Справа № П/810/528/14-а
Суддя: Балаклицький А. І.
Дата ухвалення: 2014-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2014 року
П/810/528/14-а

Київський окружний адміністративний
суд у складі: головуючого судді -
Балаклицького А.І., розглянувши в
порядку письмового провадження в м.
Києві адміністративну справу

за позовомОСОБА_1доРеєстраційної
служби Обухівського міськрайонного
управління юстиції Київської області,
державного реєстратора прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Обухівського міськрайонного
управління юстиції Київської області
Кривоноса Семена Юрійовичапровизнання
протиправними дій, скасування рішення
та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Київського
окружного адміністративного суду з
позовом до Реєстраційної служби
Обухівського міськрайонного
управління юстиції Київської області,
державного реєстратора прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Обухівського міськрайонного
управління юстиції Київської області
Кривоноса Семена Юрійовича про
визнання протиправними дій державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Реєстраційної служби Обухівського
міськрайонного управління юстиції
Київської області Кривоноса С.Ю. щодо
відмови у державній реєстрації права
власності за позивачем на земельну
ділянку, що розташована за адресою:
АДРЕСА_1, кадастровий номер
:06:012:0054, визнання протиправним та
скасування рішення державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Реєстраційної служби Обухівського
міськрайонного управління юстиції
Київської області Кривоноса Семена
Юрійовича від 15.11.2013 №7978246 про відмову у
державній реєстрації права власності
на вказану земельну ділянку за
позивачем та про зобов'язання
Реєстраційної служби Обухівського
міськрайонного управління юстиції
Київської області зареєструвати право
власності на вказану земельну ділянку
за позивачем згідно з поданою заявою
від 29.10.2013, реєстраційний номер 3657739.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
державним реєстратором безпідставно
було відмовлено позивачу у реєстрації
права власності на земельну ділянку з
тих підстав, що згідно відповіді
Управління Держземагентства в
Обухівському районі відсутня
інформація щодо реєстраційного номеру
та дати державної реєстрації земельної
ділянки. Позивач вважає таку відмову
протиправною, оскільки така підстава
не передбачена нормативно-правовими
актами з питань державної реєстрації
прав на нерухоме майно, у зв'язку з чим
просить суд позов задовольнити.

Відповідачі заявлений
адміністративний позов не визнали та
просили суд відмовити у його
задоволенні посилаючись на те, що
документи, подані позивачем для
проведення державної реєстрації прав,
не надавали змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують, оскільки
згідно відповіді Управління
Держземагентства в Обухівському
районі встановлено відсутність
інформації щодо реєстраційного номеру
та дати державної реєстрації земельної
ділянки позивача.

Представник позивача 03.02.2014 подала до
суду заяву про розгляд справи за її
відсутності в порядку письмового
провадження.

Відповідачі в судове засідання не
з'явились, хоча повідомлялись про дату,
час та місце судового засідання
належним чином.

Згідно ч. 4 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі неприбуття відповідача,
належним чином повідомленого про дату,
час і місце судового розгляду, без
поважних причин розгляд справи не
відкладається і справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
доказів.

Крім того, частиною шостою статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України передбачено, якщо немає
перешкод для розгляду справи у
судовому засіданні, визначених цією
статтею, але прибули не всі особи, які
беруть участь у справі, хоча і були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового розгляду, суд має
право розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

Відповідачами не надано суду доказів
поважності причин неможливості
забезпечення явки своїх представників
на судове засідання, а тому суд на
підставі ч. 4 та ч. 6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства України
вважає за можливим розглянути справу в
порядку письмового провадження на
підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали справи,
з'ясувавши всі фактичні обставини,
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд вважає, що
позовні вимоги підлягають частковому
задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
29.10.2013 ОСОБА_1 звернувся до
Реєстраційної служби Обухівського
міськрайонного управління юстиції
Київської області з відповідною заявою
про реєстрацію права власності на
землю, кадастровий номер :06:012:0054.
До заяви було надано перелік
документів, що визначений Порядком
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№703 від 22.06.2011.

Рішенням державного реєстратора прав
на нерухоме майно Реєстраційної служби
Обухівського міськрайонного
управління юстиції Київської області
Кривоноса С.Ю. від 15.11.2013 №7978246 про
відмову у державній реєстрації прав та
їх обтяжень позивачу було відмовлено в
реєстрації права власності на землю,
кадастровий номер :06:012:0054.
Підставою відмови було отримання
відповіді з Управління
Держземагентства в Обухівському
районі, де вказано, що інформація щодо
реєстраційного номеру та дати
державної реєстрації земельної
ділянки відсутня.

