Справа № 802/663/13-а
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2014-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

21 січня 2014 р.
Справа № 802/663/13-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді: Альчука Максима
Петровича,

за участю секретаря судового
засідання: Побережської В.В.

представника позивача: Миколенка Р.Л.

представника відповідача: Мельниченка
С.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи

за позовом: товариства з обмеженою
відповідальністю "Глуховецький
каоліновий завод"

до: Козятинської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Вінницької
області

про: визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного
адміністративного суду звернулось
товариство з обмеженою
відповідальністю "Глуховецький
каоліновий завод" з адміністративним
позовом до Козятинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Вінницької області Державної
податкової служби про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень.

Позовні вимоги мотивовано
протиправністю висновку податкового
органу щодо виявлених порушень
правомірності нарахування ТОВ
"Глуховецький каоліновий завод"
від'ємного значення різниці між сумою
податкового зобов'язання та сумою
податкового кредиту та бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість на розрахунковий рахунок за
липень 2012 року з урахуванням
уточнюючих розрахунків податковий
зобов'язань з податку на додану
вартість у зв'язку з виправленням
самостійно виявлених помилок поданих
до декларацій за жовтень-грудень 2009
року, що стало підставою для прийняття
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень.

Під час розгляду справи ТОВ
"Глуховецький каоліновий завод"
замінено його правонаступником -
товариством з обмеженою
відповідальністю "АВК Українське
каолінове товариство", а Козятинську
об'єднану державну податкову інспекцію
Вінницької області її
правонаступником - Козятинською
об'єднаною державною податковою
інспекцією Головного управління
Міндоходів у Вінницькій області.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав
повністю та просив суд позов
задовольнити, посилаючись на викладені
у позовній заяві обставини. Окремо
зазначив, що вказані податковим
органом в акті перевірки порушення
товариством не допускалися, а тому
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення є безпідставними
та такими, що не відповідають нормам
чинного законодавства.

Представник відповідача проти позову
заперечував з підстав викладених в
запереченні на позовну заяву (т. 1, а.с.
228), просив відмовити в його
задоволенні. Окремо зазначив, що
товариством з обмеженою
відповідальністю "Глуховецький
каоліновий завод" при формуванні сум
бюджетного відшкодування було
порушено вимоги Податкового Кодексу
України, відтак оскаржувані податкові
повідомлення-рішення є правомірними.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
оцінивши надані докази в їх сукупності,
суд дійшов висновку про задоволення
позову, в зв'язку з наступним.

Судом встановлено, що на підставі
направлення виданого Козятинською
ОДПІ № 424 від 05.10.2012 року працівниками
податкової інспекції проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку правомірності нарахування
ТОВ "Глуховецький каоліновий завод"
від'ємного значення різниці між сумою
податкового зобов'язання та сумою
податкового кредиту та бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість на розрахунковий рахунок за
липень 2012 року з урахуванням
уточнюючих розрахунків податковий
зобов'язань з податку на додану
вартість у зв'язку з виправленням
самостійно виявлених помилок поданих
до декларацій за жовтень-грудень 2009
року.

Результати перевірки оформлено актом
№ 81/22/30574526 від 25.10.2012 року, згідно якого
встановлено порушення вимог:

- п. 200.1, п. 200.3, п. 200.4 ст. 200 Податкового
кодексу України, ст. 139 Господарського
Кодексу України, в результаті чого у
ТОВ "Глуховецький каоліновий завод"
відсутнє право на отримання бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість за липень 2012 року в сумі 293472
грн.

- п. 198.1, ст. 198, п. 200.4 ст. 200 Податкового
кодексу України, в результаті чого
платником завищено заявлену суму
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість в сумі 433650 грн., в тому
числі за жовтень 2009 року на суму 164497
грн., за грудень 2009 року на суму 269153 грн.

- п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу
України, в результаті чого платником
завищено від'ємне значення різниці між
сумою податкових зобов'язань та
податкового крендиту за липень 2012 року
в сумі 100217 грн.

