Справа № 872/1957/13
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2014-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

"14" січня 2014 р.справа № 801/5681/2012

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Добродняк І.Ю

суддів:
Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового
засідання: Новошицька О.О.

за участю представників сторін:

позивача : - не з'явився

відповідача: - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Бердянського
міськрайонного суду Запорізької
області від 19 листопада 2012 р. у справі №
801/5681/2012

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Запорізькій
області

про визнання протиправними дій, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з
адміністративним позовом до Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Запорізькій області, в
якому просив визнати дії ГУМВС України
в Запорізькій області неправомірними в
частині несвоєчасного розгляду та
надання законодавчо необґрунтованої
відповіді на заяву(рапорт) та додане
пояснення за вхідним № Р-293 від 12.03.2012.
Зобов'язати відповідача провести
виплату одноразової грошової допомоги
у зв'язку з 100% втратою працездатності
відповідно до п'ятирічного грошового
забезпечення за останньою посадою, яку
особа рядового або начальницького
складу займала на день установлення
інвалідності із включенням посадового
окладу, за спеціальним званням,
відсоткової надбавки за вислугу років
та щомісячної надбавки в розмірі 100%
грошового забезпечення (окладів
грошового забезпечення та надбавки за
вислугу років) згідно із
законодавством, із врахуванням індексу
інфляції та фактично виплачених раніше
сум за втрату працездатності
відповідно до довідки виданої
«Страховою компанією «Оранта-Січ»
філії м. Бердянськ від 29.02.2012 року №66.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
позивач є ліквідатором наслідків
катастрофи на ЧАЕС - приймав участь у
ліквідації лісових пожеж у
травні-червні 1986 року, у 1994 році
визнаний інвалідом війни третьої
групи, потерпілим від катастрофи на
ЧАЕС 1-ї категорії із 50% втрати
працездатності, з 15.04.1997 йому
встановлена друга група інвалідності
із 80% втрати працездатності, з січня 2012
року - встановлена 1-б група
інвалідності із 100% втрати
працездатності. Посилаючись на ч.6 та 8
ст.23 Закону України «Про міліцію»,
позивач зазначив, що він має право на
отримання одноразової грошової
допомоги в розмірі до п'ятирічного
грошового забезпечення за останньою
посадою в порядку та на умовах,
визначених Кабінетом Міністрів
України.

Постановою Бердянського
міськрайонного суду Запорізької
області від 19 листопада 2012 року в
задоволенні адміністративного позову
відмовлено. Постанову суду мотивовано
тим, що позивач не довів ті обставини,
на які він посилався як на підставу
своїх позовних вимог (в частині
визнання неправомірними дій
відповідача щодо виплати одноразової
грошової допомоги), оскільки він не є
пенсіонером МВС і тому не має право на
виплату одноразової грошової допомоги
по лінії МВС.

Суд при винесені рішення керувався
приписами ч.ч.6, 8 ст.23 Закону України
«Про міліцію», а також зазначив, що
відповідно до ч.10 ст.23 Закону України
«Про міліцію», положення частин
третьої - дев'ятої цієї статті
поширюються на осіб, залучених до
заходів щодо охорони громадського
порядку і боротьби із злочинністю, а
також на пенсіонерів міліції.

Одночасно суд першої інстанції
погодився з позицією позивача щодо
невідповідності дій відповідача
Закону України «Про звернення
громадян» в частині несвоєчасного
розгляду та надання відповіді на
заяву-рапорт позивача, проте, як
зазначив суд першої інстанції, вказане
порушення не впливає на обов'язок
відповідача щодо нарахування та
виплати позивачу одноразової грошової
допомоги.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, позивач подав
апеляційну скаргу (а.с.75), в якій
просить скасувати постанову суду як
таку, що винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Позивач зазначає, що суд залишив поза
увагою посилання позивача на ст.13
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок чорнобильської
катастрофи». Також судом не вірно
трактована ст.23 Закону України «Про
міліцію», не враховано положення
вказаної норми, яка передбачає
можливість отримання грошової
допомоги за вибором особи у разі, якщо
працівник міліції одночасно має право
на отримання одноразової грошової
допомоги з підстав, передбачених цією
статтею, та одноразової грошової
допомоги або компенсаційної виплати,
встановлених іншими законами.

