Справа № К/9991/21611/11-С
Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2014-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" січня 2014 р. м. Київ
К/9991/21611/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі суддів:

Чалого С. Я.

Гончар Л.Я.

Конюшка К.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову
Окружного адміністративного суду
м.Севастополя від 07 жовтня 2010 року та
ухвалу Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 16 березня
2011 року у справі за позовом ОСОБА_4 до
Балаклавської районної державної
адміністрації м.Севастополя, треті
особи Головне управління Держкомзему в
м.Севастополі, обслуговуючий
кооператив «Садівниче товариство
«Жилищник-Д» про скасування
розпоряджень, -

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Окружного
адміністративного суду м.Севастополя
від 07 жовтня 2010 року, залишеною без змін
ухвалою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 16 березня 2011 року відмовлено в
позові ОСОБА_4 до Балаклавської
районної державної адміністрації
м.Севастополя про скасування
розпоряджень відповідача № 814 від
18.10.1996 про передачу у приватну
власність ОСОБА_4 в СТ "Жилищник"
земельної ділянки НОМЕР_1 площею 0,04 га
та розпорядження № 628 від 14.07.1999 про
припинення права приватної власності
гр.ОСОБА_5 на земельну ділянку НОМЕР_2
площею 0,04 га в СТ "Жилищник" і передачу
ОСОБА_4 даної земельної ділянки для
ведення індивідуального садівництва.

Не погоджуючись з вказаними судовими
рішеннями, позивач звернулась з
касаційною скаргою, у якій, посилаючись
на порушення судами норм матеріального
та процесуального права, просить їх
скасувати та ухвалити нове рішення про
задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивач є членом
обслуговуючого кооперативу "Садівниче
товариство "Жилищник-Д", за ним
закріплена земельна ділянка НОМЕР_1
загальною площею 0,0990 га. При проведенні
державної землевпорядної експертизи
встановлено, що позивач користується
ділянкою відповідно до розпорядження
Балаклавської районної державної
адміністрації м. Севастополя № 814 від
18.10.1996 р. про передачу у приватну
власність ОСОБА_4 в СТ "Жилищник"
земельної ділянки НОМЕР_1 площею 0,04 га
та розпорядження Балаклавської
районної державної адміністрації м.
Севастополя № 628 від 14.07.1999 про
припинення права приватної власності
громадянки гр.ОСОБА_5 на земельну
ділянку НОМЕР_2 площею 0,04 га в СТ
"Жилищник" і передачу ОСОБА_4 даної
земельної ділянки для ведення
індивідуального садівництва. Однак,
позивачу було відмолено в передачі в
приватну власність земельної ділянки
площею 0,0990 га, з підстав того, що
останній реалізував право безоплатної
приватизації, відповідно до
вищевказаних розпоряджень відповідача
№ 814 від 18.10.1996 та № 628 від 14.07.1999. При
цьому, позивач зазначає, що державного
акту на земельну ділянку НОМЕР_1 не
отримувала, оскільки фактична площа
вказаної земельної ділянки складає 0,0990
га, а земельна ділянка НОМЕР_2 площею 0,04
га відсутня, розпорядження №814 від
18.10.1996 та № 628 від 14.07.1999 на даний час не
виконані.

Як вірно встановлено судами,
відповідно до спірних розпоряджень
Балаклавської районної державної
адміністрації м. Севастополя № 814 від
18.10.1996 та №628 від 14.07.1999 позивачу
передані земельні ділянки для ведення
садівництва загальною площею 0,08 га.

З 16.08.2004 року по 06.04.2010 року
правовстановлюючі документи, які
посвідчують право власності на
земельну ділянку за цільовим
використанням для ведення садівництва,
на ім'я ОСОБА_4 в Державному реєстрі
земель по м. Севастополь не
зареєстровано.

У березні 2008 року приватним
підприємством "Ліда" була розроблена
технічна документація зі встановлення
меж земельної ділянки в натурі (на
місцевості) і складанню документів,
підтверджуючих право на земельну
ділянку, для ведення індивідуального
садівництва за адресою: СТ "Жилищник-Д"
ділянка НОМЕР_1 громадянки ОСОБА_4
площею 0,0990 га.

11.03.2010 технічна документація була
передана до Головного управління
Держкомзему в м. Севастополі для
проведення державної експертизи
землевпорядної документації.

За результатами проведення державної
експертизи землевпорядної
документації, складений висновок від
07.04.2010 року № 1261/10, відповідно до якого
технічна документація зі встановлення
меж земельної ділянки в натурі (на
місцевості) і складанню документів,
підтверджуючих право на земельну
ділянку НОМЕР_1 в СТ "Жилищник-Д" для
ведення індивідуального садівництва
не відповідає вимогам законодавства,
встановленим нормам і правилам,
оцінюється негативно та не
узгоджується.

Так, у п. 10 висновку від 07.04.2010 № 1261/10
встановлені порушення, зокрема,
технічна документація виконана з
порушенням статті 116 Земельного
кодексу України, невірно заповнена
довідка про правовій статус і форму
власності земельної ділянки для
ведення садівництва, в порушення ст. 198
Земельного кодексу України відсутнє
узгодження меж земельної ділянки
суміжними землекористувачами, невірно
вказана площа земельної ділянки у
довідці голови СТ про членство.

