Справа № 826/11241/13-а
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2014-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
1-й інстанції: Вєкуа Н.Г.
Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
У Х В А Л А

Іменем України

23 січня 2014 року
м. Київ

суддів Київського апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого -
судді Земляної Г.В.

суддів
Горбань Н.І., Межевича М.В.

за участю
секретаря Рижкової Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Печерському
районі Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у місті Києві на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
01 листопада 2013 року у справі за
адміністративним позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 до Державної
податкової інспекції у Печерському
районі Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у місті Києві про визнання недійсним та
скасування податкового
повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач, ОСОБА_2, звернулася до суду з
позовом до Державної податкової
інспекції у Печерському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві, в якій позивач просить визнати
протиправним та скасувати податкове
повідомлення-рішення від 03.04.2013 року №
, яким нарахована сума
податкового зобов'язання з податку на
землю з фізичних осіб в розмірі 59761,13
грн.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
01 листопада 2013 року позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Печерському районі м. Києва ДПС від
03.04.2013 року № .

Не погоджуючись з прийнятою постановою
представник Державної податкової
інспекції у Печерському районі
Головного управління Міністерства
доходів і зборів України у місті Києві
подав апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позову. В своїй
апеляційній скарзі апелянт
посилається на незаконність,
необґрунтованість та необ'єктивність
рішення суду, неповне з'ясування всіх
обставин, що мають значення для
вирішення справи, порушення судом норм
процесуального права, що є підставою
для скасування судового рішення

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що
з'явились в судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, а постанова суду
підлягає залишенню без змін, з
наступних підстав.

Згідно зі п.1 ч.1 ст. 198, ст.200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 статі 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Суд першої інстанції всебічно, повно та
об'єктивно розглянув справу, правильно
встановив обставини справи, наданим
доказам дав правильну правову оцінку і
прийшов до обґрунтованого висновку про
задоволення позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, що
Фізична особа-підприємець ОСОБА_2,
зареєстрована Печерською районною у
місті Києві державною адміністрацією
17.12.2009. року, номер запису в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців 2
010263, реєстраційний номер облікової
картки платника податків НОМЕР_1, місце
проживання: АДРЕСА_1.

Державною податковою інспекцією у
Печерському районі ГУ Міндоходів у м.
Києві 03.04.2013 року було складено
податкове-повідомлення рішення за №
, яким визначено зобов'язання
позивачу по сплаті податку за землю в
сумі 59 761 (п'ятдесят дев'ять тисяч сімсот
шістдесят одну) грн. 13 коп.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
позивач звернувся до суду з даним
позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позов, прийшов до висновку, що
податковим органом не доведено
правомірності визначення податкового
зобов'язання в розмірі 59 761,13 грн.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції,
оскільки вони знайшли своє
підтвердження під час апеляційного
розгляду справи виходячи з наступного.

Відповідно до статті 206 Земельного
кодексу України використання землі в
Україні є платним. Об'єктом плати за
землю є земельна ділянка. Плата за
землю справляється відповідно до
закону.

Земельний податок - обов'язковий
платіж, що справляється з власників
земельних ділянок та земельних часток
(паїв), а також постійних
землекористувачів (п. 14.1.72. статті 14
Податкового кодексу України).

Статтею 269 Податкового кодексу України
встановлено, що платниками податку на
землю є власники земельних ділянок,
земельних часток (паїв) та
землекористувачі.

Землекористувачами в розумінні п. 14.1.73.
статті 14 Податкового кодексу України є
юридичні та фізичні особи (резиденти і
нерезиденти), яким відповідно до закону
надані у користування земельні ділянки
державної та комунальної власності, у
тому числі на умовах оренди.

В ст.270 ПК України, зафіксовано, що
об'єктами оподаткування є земельні
ділянки, які перебувають у власності
або користуванні та земельні частки
(паї), які перебувають у власності.

Положеннями ч. 1 ст.78 Земельного кодексу
України (надалі - ЗК України)
передбачено, що право власності на
землю - це право володіти,
користуватися і розпоряджатися
земельними ділянками.

Згідно статті 125 Земельного кодексу
України право власності на земельну
ділянку, а також право постійного
користування та право оренди земельної
ділянки виникають з моменту державної
реєстрації цих прав.

Згідно п. 286.1. Податкового кодексу
України підставою для нарахування
земельного податку є дані державного
земельного кадастру.

Так, згідно з п. 286.5 ПК України,
нарахування фізичним особам сум
податку проводиться органами ДПС, які
видають платникові до 1 липня поточного
року податкове повідомлення-рішення.

