення, яким Товариству
визначено грошове зобов'язання з
податку на додану вартість (далі - ПДВ) і
застосовано штраф.

В обґрунтування позовних вимог
зазначено, що Товариство має всі
первинні документи, із наявністю яких
Податковий кодекс України (далі - ПК
України) пов'язує визначення платником
податків своїх податкових зобов'язань,
зокрема із ПДВ. Також позивач вказав на
невірний розрахунок відповідачем
штрафної санкції.

Відповідач позов не визнав, в
запереченнях навів такі доводи. Під час
перевірки позивача були використані
дані довідки про результати зустрічної
звірки контрагента - ТОВ «Номєй», в
якому містились дані про відсутність у
цього підприємства
товарно-транспортних накладних (далі -
ТТН), які б підтверджували
транспортування нафтопродуктів від
ТОВ «Рекламно-виробничий дім «Апхіл».
Ці обставини були розцінені ДПІ як
такі, що унеможливлювали постачання
нафтопродуктів від ТОВ «Номєй» до
позивача (а. с. 119-120).

В судове засідання 3 лютого 2014 р. прибув
представник позивача, представник
відповідача в судове засідання не
з'явився, про причини неявки суд не
повідомив, про час та місце судового
розгляду був оповіщений належним
чином, що підтверджується відповідним
повідомленням (а. с. 135).

Стаття 128 ч. 4 Кодексу адміністративного
судочинства України (далі - КАС України)
надає суду право у разі неприбуття
відповідача, належним чином
повідомленого про дату, час і місце
судового розгляду, без поважних причин
не відкладати розгляд справи і
вирішити її на підставі наявних у ній
доказів. Враховуючи приписи наведеної
статті та приймаючи до уваги те, що
заперечення відповідача викладені
письмово, суд розглядає справу за його
відсутності.

Відповідно до ст. 128 ч. 6 КАС України,
якщо немає перешкод для розгляду
справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта. Враховуючи, що в судове
засідання прибув тільки представник
позивача, а відповідач належним чином
повідомлений про проведення судового
розгляду, суд вважає, що маються
підстави, передбачені вищенаведеною
нормою КАС України, для розгляду справи
в письмовому провадженні.

Вирішуючи спір, суд виходить з
наступного.

В жовтні-листопаді 2013 р. ДПІ провела
позапланову невиїзну перевірку
Товариства з питань дотримання вимог
податкового законодавства при
здійсненні правових відносин із ТОВ
«Номєй» за липень 2013 р., результати якої
оформлені актом від 8 листопада 2013 р. №
1163/14-04-22-02/37206551 (далі - акт перевірки) (а.
с. 15-21).

У висновку акту перевірки вказано на
порушення Товариством ст. 198 п. 198.3., 198.6.,
ст. 200 п. 200.1., 200.2. ПК України, що потягло
заниження податкових зобов'язань із
ПДВ за липень 2013 р. на суму 102983,0 грн.

25 листопада 2013 р. ДПІ прийняла спірне
податкове повідомлення-рішення №
, яким збільшила Товариству суму
грошового зобов'язання із ПДВ на 102983,0
грн. і застосувала штрафну (фінансову)
санкцію в розмірі 51491,0 грн. (а. с. 28).

Як встановлено судом і підтверджується
матеріалами справи, 22 липня 2013 р.
позивач уклав із ТОВ «Номєй» договір №
2207-ДТ/13 поставки нафтопродуктів (а. с.
10-12). За умовами цього договору,
контрагент повинен був поставити
позивачу нафтопродукти і скраплений
газ, за цінами і в кількості, визначених
у додаткових угодах чи специфікаціях
до цього договору.

24 липня 2013 р. сторони уклали додаткову
угоду № 1, згідно якої ТОВ «Номєй»
повинно було поставити позивачу 74000,0 л
дизельного палива, на загальну суму
617900,0 грн., в тому числі ПДВ 102983,33 грн. (а.
с. 13).

На відпуск товару ТОВ «Номєй» склало
видаткову накладну № 23 (а. с. 8). Позивач
надав суду 2 ТТН № № 7 і 8 від 24 липня 2013
р. (а. с. 6-7). Також, ним надано виписку з
особового рахунку за 25 липня 2013 р.,
згідно якої позивач повністю оплатив
товар (а. с. 9).