- п. 102.5 ст. 102 Податкового кодексу
України, в результаті чого платником
завищено залишок від'ємного значення,
який після бюджетного відшкодування
включається до складу податкового
кредиту наступного податкового
періоду на загальну суму 2292593 грн.
починаючи з березня 2008 року по жовтень
2008 року, з грудня 2008 року по березень 2009
року, з червня - липня 2009 року.

- п. 198.6 ст. 198, 200.1, 200.3, п. 200.4, 200.5, 200.17 ст. 200,
п. 14.1.18 ст. 14 Податкового кодексу
України, ст. 139 Господарського Кодексу
України, в результаті чого платником
занижено залишок від'ємного значення,
який після бюджетного відшкодування
включається до складу податкового
кредиту наступного податкового
періоду на загальну суму 1404742 грн., в
тому числі з листопада 2011 року по лютий
2012 року, з квітню 2012 року по червень 2012
року.

- п. 198.6 ст. 198 , п. 200.1, 200.3, п. 200.4, 200.5, 200.17 ст.
200, п. 14.1.18 ст. 14 Податкового кодексу
України, ст. 139 Господарського Кодексу
України, в результаті чого платником
завищено залишок від'ємного значення,
який після бюджетного відшкодування
включається до складу податкового
кредиту наступного податкового
періоду на загальну суму 9479 грн., в тому
числі за березень 2012 року ( т. 1, а.с. 14-57).

Враховуючи виявлені порушення
Козятинська ОДПІ прийняла податкове
повідомлення-рішення № від 28.11.2012
року, яким позивачу зменшено суму
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість в сумі 433650 грн. та
застосовано штрафні (фінансові)
санкції в розмірі 216825 грн., податкове
повідомлення-рішення № від 28.11.2012
року про відсутність права на
отримання бюджетного відшкодування та
податкове повідомлення-рішення №
від 28.11.2012 року, яким позивачу
зменшено розмір від'ємного значення
суми податку на додану вартість на
загальну суму 897330 грн.

16.11.2012 року позивачем на адресу
відповідача направлено заперечення №
286/13-К3 від 16.11.2012 року на акт перевірки №
81/22/30574526 від 25.10.2012 року, проте
Козятинською ОДПІ заперечення
залишено без задоволення (т. 1, а.с. 58-63).

Не погоджуючись з вказаним рішенням
ТОВ "Глуховецький каоліновий завод"
подало 14.12.2012 року до ДПС у Вінницькій
області скаргу на акт за вих. № 304-12К3 (т.
1, а.с. 64-75).

За результатами розгляду скарги ДПС у
Вінницькій області на адресу
підприємства надіслано рішення про
результати розгляду первинної скарги
вих. № 1182/10/10-02-11 від 30.01.2013 року, в якому
зазначено, що податкове
повідомлення-рішення Козятинської
ОДПІ від 28.11.2012 року № про
зменшення суми бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість у розмірі 433650 грн. та
застосування штрафної санкції в
розмірі 50 % грн., що становить 216825 грн.,
податкове-повідомлення від 28.11.2012 року
№ про відсутність права на
отримання бюджетного відшкодування в
сумі заявленій у податковій декларації
за липень 2012 року в розмірі 293472 грн.
залишено без змін, а податкове
повідомлення рішення від 28.11.2012 року №
про зменшення розміру від'ємного
значення суми податку на додану
вартість у розмірі 897330 грн. збільшує на
загальну суму 100217 грн. (т. 1, а.с. 70-75).

Крім того позивачу було направлено
податкове повідомлення-рішення від
13.02.2013 року форми "В4" № , яким
зменшено суму від'ємного значення
податку на додану вартість у розмірі
100217 грн. за порушення п. 198.6. ст. 198
Податкового кодексу України ( т. 1, а.с.
129).

На адресу суду 04.09.2013 року за вх. № 21278
від ТОВ "АВК Українське каолінове
товариство" надійшла заява про
збільшення позовних вимог, а саме
позивач просить визнати протиправним
та скасувати податкове-повідомлення
рішення від 13.02.2013 року № яким
платнику зменшено суму від'ємного
значення податку на додану вартість у
розмірі 100217 грн.

