Справа № 2а-1783/08/1570
Суддя: Голубєва Г.К.
Дата ухвалення: 2014-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2014 року м.
Київ К/9991/48434/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача
Голубєвої Г.К.

Суддів
Бившевої Л.І.

Рибченка А.О.

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Біляївському
районі Одеської області на ухвалу
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 09.06.2011 року
та постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 07.04.2011 року
по справі № 2-а-1783/08/1570 за позовом
Державної податкової інспекції у
Біляївському районі Одеської області
до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Термінал" та
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Еталон С.В." про
визнання недійсною угоди, укладеної з
метою, завідомо суперечною інтересам
держави та суспільства, стягнення
вартості товарів та коштів, -

ВСТАНОВИВ:

ДПІ у Біляївському районі звернулась
до суду з позовною заявою до Товариства
з обмеженою відповідальністю
"Термінал" та Товариства з обмеженою
відповідальністю "Еталон С.В." про
визнання недійсною угоди, укладеної з
метою, завідомо суперечною інтересам
держави та суспільства, стягнення на
користь держави 32 060,00 грн.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 07.04.2010 року,
у задоволенні позову відмовлено з
мотивів необґрунтованості позовних
вимог.

Ухвалою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 09.06.2011 року
Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 07.04.2010 року
в частині відмови в задоволенні позову
про визнання договору недійсним
скасовано із закриттям провадження в
цій частині, в іншій частині постанову
залишено без змін.

Не погоджуючись з рішеннями судів
попередніх інстанцій позивач подав
касаційну скаргу, в якій просить їх
скасувати та прийняти нове рішення,
яким повністю задовольнити позовні
вимоги, оскільки вважає, що постанову
та ухвалу було прийнято з порушенням
норм матеріального права та без
належного врахування всіх обставин
справи.

Касаційні вимоги відповідач
обґрунтовує тим, що рішенням
Дніпровського районного суду міста
Києва від 07.12.2004 року всі установчі та
первинні документи ТОВ „Еталон С.В."
визнано недійсними з дати державної
реєстрації Товариства, тобто з 01.12.2003
року, а також визнано ТОВ „Еталон С.В."
таким, що не набуло статусу юридичної
особи від дати реєстрації з 01.12.2003 року.
Таким чином, на думку податкової
інспекції, оскільки угода була
укладена 03.04.2006 року, то відповідно до
ст. 207 Господарського кодексу України
вона є недійсною, як така, що укладена з
метою, завідомо суперечною інтересам
держави та суспільства, а кошти у сумі 32
060,00 грн., які отримало ТОВ „Еталон С.В."
по угоді, були приховані від
оподаткування, та відповідно до ст. 208
Господарського кодексу України (ГКУ)
підлягають стягненню на користь
держави.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 03.04.2006 року між ТОВ
„Термінал" та ТОВ „Еталон С.В." був
укладений договір, відповідно до якого
ТОВ «Еталон С.В.» за оплату
зобов'язалось передати ТОВ «Термінал»
875 дерев'яних піддонів багаторазового
використання. Зазначена угода була
належним чином виконана обома
сторонами, що підтверджується наявними
в матеріалах справи належно
оформленими податковими накладними,
рахунками, видатковими касовими
ордерами, квитанціями до прибуткового
касового ордеру.

Відповідно до вимог ст. 207 ГКУ
господарське зобов'язання, що не
відповідає вимогам закону, або вчинене
з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, або
укладене учасниками господарських
відносин із порушенням хоча б одним і з
них господарської компетенції
(спеціальної правосуб'єктності), може
бути на вимогу однієї зі сторін чи
відповідного органу державної влади
визнано судом недійсним повністю або в
частині.

За змістом цієї норми недійсною може
бути визнана, зокрема, угода, укладена з
метою ухилитися від сплати податків та
обов'язкових платежів або безпідставно
одержати з державного бюджету кошти у
вигляді податку на додану вартість.

Визнаючи угоду недійсною з підстав,
передбачених ст. 207 ГКУ, суди мають
встановити у діях контрагентів
наявність ознак вчинення дій, що
об'єктивно призводять до порушення
інтересів держави та суспільства,
порушення такими діями норм законів та
нормативних актів, які визначають
соціально-економічні основи держави і
суспільства, наявність суб'єктивного
наміру сторін (чи однієї сторони)
порушити вимоги закону. Зважаючи на що,
судами при визнанні угод недійсними
обов'язково має бути встановлена вина
сторін (або, принаймні, однієї з них) у
формі умислу при укладенні угоди.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, при укладенні спірного
договору у відповідачів не було умислу
на досягнення мети, суперечної
інтересам держави, оскільки всі
зобов'язання за договором та податкові
зобов'язання за даною угодою були
виконані належним чином та у законний
спосіб, а також відображені
документально, що не заперечувалось
позивачем.

Отже, суд касаційної інстанції
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій, що сам факт
визнання у судовому порядку недійсними
установчих документів та скасування
державної реєстрації підприємства
саме по собі не призводить до
недійсності всіх угод, укладених з
моменту державної реєстрації такої
особи до моменту скасування її
державної реєстрації та виключення з
державного реєстру. Крім того судами
встановлено, що на час укладення
спірного договору ТОВ «Еталон С.В.»
було зареєстроване в Єдиному
державному реєстрі юридичних та
фізичних осіб - підприємців.

Таким чином, враховуючи вищезазначене
та положення ч.1 ст. 208 ГКУ, згідно якої в
доход держави стягується все одержане
сторонами за недійсним зобов'язанням
що вчинено з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства за наявності умислу сторін
на його виконання, а також з
урахуванням вимог ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 71 КАС
України, суди попередніх інстанції
дійшли обґрунтованого висновку про
відсутність підстав для задоволення
позову.

Відповідно до п. 3 ст. 2201 КАС України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах
касаційної скарги порушень судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено.
Правова оцінка обставин у справі дана
вірно, а тому касаційну скаргу слід
відхилити, а оскаржуване судове
рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Біляївському районі
Одеської області відхилити.

Ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 09.06.2011 року
та постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 07.04.2011 року
по справі № 2-а-1783/08/1570 залишити
без змін.

Справу повернути до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав та в порядку, передбачених
статтями 236-239 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий підписГолубєва Г.К.Судді
підписБившева Л.І. підписРибченко А.О.