Однак, не погоджуючись з прийнятим
рішенням, позивач звернувся до суду з
даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним
правовідносинам, суд виходить з
наступного.

Процедура проведення державної
реєстрації, перелік документів,
необхідних для її проведення, права та
обов'язки суб'єктів у сфері державної
реєстрації прав, а також процедуру
взяття на облік безхазяйного
нерухомого майна визначаються
Порядком державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень,
затвердженим Постановою Кабінету
Міністрів України від 22.06.2011 №703 (далі -
Порядок №703).

Згідно з п. 5 Порядку №703 документи, що
подаються для проведення державної
реєстрації прав, взяття на облік
безхазяйного нерухомого майна, повинні
відповідати вимогам, що встановлені
законом, цим Порядком та іншими
нормативно-правовими актами.

Відповідно до п. 3 ч. 12 Порядку №703 під
час розгляду заяви про державну
реєстрацію і документів, що додаються
до неї, державний реєстратор
встановлює відповідність заявлених
прав і поданих документів вимогам
законодавства, а також відсутність
суперечностей між заявленими та
зареєстрованими речовими правами на
нерухоме майно, їх обтяженнями,
зокрема, щодо, відомостей про нерухоме
майно, речових прав на нерухоме майно
та їх обтяжень, наявних у Державному
реєстрі прав та поданих документах.

За результатами розгляду заяви про
державну реєстрацію та документів,
необхідних для її проведення,
державний реєстратор приймає рішення
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень або рішення про відмову в
такій реєстрації відповідно до п. 16
Порядку №703.

Згідно з п. 23 Порядку №703 державний
реєстратор приймає рішення про відмову
в державній реєстрації прав та їх
обтяжень виключно за наявності підстав
для відмови в державній реєстрації
прав, що визначені у Законі України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень".

Закон України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень" від 01.07.2004 №1952-ІV (далі - Закон
№1952) визначає правові, економічні,
організаційні засади проведення
державної реєстрації речових та інших
прав, які підлягають реєстрації за цим
Законом, та їх обтяжень і спрямований
на забезпечення визнання та захисту
державою цих прав, створення умов для
функціонування ринку нерухомого майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону №1952
державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно (далі - державна
реєстрація прав) - офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону №1952
обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права та обтяження
на нерухоме майно, розміщене на
території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування, а
саме:

- право власності на нерухоме майно;

- право володіння; право користування
(сервітут); право користування
земельною ділянкою для
сільськогосподарських потреб
(емфітевзис); право забудови земельної
ділянки (суперфіцій); право
господарського відання; право
оперативного управління; право
постійного користування та право
оренди земельної ділянки; право
користування (найму, оренди) будівлею
або іншими капітальними спорудами, їх
окремими частинами; іпотека; довірче
управління майном;

- інші речові права відповідно до
закону;

- податкова застава, предметом якої є
нерухоме майно, та інші обтяження.

Крім того, згідно положень ч. 1 та ч. 2 ст.
24 Закону №1952 у державній реєстрації
прав та їх обтяжень може бути
відмовлено у разі, якщо: заявлене право,
обтяження не підлягає державній
реєстрації відповідно до цього Закону;
об'єкт нерухомого майна розміщений на
території іншого органу державної
реєстрації прав; із заявою про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень
звернулася неналежна особа; подані
документи не відповідають вимогам,
встановленим цим Законом, або не дають
змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують; заяву про державну
реєстрацію прав, пов'язаних з
відчуженням нерухомого майна, подано
після державної реєстрації обтяжень,
встановлених щодо цього майна, крім
випадків, встановлених частиною
дев'ятою статті 15 цього Закону; заяву
про державну реєстрацію обтяжень
речових прав на нерухоме майно щодо
попереднього правонабувача подано
після державної реєстрації права
власності на таке майно за новим
правонабувачем; заяву про державну
реєстрацію речових прав, похідних від
права власності, подано за відсутності
державної реєстрації права власності,
крім випадків, установлених частиною
дев'ятою статті 15 цього Закону; під час
подання заяви про державну реєстрацію
права власності на підприємство як
єдиний майновий комплекс, житловий
будинок, будівлю, споруду (їх окремі
частини), що виникло на підставі
документа, за яким правонабувач
набуває також право власності на
земельну ділянку, не подано заяву про
державну реєстрацію права власності на
земельну ділянку; після завершення
п'ятиденного строку з дня отримання
заявником письмового повідомлення про
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав не усунено обставин, що
були підставою для прийняття такого
рішення; заяву про державну реєстрацію
прав та їх обтяжень під час вчинення
нотаріальної дії з нерухомим майном,
об'єктом незавершеного будівництва
подано не до нотаріуса, який вчинив
таку дію; заяву про державну реєстрацію
прав та їх обтяжень в електронній формі
подано особою, яка не є державним
кадастровим реєстратором або
державним виконавцем; заявником подано
ті самі документи, на підставі яких
заявлене право та обтяження такого
права вже зареєстровано у Державному
реєстрі прав.

