Справа № 638/11941/13-а
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2014-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2014 р.Справа № 638/11941/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Тацій Л.В.

Суддів: Водолажської Н.С. , Філатова Ю.М.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України в Дзержинському районі м.
Харкова на постанову Дзержинського
районного суду м. Харкова від 03.10.2013р.
по справі № 638/11941/13-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України в Дзержинському районі м.
Харкова

про визнання неправомірними дій та
зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду з
позовом, в якому просив визнати
неправомірною бездіяльність
Управління Пенсійного фонду України в
Дзержинському районі м. Харкова щодо не
проведення перерахунку довічного
утримання у розмірі 90 відсотків
грошового утримання судді, який працює
на відповідній посаді згідно поданої
заяви від 20.06.2013 року; зобов'язати
відповідача провести перерахунок
щомісячного довічного грошового
утримання починаючи з 20.06.2013 року.

Постановою Дзержинського районного
суду м. Харкова від 03.10.2013 року позов
задоволено в повному обсязі.

Відповідач, не погодившись з
постановою суду першої інстанції подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом першої інстанції
вимог ст. 138 Закону України "Про
судоустрій та статус суддів", просить
оскаржувану постанову скасувати та
прийняти нове рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Виходячи з приписів абз. 4 ч. 8 ст. 183-2 КАС
України суд апеляційної інстанції
розглядає справу в порядку письмового
провадження.

У відповідності до ч. 1 ст. 195 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши рішення
суду першої інстанції в межах
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, письмових заперечень
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджується доказами, що містяться
в матеріалах справи, що позивач є
суддею у відставці та отримує довічне
грошове утримання. На підставі довідки
про заробітну плату для нарахування
довічного грошового утримання № 210 від
20.06.2013 р., виданої Харківським
апеляційним господарським судом,
позивач звернулася до відповідача із
заявою, в якій просив провести
перерахунок довічного грошового
утримання, з урахування єдиного рівня
такого виду утримання в державі для
суддів відповідної інстанції, але
листом № 291/Б-11 від 03.07.2013 р. відповідач
відмовив у перерахунку довічного
грошового утримання.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з
необхідності застосування ч. 3 ст. 138
Закону України "Про судоустрій і статус
суддів", згідно з якою щомісячне
довічне грошове утримання
виплачується судді у розмірі 90
відсотків грошового утримання судді, у
зв'язку з чим зобов'язав відповідача
здійснити відповідний перерахунок з
20.06.2013 року.

Колегія суддів вважає, що зазначений
висновок узгоджується з рішенням
Конституційного Суду України від 03
червня 2013 року у справі № 1-2/2013 за
конституційним поданням Верховного
Суду України щодо відповідності
Конституції України (конституційності)
окремих положень статті 2, абзацу
другого пункту 2 розділу II "Прикінцеві
та перехідні положення" Закону України
"Про заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи", статті 138 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" виходячи з
наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцію та
законами України.

У частині першій статті 126 Основного
Закону України закріплено положення,
згідно з яким незалежність і
недоторканість суддів гарантується
Конституцією і законами України.

Однією з гарантій забезпечення
незалежності суддів, закріплених у
частині першій статті 126 Конституції
України, є надання їм за рахунок
держави матеріального і соціального
захисту, до яких, зокрема, відноситься і
щомісячне довічне грошове утримання.

При прийнятті нових законів або
внесенні змін до чинних законів не
допускається звуження змісту та обсягу
передбачених законом гарантій
самостійності судів, незалежності та
правової захищеності суддів.

Правові засади організації судової
влади, загальний порядок забезпечення
діяльності судів та інші питання
судоустрою і статусу суддів
урегульовані Законом України "Про
судоустрій і статус суддів" від 07.07 2010
року.

Гарантії незалежності суддів
закріплені, зокрема, у ч. 4 ст. 47 Закону
України "Про судоустрій і статус
суддів", згідно з якою незалежність
судді забезпечується окремим порядком
фінансування та організаційного
забезпечення діяльності судів,
установленим законом, належним
матеріальним та соціальним
забезпеченням судді.

У зв'язку з набуттям чинності Закону
України "Про судоустрій і статус
суддів" змінено порядок оплати праці
працюючим суддям, яким виплачується
суддівська винагорода.

Статтею 129 цього Закону визначено вид,
склад, розмір суддівської винагороди,
яка складається з грошового утримання,
яке включає в себе посадовий оклад та
доплати за вислугу років, перебування
на адміністративній посаді в суді,
науковий ступінь, роботу, яка
передбачає доступ до державної
таємниці.

Так, призначення та нарахування
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці
проводиться згідно вимог статті 138
Закону України "Про судоустрій і статус
суддів".

Згідно частини 3 статті 138 Закону
України "Про судоустрій і статус
суддів" в редакції Закону від 07.07.2010
року щомісячне довічне грошове
утримання виплачується судді у розмірі
80 відсотків грошового утримання судді,
який працює на відповідній посаді. За
кожний повний рік роботи на посаді
судді понад 20 років розмір щомісячного
довічного грошового утримання
збільшується на два відсотки
заробітку, але не більше ніж 90
відсотків заробітної плати судді, без
обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання.

Законом України "Про заходи щодо
законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи" від 8
липня 2011 року частина 3 статті 138 Закону
України "Про судоустрій і статус
суддів" був викладений в іншій
редакції, згідно з якою щомісячне
довічне грошове утримання
виплачується судді у розмірі 80
відсотків грошового утримання судді, з
якого було сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а до 1 січня 2011
року - страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, який працює на
відповідній посаді.

Рішенням Конституційного Суду України
від 03 червня 2013 року у справі № 1-2/2013 за
конституційним поданням Верховного
Суду України щодо відповідності
Конституції України (конституційності)
окремих положень статті 2, абзацу
другого пункту 2 розділу II "Прикінцеві
та перехідні положення" Закону України
"Про заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи", статті 138 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" (справа
щодо змін умов виплати пенсій і
щомісячного довічного грошового
утримання суддів у відставці) були
визнані неконституційною частина 3
статті 138 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" від 7 липня
2010 року N 2453-VI у редакції Закону України
"Про заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи" від 8 липня 2011 року N 3668-VI.

За таких обставин, колегія суддів
дійшла висновку, що УПФУ безпідставно
відмовило позивачу у перерахунку
довічного грошового утримання, але суд
першої інстанції дійшов правомірного
висновку щодо визначення у
відсотковому розмірі грошового
утримання за період з 20.06.2013 року.

Відповідно до ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції та вважає, що суд першої
інстанції дійшов вичерпних юридичних
висновків щодо встановлення обставин
справи і правильно застосував до
спірних правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Дзержинському районі м. Харкова
залишити без задоволення.

Постанову Дзержинського районного
суду м. Харкова від 03.10.2013р. по справі
№ 638/11941/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, є
остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Тацій Л.В.Судді
Водолажська Н.С. Філатов Ю.М.