Відповідно до п. 286.1 Кодексу підставою
для нарахування земельного податку є
дані державного земельного кадастру.

Центральні органи виконавчої влади, що
реалізують державну політику у сфері
земельних відносин та у сфері
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно, щомісяця, але не
пізніше 10 числа наступного місяця, а
також за запитом відповідного
контролюючого органу за
місцезнаходженням земельної ділянки
подають інформацію, необхідну для
обчислення і справляння плати за землю,
у порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України.

В свою чергу, суд першої інстанції
обґрунтовано зазначає, що відповідачем
не надано доказів того, що при
визначенні позивачу спірних сум
земельного податку, податковий орган
керувався даними державного
земельного кадастру, що були отримані
від центральних органів виконавчої
влади, що реалізують державну політику
у сфері земельних відносин та у сфері
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно. Відповідачем також не
надано розрахунку спірного
податкового зобов'язання, визначеного
позивачу.

Крім того, колегія суддів зазначає, що
позивач провадить господарську
діяльність на спрощеній системі
оподаткування, обліку та звітності.

Підпунктом 4 пункту 297.1. статті 297
Податкового кодексу встановлено, що
платники єдиного податку звільняються
від обов'язку нарахування, сплати та
подання податкової звітності з
земельного податку, крім земельного
податку за земельні ділянки, що не
використовуються ними для провадження
господарської діяльності.

Відповідно до п.п.4 п. 297.1 ст. 297
Податкового кодексу України,
звільнення платника єдиного податку
від нарахування, сплати та подання
звітності із земельного податку
відбувається за умови використання
земельної ділянки для провадження
господарської діяльності

Господарською діяльністю в розумінні
п. 14.1.36. ст. 14 Податкового кодексу
України є діяльність особи, що
пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

Як встановлено судом першої інстанції,
позивачу на праві приватної власності
позивачу належить нежитлове
приміщення за адресою м. Київ,
вул..Лютеранська,16, загальною площею 235,7
кв.м., що складає 15/100 частини від
загального домоволодіння. Право
власності на вказане приміщення
підтверджується договором
купівлі-продажу нежитлового
приміщення від 19.12.2002 року. Дане
приміщення використовується позивачем
відповідно до заявленого виду
економічної діяльності за чинним КВЕД
- 68.20 - Надання в оренду й експлуатацію
власного чи орендованого нерухомого
майна.

Таким чином, прийшла до висновку, що
оскільки позивач є платником єдиного
податку і використовує приміщення для
провадження підприємницької
діяльності, нарахування йому
податкового зобов'язання зі сплати
податку за землю за використання
земельної ділянки, яка знаходиться під
цим приміщенням, є протиправним та
суперечить вимогам пункту 297.1. статті 297
Податкового кодексу України.

Надані докази були оцінені судом
першої інстанції, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Крім того, було оцінено
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, що відповідає
вимогам ст. 86 КАС України.

З огляду на зазначене та беручи до
уваги достатній і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності колегія суддів
дійшла висновку, що викладені у
позовній заяві доводи позивача є
обґрунтованими та, відповідно, його
вимоги такими, що підлягають
задоволенню.

При цьому апеляційна скарга не містить
посилання на обставини, передбачені
статтями 202 - 204 Кодексу
адміністративного судочинства
України, за яких рішення суду підлягає
скасуванню.

Доводи, викладені заявником в
апеляційній скарзі були предметом
дослідження суду першої інстанції і не
знайшли свого належного підтвердження.

Вказані в апеляційній скарзі
процесуальні порушення не призвели до
неправильного вирішення справи і не є
підставою для скасування судового
рішення.

Зважаючи на вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
вірно встановив фактичні обставини
справи, дослідив наявні докази, дав їм
належну оцінку та прийняв законне та
обґрунтоване рішення у відповідності з
вимогами матеріального та
процесуального права, в зв'язку з чим
апеляційна скарга залишається без
задоволення, а постанова суду першої
інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.4, 8-11, 160, 196, 198, 200, 205, 207, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Печерському
районі Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у місті Києві - залишити без
задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 01 листопада 2013
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів із дня
складання у повному обсязі, тобто з 28
січня 2014 року шляхом подачі касаційної
скарги до Вищого адміністративного
суду України у порядку ст.212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:
Г.В.Земляна

Судді:
Н.І. Горбань

М.В. Межевич

Головуючий суддя
Земляна Г.В.

Судді:
Горбань Н.І.

Межевич М.В.