Позивач, його представник, представник
відповідача в судове засідання не
з'явились, про час і місце судового
засідання сторони повідомлені судом
належним чином.

Перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду в межах
доводів апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Як встановлено судом підтверджено
матеріалами справи, позивач відповідно
до посвідчення серії НОМЕР_1, виданого
11.06.1997 Запорізькою обласною
держадміністрацією, є учасником
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС першої категорії
(а.с. 4).

З 06.05.1994 позивачеві як полковнику
внутрішньої служби УМВС Запорізької
області призначена пенсія згідно з
Законом України «Про пенсійне
забезпечення військовослужбовців,
осіб начальницького та рядового
складу, органів внутрішніх справ».

Згідно довідки Запорізької обласної
центральної МСЕК-1 серія ВТЕ-29 № 096841
позивачеві з 01.02.1994 встановлено третю
групу інвалідності по захворюванню,
пов'язаному з виконанням службових
обов'язків по ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС, ступень
втрати працездатності - 50% .

З 15.04.1997 позивачеві встановлено другу
групу інвалідності по захворюванню,
пов'язаному з виконанням службових
обов'язків по ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС, ступень
втрати працездатності - 80% (довідка
Запорізької обласної МСЕК-1 серія 2-18 АБ
№ 104410).

02.11.2006 позивачеві в установленому
порядку видано посвідчення серія
НОМЕР_2, відповідно до якого позивач є
інвалідом ІІ групи і має право на
пільги, встановлені законодавством
України для ветеранів війни - інвалідів
війни, з 27.01.2012 - є інвалідом війни 1 «Б»
групи (а.с.5).

Зв'язок захворювання позивача з
виконанням службових обов'язків по
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС підтверджено
витягом з акту огляду МСЕК до довідки
серії АВ № 006874, виданим 15.02.2012
Запорізької обласною МСЕК №3, ступень
втрати працездатності - 100% (а.с.7).

Відповідно до довідки Управління праці
та соціального захисту населення
виконкому Бердянської міської ради №
1805 від 27.02.1012 позивач в управління не
отримував одноразову компенсацію
учасника ліквідації наслідків аварії
на ЧАЕС, які стали інвалідами І групи
внаслідок Чорнобильської катастрофи.

В березні 1994 року позивачеві виплачено
суму страхового відшкодування по
державному страхуванню
військовослужбовців МВС 50% - 3000000 крб., в
грудні 1998 року 80% - 7829,52 грн. (довідка
ПАТ «Страхова компанія «Оранта-Січ» -
а.с.10).

12.03.2012 позивач звернувся до Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Запорізькій області з
письмовою заявою-рапортом (вх.. № р-293)
про виплату одноразової грошової
допомоги у зв'язку з 100% втратою
працездатності при встановлені
позивачеві І «Б» групи інвалідності.

Відповідь на вказану заяву надана
відповідачем листом від 15.05.2012 № 12/545, в
якому відповідач повідомив позивача
про відсутність законних підстав для
виплати одноразової грошової допомоги
з тих підстав, що позивач отримує
пенсію відповідно до Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
чорнобильської катастрофи». Дія ст.23
Закону України «Про міліцію»
поширюється на осіб, які отримують
пенсію відповідно до Закону України
«Про пенсійне забезпечення осіб,
звільнених з військової служби, та
деяких інших осіб».

З огляду на фактичні обставини справи,
норми законодавства, що регулюють
спірні правовідносини, колегія суддів
дійшла висновку, що суд першої
інстанції правильно встановивши
обставини справи, невірно застосував
норми матеріального права.

Стосовно позовних вимог про визнання
дій відповідача ГУМВС України в
Запорізькій області неправомірними в
частині несвоєчасного розгляду та
надання законодавчо відповіді на
заяву(рапорт) позивача за вхідним № Р-293
від 12.03.2012, суд першої інстанції дійшов
правильного висновку щодо
невідповідності дій відповідача
Закону України «Про звернення
громадян», проте помилково зазначив
про відсутність підстав для
задоволення вказаних вище позовних
вимог, пов'язавши це з відсутністю
обов'язку відповідача щодо нарахування
та виплати одноразової грошової
допомоги.

