Справа № 2а-2724/11
Суддя: Ключкович В.Ю.
Дата ухвалення: 2014-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 2а-2724/11
інстанції: Васильєва Т.М.
Суддя-доповідач: Ключкович В.Ю.
У Х В А Л А

Іменем України

05 лютого 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого - судді
Ключковича
В.Ю.,

суддів
Борисюк
Л.П.,

Собківа Я.М.

при секретарі
Шевчук К.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
Головного управління Пенсійного фонду
України в м. Києві на постанову
Шевченківського районного суду м.
Києва від 19 жовтня 2011 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_3 до
Головного управління Пенсійного фонду
України в м. Києві про зобов'язання
вчинити дії, -

В С Т А Н О В
И В:

Постановою Шевченківського районного
суду м. Києва від 19 жовтня 2011 року
позовні вимоги задоволено, зобов'язано
відповідача проводити ОСОБА_3
щомісячно нарахування пенсії за
вислугу років, починаючи з 04.12.2010 року.

Не погоджуючись з постановленим
рішенням суду першої інстанції,
відповідачем подано апеляційну скаргу,
в якій апелянт просить скасувати
постанову суду, як таку, що прийнята з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, та винести нове
рішення.

Відповідно до положень ч.1 ст.41 КАС
України у разі неявки у судове
засідання всіх осіб, які беруть участь
у справі, чи якщо відповідно до
положень цього Кодексу розгляд справи
здійснюється за відсутності осіб, які
беруть участь у справі (у тому числі при
розгляді справи у порядку письмового
провадження), фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Дослідивши наявні в матеріалах справи
докази, оцінивши їх в сукупності,
колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду
вважає, що апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення, а постанову
суду першої інстанції - без змін з
наступних підстав.

Згідно зі ст.198 ч.1 п.1 та ст.200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
відмова відповідача у поновленні
виплати пенсії позивачу із тієї
підстави, що між Україною і Німеччиною
відсутній договір про виплату пенсії
колишнім військовослужбовцям, не
ґрунтується на вимогах закону.

З таким висновком суду першої
інстанції погоджується і колегія
суддів апеляційного адміністративного
суду з наступних мотивів.

Вбачається з матеріалів справи, що
позивач ОСОБА_3, який є громадянином
України, отримував пенсію за вислугу
років на підставі Закону України «Про
пенсійне забезпечення
військовослужбовців, осіб
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ та деяких
інших осіб», що підтверджується копією
пенсійного посвідчення Серії НОМЕР_1,
виданого Пенсійним фондом України
16.06.2010 року.

Виїжджаючи за кордон в Німеччину,
позивач звернувся до відповідача з
проханням продовжувати виплачувати
пенсію шляхом перерахунку на його
поточний рахунок в банку.

Листом ГУ ПФУ в м. Києві від 04.05.2011 року
відмовлено ОСОБА_3, посилаючись на те,
що статтею 62 Закону України №2262 від
09.04.1992 «Про пенсійне забезпечення oci6,
звільнених з військової служби, та
деяких інших осіб» передбачено, що
пенсії, призначені в Україні до виїзду
на постійне місце проживання за кордон,
виплачуються в порядку, встановленому
Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування». Нормами статті 51
вказаного Закону передбачено, що під
час перебування за кордоном пенсія
виплачується в тому paзi, якщо це
передбачено міжнародним договором
України, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України.
Вказаний договір між Україною та
Німеччиною щодо пенсійного
забезпечення громадян до теперішнього
часу відсутній, тому законних підстав
для виплати пенсії вказаним особам у
органів ПФУ немає, а рішення
Конституційного суду України №25-рп/2009
поширюється на осіб, які виїхали на
постійне місце проживання за кордон
після 07.10.2009 року.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується з висновком суду першої
інстанції про неправомірність дій
відповідача, з огляду на наступне.

Згідно статті 24 Конституції України
зазначено, що громадяни мають рівні
конституційні права і свободи та є
рійними перед законом. Не може бути
привілеїв чи обмежень за ознаками раси,
кольору шкіри, політичних, релігійних
та інших переконань, статі, етнічного
га соціального походження, майнового
стану, місця проживання, за мовними або
іншими ознаками.

Статтею 46 Конституції України
проголошено, що громадяни мають право
на соціальний захист, що включає право
на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом. Тобто,
право на отримання пенсії в Україні є
конституційним правом громадянина
України.

Згідно з частиною другою статті 2
Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» реєстрація місця
проживання чи перебування особи або її
відсутність не може бути умовою
реалізації прав і свобод, передбачених
Конституцією, законами чи міжнародними
договорами України, або підставою для
їх обмеження.

Отже, кожен громадянин України,
включаючи пенсіонерів, має право на
вибір місця проживання зі збереженням
усіх конституційних прав.

Статтею 62 Закону України №2262 від 09.04.1992
«Про пенсійне забезпечення oci6,
звільнених з військової служби, та
деяких інших осіб» передбачено, що
пенсії, призначені в Україні до виїзду
на постійне місце проживання за кордон,
виплачуються в порядку, встановленому
Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Відповідно до статті 51 вказаного
Закону у разі виїзду пенсіонера на
постійне місце проживання за кордон
пенсія, призначена в Україні, за заявою
пенсіонера може бути виплачена йому за
шість місяців наперед перед від'їздом,
рахуючи з місяця, що настає за місяцем
зняття з обліку за місцем постійного
проживання. Під час перебування за
кордоном пенсія виплачується в тому
разі, якщо це передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України.

07.10.2009 рішенням Конституційного Суду
України №25-рп/2009 у справі №1-32/2009
визнані такими, що не відповідають
Конституції України (є
неконституційними), положення пункту 2
частини першої статті 49, речення
другого статті 51 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV.

Зазначені положення Закону України
1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України Рішення.

Отже, після прийняття рішення
Конституційним Судом України Закон
№1058-ІV не встановлює обмеження щодо
виплати пенсії особі, під час
перебування її за кордоном, лише
випадками, якщо це передбачено
міжнародним договором України, згода
на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України.

Таким чином, проживаючи у Німеччині, як
громадянин України, позивач має такі ж
самі конституційні права, як й інші
громадяни цієї держави, оскільки
Конституція України та пенсійне
законодавство України не допускають
обмеження права на соціальний захист,
зокрема права на отримання пенсії за
ознакою місця проживання.

Згідно з частиною першою статті 71 КАС
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною другою статті 71 КАС України
визначено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову, який
відповідачем в даному випадку не
виконаний.

Згідно зі ст.159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права, що на думку
колегії апеляційного
адміністративного суду, дотримано
судом першої інстанції.

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції приходить до висновку, що
постанова суду першої інстанції
постановлена з дотриманням норм
процесуального та матеріального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновки суду першої
інстанції, у зв'язку з чим підстав для
скасування постанови суду першої
інстанції не вбачається

Керуючись ст.ст. 41,160,198,200, 205,206, 212, 254 КАС
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Головного
управління Пенсійного фонду України в
м. Києві - залишити без задоволення.

Постанову Шевченківського районного
суду м. Києва від 19 жовтня 2011 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня її
складення в повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Повний текст ухвали складено та
підписано 07.02.2014 року.

Головуючий суддя:
В.Ю.Ключкович

Судді:
Л.П.
Борисюк

Я.М. Собків

.

Головуючий суддя
Ключкович В.Ю.

Судді:
Борисюк Л.П.

Собків Я.М.