Не погоджуючись із вищевказаними
податковими повідомленнями-рішеннями,
позивач звернувся з даним позовом до
суду.

Визначаючись щодо позовних вимог суд
виходить з наступного.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового
кодексу України (далі - ПК України)
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з:

- придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг;

- придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності);

- отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

- ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Згідно п. 198.3. ст. 198 ПК України -
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг
з метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

При цьому, відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПК
України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше, а саме: дата списання
коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пп. 14.1.181. п. 14.1 ст. 14 ПК
України податковий кредит - сума, на яку
платник податку на додану вартість має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Підпунктом 14.1.18. п. 14.1 ст. 14 ПК України
визначено, що бюджетне відшкодування -
це відшкодування від'ємного значення
податку на додану вартість на підставі
підтвердження правомірності сум
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість за результатами
перевірки платника, у тому числі
автоматичне бюджетне відшкодування у
порядку та за критеріями, визначеними у
розділі V цього Кодексу.

Відповідно до пп. 200.1, 200.2, 200.3 ст. 200 ПК
України, сума податку, що підлягає
сплаті (перерахуванню) до Державного
бюджету України або бюджетному
відшкодуванню, визначається як різниця
між сумою податкового зобов'язання
звітного (податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

При позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
податку, що виник за попередні звітні
(податкові) періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до цього Кодексу), а в разі
відсутності податкового боргу -
зараховується до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду.

Згідно з п. 200.4 ст. 200 ПК України, якщо в
наступному податковому періоді сума,
розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх та звітному податкових
періодах постачальникам таких
товарів/послуг або до Державного
бюджету України, а в разі отримання від
нерезидента послуг на митній території
України - сумі податкового
зобов'язання, включеного до податкової
декларації за попередній період за
отримані від нерезидента послуги
отримувачем послуг;

б) залишок від'ємного значення
попередніх податкових періодів після
бюджетного відшкодування включається
до складу сум, що відносяться до
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Оцінюючи правомірність прийняття
податкового повідомлення-рішення від
28.11.2012 року № , суд виходить з
наступного.

Як вбачається зі змісту акту перевірки
та заперечень відповідача основним
мотивом для винесення оскаржуваного
рішення стало порушення п. 200.4, 200.5 ст. 200
Податкового Кодексу України, ст. 139
Господарського Кодексу України, яке
податковим органом обґрунтовується
наступним - не підлягає включенню до
розрахунку бюджетного відшкодування
за липень 2012 року сума ПДВ 170000 грн. по
операціям здійсненим з ТОВ "Профітех
ЛТД" в травні та червні 2012 року на суму
ПДВ 170000 грн. Не підлягає включенню до
розрахунку бюджетного відшкодування
за липень 2012 року сума ПДВ в розмірі 49501
грн. по операціям здійсненим з ТОВ
"Спецтехмонтаж-сервіс" в травні та
червні 2012 року на суму ПДВ 49501 грн. Не
підлягає включенню до розрахунку
бюджетного відшкодування за липень 2012
року сума ПДВ 73971 грн. по операціям
здійсненим з приватною
багатопрофільною фірмою "Яніцький" в
березні та травні 2012 року на суму ПДВ
73971 грн.

Отже, до розрахунку бюджетного
відшкодування ТОВ "Глуховецький
каоліновий завод" включено суму ПДВ, а
саме 293472 грн. по господарським
операціям, нарахування податкового
кредиту яких відбулося внаслідок
спорудження (будівництва) основних
фондів, які не відображено на балансі
підприємства, тобто які на момент
проведення перевірки не введені в
експлуатацію та не приймають участь в
виробництві готової продукції.

Матеріалами справи, а саме договорами,
податковими накладними, актами
виконаних робіт підтверджується факт
спорудження (будівництва) основних
фондів/матеріальних активів, які на
момент проведення перевірки не було
відображено на балансі підприємства
(т.1, а.с. 146-185).

З положень п. 198.3 ст. 198 ПК України
вбачається, що право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

А якщо є право на податковий кредит, то
й право на бюджетне відшкодування є
незмінним.

Таким чином, необґрунтованим з точки
зору податкового законодавства є
твердження відповідача, що до моменту
введення в експлуатацію основних
засобів ТОВ "Глуховецький каоліновий
завод" не має права на бюджетне
відшкодування ПДВ сплаченого
контрагентам при будівництві основних
засобів.

Відповідно до пп. 200.6, 200.7, 200.8 ст. 200 ПК
України, платник податку може прийняти
самостійно рішення про зарахування в
повному обсязі належної йому суми
бюджетного відшкодування або її
частини у зменшення податкових
зобов'язань з цього податку, що виникли
протягом наступних звітних
(податкових) періодів, за наявності
умов, передбачених пунктом 200.4 цієї
статті. Зазначене рішення
відображається платником податку у
податковій декларації, яку він подає за
результатами звітного (податкового)
періоду, в якому виникає право на
подання заяви про отримання бюджетного
відшкодування згідно з нормами цієї
статті. У разі прийняття такого рішення
зазначена сума не враховується при
розрахунку сум бюджетного
відшкодування наступних звітних
(податкових) періодів.

Платник податку, який має право на
отримання бюджетного відшкодування та
прийняв рішення про повернення суми
бюджетного відшкодування, подає
відповідному органу державної
податкової служби податкову
декларацію та заяву про повернення
суми бюджетного відшкодування, яка
відображається у податковій
декларації.

До податкової декларації платником
податків додаються розрахунок суми
бюджетного відшкодування та
оригіналами митних декларацій.

Виходячи з вищевикладеного, суд
приходить до висновку, що відповідачем
безпідставно відмовлено позивачу у
наданні бюджетного відшкодування з
податку на додану вартість за липень 2012
року в загальній сумі 293472 грн., а тому
вимога щодо визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення Козятинської
ОДПІ № від 28.11.2012 року підлягає
задоволенню.

Щодо податкового повідомлення-рішення
№ від 28.11.2012 року суд зазначає
наступне.

Як встановлено судом, підставою для
його прийняття стали висновки акту
перевірки згідно яких податковим
органом встановлено порушення п. 200.4 ст.
200 Податкового Кодексу України, а саме
ТОВ "Глуховецький каоліновий завод"
включило до бюджетного відшкодування
суму за товари/послуги, які фактично
сплачені та не отримані в грудні 2009
року, а також повернуті в грудні 2009
року. В результаті підприємством в
жовтні 2009 року завищено суму ПДВ, що
підлягає бюджетному відшкодуванню на
592 636 грн., в тому числі відповідно до
поданого уточнюючого розрахунку в сумі
164 497 грн.

Однак, суд критично ставиться до
вищезазначених тверджень податкового
органу, оскільки представником
позивача, на підтвердження реального
здійснення фінансово-господарських
операцій з контрагентами, в судове
засідання були надані первинні
документи, а саме податкові накладні:

- п/н №09399 від 30.09.2009 року на суму 4618207,60,
грн в т.ч. ПДВ - 769701,27 грн.

отриману від TOB «ГГЗКК» (том 1 а.с. 209)
(попередня оплата за каолін-сирець
здійснена відповідно до платіжного
доручення №2045 від 24.09.2009 року на
загальну суму 1000000,00 грн. в т.ч. ПДВ 166666,67
грн. (том 1 а.с. 210);

- п/н №14884 від 18.06.2009 року на суму 2 220,00
грн. в т.ч ПДВ 370,00 грн отриману від ЗАТ
«Макрохім» (том 1 а.с. 212);

- п/н №19567 від 07.08.2009 року на суму 24 228,00 в
т.ч ПДВ 4 038,00 грн., отриману від ЗАТ
«Макрохім» (том 1 а.с. 211);

- п/н №257 від 23.09.2009 року на суму 52 605,00
грн. в т.ч. ПДВ 8 767,50 грн. отриману від TOB
«Подільський проектний інститут» (том 1
а.с. 217);

- п/н №9671 від 10.11.2009 року на суму 1 200 000,00
грн в т.ч. ПДВ - 200 000,00 грн., отриману від
TOB «ГГЗКК» (том 1 а.с. 222);

- п/н №9672 від 12.11.2009 року на суму 302 310,00
грн. в т.ч. ПДВ - 60 385 грн. отриману від TOB
«ГГЗКК» (том 1 а.с. 220) та реєстр
отриманих та виданих податкових
накладних (том 1 а.с. 133-141). Під час
дослідження наданих первинних
документів судом встановлено, що
податковим інспектором не повно
проаналізовано фінансову-господарську
операцію, оскільки в акті № 81/22/30574526 від
25.10.2012 року зазначено, що платіжне
доручення №2045 від 24.09.2009 року виписано
на загальну суму 986982,00 грн. тоді, як
надане та досліджене судом платіжне
доручення №2045 від 24.09.2009 року виписано
на загальну суму 1000000,00 грн. (том 1 а.с. 210).

Крім того, надаючи суду вищезазначені
податкові накладні, представник
позивача зазначив, що податкова
накладна № 09399 від 30.09.2009 року виписана
на суму 4618207,6 грн., не брала участі в
розрахунку бюджетного відшкодування. У
грудні 2009 року відбулося часткове
повернення даної суми (986 981,60 грн.),
тобто залишилась частина, не заявлена
до відшкодування 3631226 грн., в.т.ч. ПДВ 605
204 грн, оплачена і на яку отримано товар.

Так, на запитання суду, яким саме чином
перевіряючим було встановлено по яким
податковим накладним було здійснення
повернення товару/послуг, відображене
в наданих до суду податкових
деклараціях за жовтень, грудень 2009 року
та виписаних, відповідно до п.п. 192.1.1 ст.
192 ПК України, розрахунках коригування:

- КО/К00010 від 23.12.2009 року на суму 1 200 000
грн., в.т.ч. ПДВ 200 000 грн.;

- КО/К00011 від 23.12.2009 року на суму 362 310 грн.,
в.т.ч. ПДВ 60 385, грн.;

- КО /К0009 від 22.12.2009 року на суму 986 982 грн.,
в.т.ч. ПДВ 164 497 грн. (том 1 а.с. 224-226),
представник відповідача не зміг
пояснити.

Необхідною умовою для включення витрат
платником податків, до складу витрат,
що враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, та до складу
податкового кредиту з податку на
додану вартість є, фактична наявність
господарських операцій з придбання
товарів (робіт, послуг), їх зв'язок з
господарською діяльністю платника
податків та підтвердження
відповідними первинними документами, у
тому числі податковими накладними.
Такі податкові накладні, які є належним
чином оформлені, були пред'явлені суду,
а відтак ТОВ "Глуховецький каоліновий
завод" включило до бюджетного
відшкодування суму за товари/послуги,
які фактично сплачені та отримані в
грудні 2009 року.

З акту перевірки не вбачається
здійснення відповідачем повного
аналізу господарських операцій
проведених ТОВ "Глуховецький
каоліновий завод" з контрагентами за
перевіряємий період та не надано під
час розгляду адміністративної справи
належних доказів, що уточнена сума
податку на додану вартість вплинула на
показники в поданих до податкового
органу деклараціях за перевіряємий
період.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, що податковим
інспектором не повно з'ясовано
обставини, оскільки відповідачем не
доведено ні в акті перевірки, ні в
судовому засіданні, що податкові
накладні № 9671 від 10.11.2009 року та № 9672
від 12.11.2009 року не приймали участі в
розрахунку бюджетного відшкодування, а
отже повернення, яке було здійснено на
думку перевіряючого в сумі ПДВ 269 153 грн.
не могло впливати на заявлену суму
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість в вказаному періоді.

Що стосується податкового
повідомлення рішення № від 28.11.2012
року, суд звертає увагу на наступне.

Судом встановлено, що податковим
повідомленням-рішенням № від
28.11.2012 року зменшено суму від'ємного
значення суми ПДВ на 897330 грн., у зв'язку
з тим, що на момент подачі уточнюючого
розрахунку з приводу господарських
операцій з березня 2008 року по липень 2009
року минув граничний строк подачі
заяви щодо відшкодування, а саме 1095
календарних днів, що передбачено п. 102.5.
ст. 102 ПК України.

Відповідно до п. 102.5. ст. 102 ПК України,
заяви про повернення надміру сплачених
грошових зобов'язань або про їх
відшкодування у випадках, передбачених
цим Кодексом, можуть бути подані не
пізніше 1095 дня, що настає за днем
здійснення такої переплати або
отримання права на таке відшкодування.

Тобто, вказана норма законодавства
встановлює лише граничний термін
подання заяви про повернення надміру
сплачених грошових зобов'язань та не
встановлює граничного періоду
включення залишку від'ємного значення
попередніх податкових періодів до
складу податковго кредиту наступних
звітних періодів, будь-які інші
обмеження щодо порядку використання
сум такого від'ємного значення
платниками податку в подальшому
відсутні. Крім того Податковий
КодексУкраїни не містить підстав для
списання наявного податкового кредиту
та залишку від'ємного значення.

Термін давності вказаний в п. 102.5 ПК
України застосовується лише до
самостійного визначення контролюючим
органом суми грошових зобов'язань
платника податків (п. 102.1 ст. 102 ПК
України).

Таким чином, твердження податкового
органу щодо необхідності подання
окремої заяви та спливу терміну
давності по сумі від'ємного значення є
необгрунтованим та суперечить нормам
податкового законодавства.

Крім того, як зазначає позивач,
податковий орган при визначенні даного
порушення податкового законодавства
непослідовно і суперечливо формує свою
думку оскільки відповідно актів
камеральних перевірок а саме: акту
перевірки № 48/23/30574526 від 02.08.2010 року,
акту перевірки № 78/23/30574526 від 19.11.2010
року, акту перевірки № 60/23/30574526 від
20.09.2010 року встановлено порушення, що
підприємство не включило до розрахунку
бюджетного відшкодування зазначені
суми ПДВ та за результатами перевірок
було винесено рішення форми "В2" та
збільшено значення р. 25.2 в декларації з
ПДВ. Це означає, що фактично платник
податку не має права повторно заявити
суми до бюджетного відшкодування.
Виходячи з даної умови та листа ДПС
України № 808/7/15-3417-16 від 12.01.2012 року,
залишок від'ємного значення після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного податкового періоду
(відображається у р. 24 декларації
поточного звітного (податкового)
періоду та переноситься до рядку 21.2
декларації наступного звітного
(податкового) періоду).

Отже, платник податку, який не мав права
на бюджетне відшкодування через
відсутність оподаткованих поставок,
має право в рядку 24 податкової
декларації з ПДВ відображати залишок
від'ємного значення податку, який після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного податкового періоду та з
дати виникнення якого минуло 1095 днів,
до повного його погашення.

Таким чином, оскільки актами перевірки
від'ємне значення знято згідно форми
податкового повідомлення-рішення "В2" в
2010 році, то строк 1095 днів щодо
відображення в рядку 24 податкової
декларації не минув, отже податковий
орган всупереч вимог статті 200
Податкового Кодексу України,
безпідставно коригує рядок 24
декларації з податку на додану
вартість.

Фактично результатами попередніх
планових документальних перевірок за
період 2007 по 2011 роки не виявлено
порушень щодо невідповідності
первинних документів, що
співвідносяться з сумами зазначеними в
акті перевірки від 25.10.2012 року №
81/22/30574526.

Від'ємне значення з податку на додану
вартість є підтверджений податковий
кредит - сума на яку платник податку на
додану вартість має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
(податкового) періоду.

Податковий кодекс України не
встановлює строку давності щодо
використання податкового кредиту, а
бюджетне відшкодування є правом
платника, тому платник податку, який не
має права на бюджетне відшкодування
має право в рядку 24 податкової
декларації з ПДВ відображати залишок
від'ємного значення податку, який після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного податкового періоду до
повного його погашення. В даному
випадку, виходячи зі змісту
сформованих платником податків
показників в декларації, заявлена сума
в рядку 24 податкової декларації не може
бути відшкодована платнику і не має
прямого відношення до бюджетного
відшкодування і впливає лише на
зобов'язання платника податку.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд
вважає, що податкове
повідомлення-рішення № від 28.11.2012
року є протиправним та підлягає
скасуванню.

Надаючи оцінку правомірності
податкового повідомлення-рішення від
13.02.2013 року № суд звертає увагу на
наступне.

В акті перевірки зазначено порушення п.
198.6 ст. 198 ПК України, а саме завищення
податкового кредиту за липень 2012 року
на суму 100217 грн. по придбанню
товарів/послуг від ТОВ "Скела Терціум",
не підтвердженою податковою накладною.

Так, на думку перевіряючого ТОВ
"Глуховецький каоліновий завод"
отримало від ТОВ "Скела Терціум"
податкову накладну за природний газ №
18 від 30.06.2012 року, яка зареєстрована в
Єдиному державному реєстрі податкових
накладних від 18.07.2012 року. Проте в
реєстрі отриманих та виданих
податкових накладних ТОВ "Глуховецький
каоліновий завод" відобразило накладну
№ 18 від 21.06.2012 року, яка не
зареєстрована в Єдиному державному
реєстрі податкових накладних.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України чітко
визначено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

При цьому будь-яких посилань на
відсутність податкових накладних чи
оформлення їх з порушенням норм
чинного законодавства, що визначені
пунктом 201.11 статті 201 Податкового
кодексу України, зазначений акт не
містить.

Відповідно п. 1 Порядку ведення реєстру
виданих та отриманих податкових
накладних, затвердженого Наказом ДПА
України від 24.12.2012 року № 1002 «Про
затвердження форми реєстру виданих та
отриманих податкових накладних та
порядку його ведення», виправлення
помилки в Реєстрі здійснюється методом
"сторно" за правилами, передбаченими
для бухгалтерського обліку, у момент
виявлення таких помилок. Коригування
помилкових записів у Реєстрі не
призводить до потреби формування нових
(уточнюючих) реєстрів.

Отже, виходячи з вимог законодавства,
якщо товариство має виписану та
зареєстровану належним чином
податкову накладну в Єдиному
державному реєстрі податкових
накладних і в даній податковій
накладній не змінювалася сума
поставки, така накладна не впливає на
показники в декларації, оскільки
відповідає вимогам закону.

Таким чином, враховуючи вищевикладене,
суд вважає, що податкове
повідомлення-рішення № від 13.02.2013
року є протиправним та підлягає
скасуванню.

Суд також бере до уваги, що згідно з ч. 3
ст. 2 Кодексу адміністративного
судочинства України у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони
зокрема: 1) на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Відповідно до ст. ст. 11, 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.
86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

У ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного
судочинства України передбачено, що в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Представником відповідача не було
надано суду належних доказів, які б
свідчили про наявність виявлених та
зафіксованих у відповідному акті
порушень чинного законодавства
України та, як наслідок, про
правомірність збільшення податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість на підставі даного акту та
застосування штрафних санкцій.

Суд вважає, що заявлені позовні вимоги
є обґрунтованими, відповідають дійсним
обставинам, встановленим у справі,
підтверджуються належними,
достовірними та допустимими доказами,
дослідженими у судовому засіданні за
участю присутніх учасників процесу, а
тому підлягають задоволенню з
розподілом судових витрат відповідно
до ст. 94 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Козятинської об'єднаної державної
податкової інспекції Вінницької
області № № , , від
28.11.2012 року та № від 13.02.2013 року.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ТОВ "Глуховецький
каоліновий завод" судовий збір у
розмірі 2294,00 грн. шляхом їх безспірного
списання органами Державної
казначейської служби України з
рахунків Козятинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Вінницької області.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили в порядку,
визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України,
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Альчук Максим Петрович