Відповідно до ст.14 Закону України «Про
звернення громадян» органи державної
влади і місцевого самоврядування,
підприємства, установи, організації
незалежно від форм власності,
об'єднання громадян, посадові особи
зобов'язані розглянути пропозиції
(зауваження) та повідомити громадянина
про результати розгляду.

Терміни розгляду звернень громадян
встановлені статтею 20 вказаного
Закону.

Звернення розглядаються і вирішуються
у термін не більше одного місяця від
дня їх надходження, а ті, які не
потребують додаткового вивчення, -
невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти
днів від дня їх отримання. Якщо в
місячний термін вирішити порушені у
зверненні питання неможливо, керівник
відповідного органу, підприємства,
установи, організації або його
заступник встановлюють необхідний
термін для його розгляду, про що
повідомляється особі, яка подала
звернення. При цьому загальний термін
вирішення питань, порушених у
зверненні, не може перевищувати сорока
п'яти днів.

На обгрунтовану письмову вимогу
громадянина термін розгляду може бути
скорочено від встановленого цією
статтею терміну.

Звернення громадян, які мають
встановлені законодавством пільги,
розглядаються у першочерговому
порядку.

Виходячи з наведених правових норм,
приймаючи до уваги, що відповідь на
заяву (рапорт) позивача від 12.03.1012
відповідачем надана 15.05.2012, колегія
суддів дійшла висновку про порушення
відповідачем приписів ст.20 Закону
України «Про звернення громадян»,
внаслідок чого пред'явлені позовні
вимоги в цій частині є обґрунтованими,
підлягають задоволенню.

Щодо решти позовних вимог апеляційний
суд вважає за необхідне зазначити
наступне.

Статтею 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» передбачена одноразова
компенсація учасникам ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС, які стали інвалідами внаслідок
Чорнобильської катастрофи.

Одночасно ст. 23 Закону України "Про
міліцію" передбачено виплату
одноразової допомоги у разі каліцтва,
заподіяного працівникові міліції при
виконанні службових обов'язків, а також
інвалідності, що настала у період
проходження служби.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з відсутності
у відповідача обов'язку виплати
одноразової допомоги, оскільки ст.23
Закону України «Про міліцію» не
розповсюджується на позивача, позивач
не є пенсіонером МВС.

Проте за змістом ст. 23 Закону України
«Про міліцію» право на отримання
одноразової допомоги не залежить від
статусу особи на момент її звернення з
вимогою про отримання йієї допомоги, а
пов'язано з періодом настання
інвалідності.

Як встановлено судом, під час
проходження служби в органах
внутрішніх справ позивач у період
травня-червня 1986 року приймав участь у
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС. У встановленому
порядку позивач з 01.02.1994 визнаний
інвалідом ІІІ групи, з 15.04.1997 -
інвалідом ІІ групи, хвороба пов'язана з
виконанням службових обов'язків по
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС.

Згідно ст. 23 Закону України "Про
міліцію" (в редакції чинній до 1 січня 2007
року) у разі каліцтва, заподіяного
працівникові міліції при виконанні
службових обов'язків, а також
інвалідності, що настала у період
проходження служби або не пізніш як
через 3 місяці після звільнення зі
служби чи після закінчення цього
строку, але внаслідок захворювання або
нещасного випадку, що мали місце у
період проходження служби, йому
виплачується одноразова допомога в
розмірі від трирічного до п'ятирічного
грошового утримання (залежно від
ступеня втрати працездатності) і
призначається пенсія по інвалідності.

За приписами вказаної норми працівники
міліції підлягали державному
обов'язковому особистому страхуванню,
порядок та умови якого станом на час
встановлення позивачеві інвалідності
вперше встановлювалися Положенням про
порядок і умови державного
обов'язкового особистого страхування
осіб рядового, начальницького та
вільнонайманого складу органів і
підрозділів внутрішніх справ України,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів УРСР від 29.06.1991 № 59 (у
редакції постанови Кабінету Міністрів
України від 19.11.1992 № 627).

Вказаним Положенням визначені розміри
страхових виплат, які виплачувалися
особам рядового, начальницького та
вільнонайомного складу органів і
підрозділів внутрішніх справ (їхнім
спадкоємцям) у разі загибелі (смерті),
поранення (контузії, травми або
каліцтва), захворювання, одержаних при
виконанні службових обов'язків,
пов'язаних з безпосередньою участю в
охороні громадського порядку і
громадської безпеки, боротьби із
злочинністю, в залежності від ступеня
втрати працездатності в межах
граничної суми, встановленої цією
нормою (зокрема, інвалідові II групи - в
розмірі чотирирічного грошового
утримання; інвалідові III групи - в
розмірі трирічного грошового
утримання).

Страхові виплати здійснювались
страховиком - Національною акціонерною
страховою компанією "Оранта".

Відповідно пунктів 1 - 4 цього Положення
Міністерство внутрішніх справ України
перераховує страхові платежі з
державного обов'язкового особистого
страхування осіб рядового,
начальницького та вільнонайманого
складу органів і підрозділів
внутрішніх справ України на
спеціальний рахунок НАСК "Оранта", яка
при настанні страхових подій,
передбачених п. 2 Положення, проводить
виплату страхових сум.

Законом України "Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України з
питань соціального захисту
військовослужбовців,
військовозобов'язаних та резервістів,
які призвані на навчальні (або
перевірочні) та спеціальні збори, і
деяких інших осіб" від 3 листопада 2006
року ст.23 Закону України "Про міліцію"
викладена в новій редакції (чинній з 1
січня 2007 року).

Відповідно до ч.6 ст. 23 Закону України
"Про міліцію" у разі поранення
(контузії, травми або каліцтва),
заподіяного працівнику міліції під час
виконання ним службових обов'язків, а
також інвалідності, що настала в період
проходження служби в органах
внутрішніх справ або не пізніше ніж
через три місяці після звільнення зі
служби чи після закінчення цього
строку, але внаслідок захворювання або
нещасного випадку, що мали місце в
період проходження служби в органах
внутрішніх справ, залежно від ступеня
втрати працездатності, йому
виплачується одноразова грошова
допомога в розмірі до п'ятирічного
грошового забезпечення за останньою
посадою в порядку та на умовах,
визначених Кабінетом Міністрів
України. Визначення ступеня втрати
працездатності працівником міліції у
період проходження служби в органах
внутрішніх справ у кожному випадку
ушкодження здоров'я здійснюється в
індивідуальному порядку відповідно до
законодавства.

Якщо працівник міліції та члени його
сім'ї одночасно мають право на
отримання одноразової грошової
допомоги з підстав, передбачених цією
статтею, та одноразової грошової
допомоги або компенсаційної виплати,
встановлених іншими законами, виплата
відповідних грошових сум здійснюється
за однією з підстав за вибором особи,
яка має право на отримання таких
виплат.

На виконання ст. 23 Закону України "Про
міліцію" Кабінетом Міністрів України
прийнята постанова від 12 травня 2007 року
№ 707, якою затверджений Порядок та
умови виплати одноразової грошової
допомоги у разі загибелі (смерті) або
інвалідності працівника міліції.
Зазначеною постановою, зокрема,
визнано такими, що втратили чинність,
постанови Кабінету Міністрів України,
які регулювали порядок проведення
зазначеного державного обов'язкового
особистого страхування, а пунктом 3
цієї постанови Міністерству
внутрішніх справ доручено завершити
виплату страхової суми та одноразової
грошової допомоги у разі загибелі
(смерті) або інвалідності працівника
міліції, що повинні бути нараховані до 1
січня 2007 року.

Пунктом 1 Порядку передбачено, що
одноразова грошова допомога (далі -
грошова допомога) виплачується у разі
установлення інвалідності, яка настала
в період проходження служби в органах
внутрішніх справ, органах державної
податкової служби або не пізніше ніж
через три місяці після звільнення із
служби чи після закінчення такого
строку внаслідок захворювання або
нещасного випадку, що сталися:

під час виконання службових обов'язків,
пов'язаних з безпосередньою участю в
охороні громадського порядку та
боротьбі із злочинністю, у розмірі:
п'ятирічного грошового забезпечення -
інвалідам I групи; чотирирічного
грошового забезпечення - інвалідам II
групи; трирічного грошового
забезпечення - інвалідам III групи;

При цьому у разі виникнення у
працівника міліції або членів його
сім'ї права на отримання грошової
допомоги в розмірі, більшому за раніше
виплачену суму, виплата проводиться за
вирахуванням такої суми.

