Справа № 821/3145/13-а
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2014-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

Іменем України

28 січня 2014 р.м.ОдесаСправа № 821/3145/13-а

Категорія: 8.2.6 Головуючий в 1 інстанції:
Бездрабко О.І.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів Градовського Ю.М.,

Кравченка К.В.,

при секретарі судового засідання Худик
С.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю «Полімед» на
постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 09 вересня
2013 року у справі за адміністративним
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Полімед» до
Державної податкової інспекції у
м.Херсоні Головного управління
Міндоходів у Херсонській області про
визнання протиправними тій та
скасування податкових повідомлень -
рішень,

В С Т А Н О В И Л А :

16.08.2013 року товариство з обмеженою
відповідальністю «Полімед» (далі - ТОВ
«Полімед») звернулося з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у м.Херсоні
Головного управління Міндоходів у
Херсонській області (далі - ДПІ) про
визнання протиправними дії посадових
осіб ДПІ по коригуванню в акті №
74/21-03-22-01/30667919 від 19.07.2013р. результатів
планової перевірки, викладених в акті
№ 2655/22-1/30667919 від 21.05.2013р., визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
05.08.2013р. № та № про
збільшення податку на прибуток.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при
проведенні позапланової перевірки
19.07.2013р. фактично проведено коригування
даних податкового обліку позивача за
4кв. 2012р., зазначених в акті планової
перевірки від 21.05.2013р. Доводи
податкового органу про протиправність
віднесення позивачем до витрат
процентів за кредитним договором з
нерезидентом компанією «Lukas D&D Investment
Corporation Ontario Canada», строк якого минув та
про необхідність віднесення суми
кредиту до валового доходу, як
безповоротна фінансова допомога, а
також про неправомірне віднесення
витрат вартості послуг оренди
нежитлових приміщень у пов'язаної
особи не ґрунтуються на вимогах закону,
тому прийняті на підставі акту
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення є протиправними
та підлягають скасуванню.

Відповідач заперечував проти позову,
вказуючи, що податковим органом не
допущено порушень вимог чинного
законодавства при проведенні
перевірки, складанні акту та прийнятті
оспорюваних податкових
повідомлень-рішень.

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 09 вересня
2013 року в задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить
скасувати судове рішення в зв'язку з
тим, що воно постановлено з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, висновки суду першої інстанції
не відповідають обставинам справи.

Заслухавши доповідача, пояснення
представників сторін, дослідивши
доводи апеляційної скарги, матеріали
справи, перевіривши правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

За обставинами справи, підставою для
проведення в період з 03 по 16 липня 2013р.
документальної позапланової виїзної
перевірки ТОВ «Полімед» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.04.2011р. по
31.12.2012р. став наказ ДПІ від 03.07.2013р. № 9.
Зазначений наказ був прийнятий на
підставі висновку від 05.06.2013р. про
результати розгляду заперечень ТОВ
«Полімед» від 30.05.2013р. на акт
документальної планової виїзної
перевірки від 21.05.2013р. № 2655/22-1/30667919 (т.1
а.с.57).

Про зазначені обставини податковий
орган повідомив позивача листом від
05.06.2013р. № 9023/10/221-05, в якому зокрема
зазначено, що в зв'язку з тим, що в ході
планової перевірки не були досліджені
обставини визначення звичайної ціни
вартості послуг з оренди нежитлових
приміщень, а також завищення витрат на
суму процентів за користування
кредитними коштами, що унеможливлює
об'єктивний розгляд заперечень ТОВ
«Полімед», ДПІ вживаються заходи щодо
проведення документальної
позапланової перевірки позивача.

Зазначені підстави для проведення
документальної позапланової виїзної
перевірки відповідають вимогам пп.78.1.5
п.78.1 ст.78 ПК України.

Позовні вимоги щодо визнання
протиправними дій посадових осіб ДПІ
по коригуванню в акті позапланової
виїзної перевірки даних акту планової
перевірки, фактично зводяться до
визнання протиправними дій посадових
осіб щодо складання акту перевірки.

Суд першої інстанції, відмовляючи в
задоволенні позовних вимог в цій
частині, виходив з правомірності дій
відповідача при проведенні
позапланової перевірки, формуванні та
викладенні висновків за результатами
її проведення у формі акту, які є
функціональним обов'язком відповідача.

Судова колегія погоджується з таким
висновком суду першої інстанції, як
таким, що ґрунтується на вимогах
закону.

Відповідно до п.86.1.ст.86 ПК України, п.п.4-6
Порядку оформлення результатів
документальних перевірок з питань
дотримання податкового, валютного та
іншого законодавства, затвердженого
наказом ДПА від 22.12.2010р. № 984 (далі -
Порядок № 984), в акті перевірки
обов'язково викладаються факти
виявлених порушень з посиланням на
первинні або інші документи, які
зафіксовані в бухгалтерському або
податковому обліку, висновки акту
перевірки є складовою частиною акту.

Акт перевірки згідно п.3 Порядку № 984 це
службовий документ, який підтверджує
факт проведення документальної
перевірки фінансово-господарської
діяльності платника податків і є
носієм доказової інформації про
виявлені порушення вимог податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби.

У цьому випадку акт перевірки, в якому
відображено узагальнений опис
виявлених перевіркою порушень
законодавства, що в свою чергу
відповідає встановленим правилам
складання акта перевірки, не є правовим
документом, який встановлює
відповідальність суб'єкта
господарювання та, відповідно, не є
актом індивідуальної дії у розумінні
частини першої статті 17 КАС.