За наявності підстав для відмови в
державній реєстрації державний
реєстратор приймає рішення про відмову
в державній реєстрації прав та їх
обтяжень.

Відповідно до абз. 3 ч. 3 ст. 24 Закону №1952
відмова в державній реєстрації прав та
їх обтяжень з підстав, зазначених у
пункті 4 частини першої цієї статті, не
може здійснюватися у разі наявності
помилки в Державному земельному
кадастрі, яка виникла після
перенесення інформації про земельні
ділянки з Державного реєстру земель до
Державного земельного кадастру
(розташування в межах земельної
ділянки частини іншої земельної
ділянки; невідповідність меж земельної
ділянки, вказаних у Державному реєстрі
земель, її дійсним межам;
невідповідність площі земельної
ділянки, вказаної у Державному реєстрі
земель, її дійсній площі у результаті
зміни методів підрахунку (округлення);
присвоєння декільком земельним
ділянкам однакових кадастрових
номерів.

Статтею 24 вказаного Закону також
закріплено, що відмова в державній
реєстрації прав та їх обтяжень з
підстав, не передбачених цим Законом,
заборонена.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 являється
власником земельної ділянки, площею
0,3629 га, кадастровий номер :06:012:0054,
яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, що
підтверджується договором
купівлі-продажу земельної ділянки від
16.02.2012, посвідченого приватним
нотаріусом Обухівського районного
нотаріального округу ОСОБА_4 та
зареєстровано в реєстрі за №240.

Також, відповідачеві для проведення
державної реєстрації прав на земельну
ділянку надавалося в тому числі
Державний акт на право власності на
земельну ділянку серії ЯД №666772,
виданий на ім'я попереднього власника,
ТОВ "Серус-Інвест", з відміткою
нотаріуса про перехід права власності
на земельну ділянку до позивача.

Відповідно до Листа Державної
реєстраційної служби України "Щодо
державної реєстрації прав на підставі
документів, за якими перехід права
власності на нерухоме майно
розпочався" від 14.01.2013 №07-06-15-13
державний акт про право власності на
земельну ділянку з відміткою про
перехід права власності на земельну
ділянку, зробленою нотаріусом, та
цивільно-правовий договір або
свідоцтво про право на спадщину, на
підставі яких відбувся такий перехід
до 01 січня 2013 року, є підставою для
проведення державної реєстрації прав у
Державному реєстрі прав.

Таким чином, з наведеного слідує, що
державним реєстратором прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Обухівського міськрайонного
управління юстиції Київської області
Кривоносом С.Ю. протиправно винесено
рішення від 15.11.2013 №7978246 про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень, у зв'язку з чим воно підлягає
скасуванню.

Разом з цим, суд вважає, що вимога
позивача про визнання протиправними
дій державного реєстратора прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Обухівського міськрайонного
управління юстиції Київської області
Кривоноса С.Ю. щодо відмови у державній
реєстрації права власності за
позивачем на земельну ділянку, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1,
кадастровий номер :06:012:0054 не
підлягає задоволенню, оскільки суд,
дійшовши висновку про скасування
оскаржуваного рішення, та
задовольняючи позов в такій спосіб, в
повній мірі захищає порушене право
позивача, зважаючи на те, що при
оскарженні такого рішення, суд
перевіряє правомірність дій щодо його
винесення (прийняття) і у випадку
встановлення протиправності в таких
діях, скасовує відповідне рішення.
Вказане свідчить про те, що визнання
протиправним та скасування рішення
охоплює в собі й визнання
неправомірними дій при його прийнятті,
а тому питання неправомірності дій, у
даному випадку, окремого окреслення
судовим рішенням не потребує.