Приватним підприємством "Ліда"
підготовлено заява - коректурний аркуш
про усунення зауважень, викладених у
висновку від 07.04.2010 № 1261/10, яка з
виправленою технічною документацією
до Головного управління Держкомзему у
м. Севастополі не подавалась.

При цьому судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивач, зауваження,
викладені у висновку від 07.04.2010 № 1261/10,
недоліків технічної документації не
усунув, технічну документацію з
усунутими недоліками до Головного
управління Держкомзему у м.Севастополі
не направляв.

Відповідно до статті 3 Декрету Кабінету
Міністрів України "Про приватизацію
земельних ділянок" від 26.12.1992 № 15-92,
право приватної власності громадян на
земельні ділянки, передані їм для
цілей, передбачених статтею 1 цього
Декрету, посвідчується відповідною
Радою народних депутатів, про що
робиться запис у земельно-кадастрових
документах, з наступною видачею
державного акту на право приватної
власності на землю.

Статтею 17 Земельного кодексу України
від 18.12.1990 № 561-ХІІ встановлено, що
передача у власність земельної
ділянки, що була раніше надана
громадянину, провадиться сільськими,
селищними, міськими Радами народних
депутатів за місцем розташування цієї
ділянки для: садівництва. Зазначені
земельні ділянки передаються у
власність на підставі заяви
громадянина і матеріалів, що
підтверджують її розмір
(земельно-кадастрова документація,
дані бюро технічної інвентаризації,
правлінь товариств і кооперативів
тощо). Ради народних депутатів
розглядають у місячний строк зазначені
заяви і матеріали та приймають
відповідні рішення.

Відповідно до положень статей 22, 23
Земельного кодексу України (у редакції,
що діяла на момент прийняття
оскаржуваних розпоряджень) право
власності на землю або право
користування наданою земельною
ділянкою виникає після встановлення
землевпорядними організаціями меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) і одержання документа, що
посвідчує це право. Право власності або
право постійного користування землею
посвідчується державними актами, які
видаються і реєструються сільськими,
селищними, міськими, районними Радами
народних депутатів.

Абзацом 2 пункту 1 Розділу Х Земельного
кодексу України від 25.10.2001 № 2768-III
встановлено, що рішення про передачу
громадянам України безоплатно у
приватну власність земельних ділянок,
прийняті органами місцевого
самоврядування відповідно до Декрету
Кабінету Міністрів України від 26
грудня 1992 року "Про приватизацію
земельних ділянок", є підставою для
виготовлення та видачі цим громадянам
або їх спадкоємцям державних актів на
право власності на земельну ділянку за
технічною документацією щодо
складання документів, що посвідчують
право на земельну ділянку.

З урахуванням зазначеного, судами
першої та апеляційної інстанцій
правильно зазначено, що позивач не
позбавлений права безплатної
приватизації земельної ділянки. При
цьому, розпорядження Балаклавської
районної державної адміністрації
м. Севастополя № 814 від 18.10.1996 та
№628 від 14.07.1999 є підставою для
виготовлення та видачі позивачу
державних актів на право власності на
земельну ділянку у порядку,
встановленому ст. 118 з врахуванням норм
п. 1 Розділу Х Земельним кодексом
України від 25.10.2001 № 2768-III.

Відповідно до положень статті 3 Декрету
Кабінету Міністрів України № 15-92 від 26
грудня 1992 року "Про приватизацію
земельних ділянок", право приватної
власності громадян на земельні
ділянки, передані їм для цілей,
передбачених частиною пепршою цього
Декрету, виникало з моменту прийняття
рішення органом влади, про що робиться
запис у земельно-кадастрових
документах.

Згідно ст. 17 Земельного Кодексу України
від 18.12.1990 року № 561 право власності
громадян виникає з моменту прийняття
рішення органу влади.

Згідно пункту 7 розділу X „Перехідних
положень" Земельного Кодексу України,
громадяни та юридичні особи зберігають
право на земельні ділянки, одержані
ними до 01 січня 2002 року у власність, у
тимчасове користування або на умовах
оренди в розмірах, що були раніше
передбачені чинним законодавством.
Таким чином, громадянам яким рішенням
органу влади були надані у власність
земельні ділянки до 01.01.2002 право
власності може бути припинено тільки у
порядку, передбаченому статтею 142
Земельного Кодексу України.

Враховуючи викладене, колегія чуддів
погоджує висновки судів попередніх
інстанцій про те, що Балаклавська
районна державна адміністрація
м.Севастополя приймаючи спірні
розпорядження №814 від 18.10.1996 року та №628
від 14.07.1999 року діяла обґрунтовано, в
межах повноважень та у спосіб,
передбачений Конституцією та законами
України.

Враховуючи викладене, судова колегія
дійшла висновку, що при вирішенні
справи судами першої та апеляційної
інстанцій вірно застосовані норми
матеріального та процесуального права.
За таких обставин підстав для
задоволення касаційної скарги судова
колегія не вбачає.

Згідно з частиною першою статті 224 КАС
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення без змін,
якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанції не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду м.Севастополя
від 07 жовтня 2010 року та ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 16 березня
2011 року без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копії
особам, які беруть участь у справі та
може бути переглянута в порядку ст.ст.
235-239 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: