Справа № 2а-7481/11
Суддя: Довгополов О.М.
Дата ухвалення: 2014-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2014 р.

Справа № 34261/12/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова
О.М.,

суддів Ільчишин Н.В., Шинкар Т.І.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Львові апеляційну
скаргу Департаменту соціальної
політики Луцької міської ради на
постанову Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 08 липня 2011
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
Департаменту соціальної політики
Луцької міської ради про зобов'язання
нарахувати та виплатити разову щорічну
грошову допомогу до п'ятого травня, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
Департаменту соціальної політики
Луцької міської, яким просив
зобов'язати відповідача нарахувати та
виплатити на його користь разову
щорічну грошову допомогу до п'ятого
травня як інваліду війни ІІ групи за 2011
рік в розмірі восьми мінімальних
пенсій за віком, з врахуванням
виплаченої суми.

Постановою Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 08 липня 2011
року позов задоволено частково:
зобов'язано Департамент соціальної
політики Луцької міської ради провести
перерахунок та виплатити позивачу
щорічну разову грошову допомогу до 5
травня 2011 року в розмірі восьми
мінімальних пенсій за віком відповідно
до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», з врахуванням виплачених
сум; у задоволенні решти позову
відмовлено.

Постанову в апеляційному порядку
оскаржив відповідач, вважає, що вона
прийнята з порушенням норм
матеріального права, просить постанову
скасувати та прийняти нову, якою в
позові відмовити в повному обсязі. На
обґрунтування вимог апеляційної
скарги зазначає, що виплату разової
щорічної грошової допомоги до п'ятого
травня позивачу було здійснено у
розмірі, встановленому діючим на той
час законодавством, в межах бюджетних
асигнувань.

Оскільки апеляційну скаргу подано на
постанову суду першої інстанції, яка
прийнята в порядку скороченого
провадження за результатами розгляду
справи, передбаченої п. 2 ч. 1 ст. 183-2 КАС
України, колегія суддів відповідно до
ч. 1 п. 3 ст.197 КАС України розглядає
справу в порядку письмового
провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

ОСОБА_1 є інвалідом війни ІІ групи, що
підтверджується посвідченням, копія
якого є в матеріалах справи.

Частиною 5 ст. 13 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» встановлено, що
щорічно до 5 травня інвалідам війни ІІ
групи виплачується разова грошова
допомога у розмірі восьми мінімальних
пенсій за віком.

Відповідно до абз. «б» пп. 1 п. 20 розділу
II Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»
до Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» внесено зміни,
якими установлено, що разова грошова
допомога щорічно до 5 травня
виплачується у розмірах, які
визначаються Кабінетом Міністрів
України в межах бюджетних призначень,
встановлених законом про Державний
бюджет України».

Однак рішенням Конституційного суду
України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008
(справа щодо предмета та змісту закону
про Державний бюджет України) зміни
щодо розміру разової грошової допомоги
до 5 травня визнано такими, що не
відповідають Конституції України (є
неконституційними), тобто відновлена
його попередня редакція.

Проте у 2011 році відповідач здійснив
виплату зазначеної вище грошової
допомоги в розмірі 580,00 грн. відповідно
до постанови Кабінету Міністрів
України від 04.04.2011 року № 341 «Про
розміри разової грошової допомоги, що
виплачується в 2011 році відповідно до
Законів України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» та «Про жертви нацистських
переслідувань».

Зазначеною постановою встановлено
інший розмір разової щорічної грошової
допомоги, ніж передбачено Законом
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту».

Відповідно до ч. 4 ст. 9 КАС України у
разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Тому, враховуючи загальні засади
пріоритетності законів над
підзаконними нормативно-правовими
атами, колегія суддів вважає, що
виплата разової щорічної грошової
допомоги позивачу у 2011 році повинна
виплачуватись в розмірі, встановленому
Законом України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» та становити три мінімальних
пенсії за віком, розмір якої
визначається відповідно до ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» з
врахуванням положень ст. 21 Закону
України «Про державний бюджет України
на 2011 рік».

Апелянта зазначає, що Законом України
«Про державний бюджет України на 2011
рік» були передбачені кошти на виплату
щорічної одноразової грошової
допомоги ветеранам війни, які
покривають витрати на виплату вказаної
допомоги лише в розмірах, встановлених
зазначеною вище постановою Кабінету
Міністрів України. Тобто, на думку
апелянта, на час виникнення спірних
правовідносин були наявні два
законодавчі акти - Закон України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» і Закон України
«Про державний бюджет України на 2011
рік», які мали однакову юридичну силу,
але встановлювали різні розміри
грошової допомоги, тому застосуванню
підлягали норми Закону України «Про
державний бюджет України на 2011 рік»,
оскільки він був прийнятий пізніше в
часі.

Однак такі доводи апелянта є
безпідставними, оскільки Законом
України «Про державний бюджет України
на 2011 рік» не вносились зміни до Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту», а
також не встановлювався інший, ніж
передбачений цим Законом, розмір
разової грошової допомоги ветеранам
війни до п'ятого травня.

Також колегія суддів зазначає, що
згідно із законодавством розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає. Тому правильними є
висновки суду першої інстанції щодо
неприйняття до уваги положень ч. 3 ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», відповідно до якої
мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абзацом першим частини
першої цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених згідно з цим
Законом, оскільки наявність такої
норми та відсутність іншого
мінімального розміру пенсії за віком
не є підставою для відмови в реалізації
позивачем конституційної гарантії та
права на отримання соціальних виплат.

Відсутність бюджетного фінансування,
на яке вказує відповідач, не може бути
підставою невиконання відповідним
суб'єктом владних повноважень
покладених на нього обов'язків. В свою
чергу реалізація особою права на
отримання соціальних виплат не може
бути поставлена у залежність від
наявності відповідних бюджетних
асигнувань.

За наведених обставин колегія суддів
дійшла висновку, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та прийняв постанову
з додержанням норм матеріального і
процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду, тому оскаржувану
постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 183-2, 195, 197, п. 1 ч. 1 ст.
198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС
України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту
соціальної політики Луцької міської
ради залишити без задоволення.

Постанову Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 08 липня 2011
року у справі № 2а-7481/11/0308 за позовом
ОСОБА_1 до Департаменту соціальної
політики Луцької міської ради про
зобов'язання нарахувати та виплатити
разову щорічну грошову допомогу до
п'ятого травня - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі, і
оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.М. Довгополов

Судді
Н.В. Ільчишин

Т.І. Шинкар