За наявності у працівника міліції або
членів його сім'ї права на отримання
одночасно грошової допомоги та
установлених іншими
нормативно-правовими актами
компенсаційної виплати або
одноразової грошової допомоги виплата
проводиться з однієї підстави за
вибором особи.

В розумінні п.2 Порядку участь у
ліквідації наслідків аварії, пожежі,
катастрофи, стихійного лиха та інших
надзвичайних подій є виконанням
службових обов'язків, пов'язаних з
безпосередньою участю в охороні
громадського порядку та боротьбі із
злочинністю.

Виходячи з аналізу наведених правових
норм в їх сукупності, колегія суддів
дійшла висновку, що позивач, якому з
27.01.2012 встановлена інвалідність вищої
групи (1 «Б» група), має право на
отримання встановленої ст.23 Закону
України «Про міліцію» грошової
допомоги в розмірі, більшому за раніше
виплачену суму, внаслідок чого така
допомога повинна бути виплачена
позивачеві у відповідності з наведеним
вище Порядком за вирахуванням
виплаченої суми.

При цьому пунктом 3 Порядку
передбачено, що розмір грошової
допомоги визначається відповідно до
грошового забезпечення за останньою
посадою, яку особа рядового або
начальницького складу займала на день
загибелі (смерті), поранення (контузії,
травми або каліцтва), установлення
інвалідності.

До грошового забезпечення, виходячи з
якого здійснюється розрахунок
грошової допомоги працівнику міліції,
включається посадовий оклад, оклад за
спеціальним званням, відсоткова
надбавка за вислугу років та щомісячна
надбавка в розмірі 100 відсотків
грошового забезпечення (окладів
грошового забезпечення та надбавки за
вислугу років) згідно із
законодавством.

До грошового забезпечення, виходячи з
якого здійснюється розрахунок
грошової допомоги працівнику
податкової міліції, включається
посадовий оклад, оклад за спеціальним
званням та відсоткова надбавка за
вислугу років згідно із
законодавством.

Матеріалами справи підтверджено, що
позивачем дотримано вимоги п.5, п.6
Порядку, яким визначені правила
звернення працівника міліції до органу
внутрішніх справ за місцем проходження
служби із заявою (рапортом) про виплату
грошової допомоги.

Дії відповідача щодо вирішення питання
виплати позивачеві грошової допомоги
регламентовані п.7 вказаного Порядку,
проте відповідач всупереч наведеної
нрми безпідставно відмовив позивачу у
виплаті належної позивачеві допомоги.

З огляду на вищевикладене колегія
суддів вважає, що позовні вимоги
позивача в частині зобов'язання ГУМВС
України в Запорізькій області провести
виплату ОСОБА_1 одноразової грошової
допомоги у розмірі п'ятирічного
грошового забезпечення за
вирахуванням виплачених Національною
акціонерною страховою компанією
"Оранта" сум відповідно до довідки,
виданої ПАТ «Страхова компанія
«Оранта-Січ» від 29.02.2012 №66, є
правомірними, підлягають задоволенню.

Судом першої інстанції неповно
з'ясовані обставини справи, ухвалено
рішення з порушенням норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, і
відповідно до ст..202 КАС України є
підставою для скасування постанови
суду з прийняттям нової постанови про
часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст.198, 202, 205, 207 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Постанову Бердянського
міськрайонного суду Запорізької
області від 19 листопада 2012 року у
справі № 801/5681/2012 - скасувати.

Позов задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Запорізькій області в
частині несвоєчасного розгляду заяви
(рапорту) ОСОБА_1 від 12.03.2012 та відмови у
виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової
допомоги .

Зобов'язати Головне управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Запорізькій області провести виплату
ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги
відповідно до ст.23 Закону України «Про
міліцію» у розмірі п'ятирічного
грошового забезпечення за
вирахуванням виплачених Національною
акціонерною страховою компанією
"Оранта" сум відповідно до довідки,
виданої ПАТ «Страхова компанія
«Оранта-Січ» від 29.02.2012 №66.

В решті позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції
набирає законної сили відповідно до ст.
254 КАС України та може бути оскаржена
відповідно до ст. 212 КАС України.

Головуючий:
І.Ю. Добродняк

Суддя:
Н.А. Бишевська

Суддя:
Я.В. Семененко