Як слідує з письмових пояснень
позивача, товар поставлявся
автомобільним транспортом ТОВ «Номєй».
Його зберігання здійснювалось на
договірних засадах ПП ВТФ «ТАБ». В
наступному, придбані у ТОВ «Номєй»
нафтопродукти, були продані позивачем
іншим суб'єктам господарювання. Ці
пояснення позивача підтверджуються
наданими ним письмовими доказами,
зокрема договором № 27/12/12 ХР поставки,
зберігання і відпуску нафтопродуктів
від 27 грудня 2012 р., укладеного із ПП ВТФ
«ТАБ», ТТН, видатковими накладними (а. с.
35, 42-118).

Заперечення ДПІ суд оцінює наступним
чином.

Для аналізу господарських
правовідносин позивача із ТОВ «Номєй»,
правовідносини останнього із власними
постачальниками, зокрема ТОВ
«Рекламно-виробничий дім «Апхіл», не
мають правового значення, так як
відсутність поставок товару від ТОВ
«Рекламно-виробничий дім «Апхіл» до
ТОВ «Номєй» може мати наслідком
визначення податкових зобов'язань
виключно цим платникам податків, а не
позивачу. Такий висновок суду
ґрунтується на принципі
індивідуальної відповідальності,
закріпленому ст. 61 ч. 2 Конституції
України.

Суд враховує, що відповідач провів
невиїзну перевірку Товариства, при
якій досліджуються виключно документи,
але, на переконання суду, під час
невиїзної перевірки об'єктивно
неможливо встановити чи спростувати
факт наявності або відсутності у
позивача товарів, отримання яких ДПІ
заперечується, так як документи, які
досліджуються податковим інспектором,
є тільки опосередкованими доказами,
інформація з яких повинна
узгоджуватись із іншими, встановленими
ДПІ, обставинами.

Як визначено ст. 8 ч. 2 КАС України, суд
застосовує принцип верховенства права
з урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини.

При розгляді Європейським Судом з прав
людини справ «Булвес» АД проти
Болгарії», «Бізнес Супорт Центр проти
Болгарії» і «Інтерсплав проти
України», Суд виклав таку правову
позицію: держава в особі податкових
органів може вживати заходи для
недопущення та/або зупинення
зловживань у сфері сплати ПДВ і
бюджетного відшкодування цього
податку, але нарахування податкових
зобов'язань і штрафу добросовісному
платнику податків, який виконав всі
вимоги податкового законодавства,
тільки на підставі того, що податковим
органом встановлені протиправні дії
його контрагентів та за умови
необізнаності платника податків про
такі дії своїх контрагентів, на думку
Суду, порушує права такого платника
податків.

З урахуванням приписів ст. 71 ч. 2 КАС
України, яка покладає на відповідача
обов'язок доказування правомірності
свого рішення, суд констатує, що ДПІ,
окрім посилання на довідку про
результати зустрічної звірки ТОВ
«Номєй», не надало жодних доказів, які б
свідчили про відсутність у позивача
товару, який був предметом його
договору із названим контрагентом, а
тому донарахування позивачу ПДВ носить
протиправний характер. З приводу
визначення позивачу штрафу, суд
зазначає, що оскільки він не допустив
порушень вимог ПК України, то і штраф на
нього накладено незаконно, а тому суд
не оцінює вірність його розрахунку.

Згідно ст. 94 ч. 1 КАС України, якщо судове
рішення ухвалене на користь сторони,
яка не є суб'єктом владних повноважень,
суд присуджує всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України.

Судовий збір позивачем сплачено в
розмірі 3090,0 грн., що підтверджується
платіжним дорученням № 42 від 3 грудня
2013 р. (а. с. 2), який підлягає
відшкодуванню позивачу з Державного
бюджету України.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 17, 94, 128, 158, 160-163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Податкове повідомлення-рішення №
, прийняте державною податковою
інспекцією у Заводському районі м.
Миколаєва Головного управління
Міндоходів у Миколаївській області 25
листопада 2013 р., скасувати.

3. Відшкодувати товариству з обмеженою
відповідальністю «Техно-Дизель»
судовий збір в сумі 3090,0 грн. з
Державного бюджету України.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства
Україні, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 Кодексу
адміністративного судочинства
Україні, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Апеляційна скарга, подана після
закінчення строків, установлених цією
статтею, залишається без розгляду, якщо
суд апеляційної інстанції за заявою
особи, яка її подала, не знайде підстав
для поновлення строку, про що
постановляється ухвала.

Суддя
А. О.
Мороз