Стосовно заявленої позивачем вимоги
про зобов'язання відповідача-1
зареєструвати за позивачем право
власності на земельну ділянку, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1,
кадастровий номер :06:012:0054, суд
зазначає наступне.

Відповідно до Рекомендації Комітету
Міністрів Ради Європи № R(80) 2 "Щодо
здійснення адміністративними органами
влади дискреційних повноважень",
прийнятої Комітетом Міністрів 11
березня 1980 року на 316-му засіданні
заступників міністрів, під
дискреційним повноваженням слід
розуміти повноваження, яке
адміністративний орган, приймаючи
рішення, може здійснювати з певною
свободою розсуду - тобто, коли такий
орган може обирати з кількох юридично
допустимих рішень те, яке він вважає
найкращим за даних обставин.

Принцип розподілу влади заперечує
надання адміністративному суду
адміністративно-дискреційних
повноважень - єдиним критерієм
здійснення правосуддя є право. Тому
завданням адміністративного
судочинства завжди є контроль
легальності. Перевірка доцільності
переступає компетенцію
адміністративного суду і виходить за
межі завдання адміністративного
судочинства.

Під дискреційними повноваженням
розуміють таке повноваження, яке надає
певний ступінь свободи
адміністративному органу при
прийнятті рішення, тобто, коли у межах,
визначених законом, адміністративний
орган має можливість самостійно (на
власний розсуд) вибрати один з кількох
варіантів рішення.

Таким чином, враховуючи, що
повноваження відповідача-1 щодо
здійснення реєстрації об'єктів
нерухомого майна, задоволення або
відмову у задоволенні заяв про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень є
дискреційними повноваженнями, суд
прийшов до висновку про відсутність
підстав для зобов'язання відповідача-1
зареєструвати за позивачем право
власності на вказану земельну ділянку.

При цьому, зважаючи на встановлений у
ході розгляду справи факт
протиправності оскаржуваного рішення
та керуючись положеннями Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд вважає за необхідне вийти
за межі позовних вимог та зобов'язати
відповідача-1 повторно розглянути
заяву позивача.

Статтею 11 Кодексу адміністративного
судочинства України визначено, що
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і доведенні перед судом їх
переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачами, як суб'єктами владних
повноважень, не доведено суду в повному
обсязі правомірність прийнятого
рішення щодо не проведення державної
реєстрації права власності на земельну
ділянку, що розташована за адресою:
АДРЕСА_1, кадастровий номер
:06:012:0054.

За таких обставин, виходячи з меж
заявлених позовних вимог, системного
аналізу положень законодавства
України, доказів, наявних в матеріалах
справи, суд дійшов висновку, що позовні
вимоги є такими, що підлягають
задоволенню частково.

Відповідно до частини третьої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Статтею 97 Кодексу адміністративного
судочинства України передбачено, що
суд за клопотанням однієї зі сторін
визначає грошовий розмір судових
витрат, які повинні бути їй
компенсовані.

Оскільки позивачем вимоги про
відшкодування понесених ним судових
витрат не заявлялись, а відповідачами
не надано суду доказів понесення ними
витрат, пов'язаних із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз, судові витрати стягненню з
бюджету не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись
статтею 124 Конституції України,
статтями 11, 14, 69-71, 86, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати
рішення державного реєстратора прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Обухівського міськрайонного
управління юстиції Київської області
Кривоноса Семена Юрійовича про відмову
у державній реєстрації прав та їх
обтяжень від 15.11.2013 №7978246.

Зобов'язати Реєстраційну службу
Обухівського міськрайонного
управління юстиції Київської області
повторно розглянути заяву про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень ОСОБА_1
на земельну ділянку, що розташована за
адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер
:06:012:0054.

У задоволенні решти позовних вимог, -
відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Київського
апеляційного адміністративного суду
через Київський окружний
адміністративний суд шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня її проголошення, а у разі
проголошення лише вступної та
резолютивної частини постанови або
прийняття постанови у письмовому
провадженні - протягом десяти днів з
дня отримання копії постанови.

Суддя
Балаклицький А. І.