Обов'язковою ознакою дій суб'єкта
владних повноважень, які можуть бути
оскаржені до суду, є те, що вони
безпосередньо породжують певні
правові наслідки для суб'єктів
відповідних правовідносин і мають
обов'язковий характер. Висновки,
викладені у акті, не породжують
обов'язкових юридичних наслідків.
Водночас судження контролюючого
органу щодо наявності певних порушень
податкового законодавства платником
податків є висновками тільки
контролюючого органу, зазначення яких
в акті перевірки не суперечить чинному
законодавству. Такі твердження акта
можуть бути підтверджені або
спростовані судом у разі спору про
законність рішень, дій, в основу яких
покладені згадувані висновки акта.

Отже, предметом оскарження відповідно
до пп.17.1.7 п.17.1 ст.17 ПК України є дії чи
бездіяльність службових осіб, якщо
вони обмежують чи порушують права,
свободи чи законні інтереси особи.

Акт перевірки не є рішенням суб'єкта
владних повноважень у розумінні статті
17 КАС, не зумовлює виникнення будь-яких
прав і обов'язків для осіб, робота
(діяльність) яких перевірялися, тому
його висновки не можуть бути предметом
спору. Акт перевірки є носієм доказової
інформації про виявлені контролюючим
органом порушення вимог податкового,
валютного та іншого законодавства
суб'єктами господарювання, документом,
на підставі якого приймається
відповідне рішення контролюючого
органу, а тому оцінка акта, в тому числі
й оцінка дій службових осіб
контролюючого органу щодо його
складання, викладення у ньому
висновків перевірки, може бути надана
судом при вирішенні спору щодо
оскарження рішення, прийнятого на
підставі такого акта.

Зазначена правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України від
10.09.2013р. № 21-237а13 та відповідно до ч.1
ст.244-2 КАС України є обов'язковою для
врахування в судовій практиці. Крім
того, відповідно до ч.2 ст.161 КАС України
при виборі правової норми, що підлягає
застосуванню до спірних правовідносин,
суд зобов'язаний враховувати висновки
Верховного Суду України, викладені у
рішеннях, прийнятих за результатами
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з підстави, передбаченої
пунктом 1 частини першої статті 237 цього
Кодексу.

Аналізуючи наведене, судова колегія
приходить до висновку, що позовні
вимоги в частині визнання
протиправними дій посадових осіб ДПІ
задоволенню не підлягають в зв'язку з
безпідставністю.

Разом з тим, судова колегія не
погоджується з позицією суду першої
інстанції щодо відмови у позові в
частині скасування податкових
повідомлень-рішень.

За результатами документальної
позапланової перевірки ТОВ «Полімед»
19.07.2013р. податковим органом складений
акт № 74/21-03-22-01/30667919.

Висновки ДПІ про заниження позивачем
податку на прибуток ґрунтувались на
порушенні ним ст.ст.135,138,139,141,153 ПК
України.

Зокрема, висновки податкового органу
про заниження податку на прибуток на
загальну суму 539 940 грн. за I-IV квартали
2012р. ґрунтуються на порушенні
позивачем пп.153.2.2, пп.153.2.3 п.153.2 ст.153 ПК
України в зв'язку із отриманням послуг
по оренді нежитлових приміщень під
розташування аптек у пов'язаної особи -
засновника ТОВ «Полімед» ОСОБА_2 та
його дружини - ОСОБА_3 за цінами, що
значно перевищують звичайні. За
наслідками встановлення такого
порушення ДПІ 05.08.2013р. прийняла ППР №
про збільшення податку на
прибуток на 674 925 грн., в т.ч. за основним
платежем на суму 539 940 грн. та штрафними
санкціями - 134 985 грн. (т.1 а.с.51).

Суд першої інстанції, відмовляючи в
задоволенні позовних вимог у
скасуванні зазначеного ППР, виходив з
того, що відповідно до п.39.15 ст.39 ПК
України в редакції, чинної на час
виникнення спірних правовідносин, факт
оскарження ППР, прийнятого податковим
органом внаслідок перегляду
(зменшення) витрат позивача, виходячи
із звичайних цін на отримані послуги,
або несплата відповідної суми,
визначеної в такому ППР, свідчить про
його відкликання. Оскільки на час
звернення з позовом у позивача
відсутні обов'язки по сплаті грошових
зобов'язань за відкликаним ППР, суд
позбавлений можливості розглядати
спір в цій частині.

Судова колегія не погоджується з
висновком суду першої інстанції,
враховуючи наступне.

Дійсно, відповідно до п.39.15 ст.39 ПК
України в редакції, чинної на час
прийняття ППР та початку його судового
оскарження (до 01.09.2013р.), у разі
відхилення договірних цін у
податковому обліку платника податків у
бік збільшення або зменшення від
звичайних цін менше ніж на 20 відсотків,
таке відхилення не може бути підставою
для визначення (нарахування)
податкового зобов'язання, коригування
від'ємного значення об'єкта
оподаткування або інших показників
податкової звітності.

Визначені із застосуванням звичайних
цін база, об'єкт оподаткування та інші
показники податкового обліку
використовуються органами державної
податкової служби для проведення
розрахунку податкових зобов'язань,
коригування від'ємного значення
об'єкта оподаткування або інших
показників податкової звітності за
результатами проведення перевірки.

За результатами цієї перевірки
приймається відповідне податкове
повідомлення-рішення. У разі коли
платник податків розпочинає процедуру
оскарження цього податкового
повідомлення-рішення, або несплати
відповідної суми, визначеної в такому
податковому повідомленні-рішенні,
протягом строків, встановлених цим
Кодексом податкове
повідомлення-рішення вважається
відкликаним. Керівник органу державної
податкової служби зобов'язаний
звернутися до суду з позовом про
нарахування та сплату податкових
зобов'язань, коригування від'ємного
значення об'єкта оподаткування або
інших показників податкової звітності.

Зі змісту ст.39 ПК України вбачається
право платника податку на оскарження
ППР, оскільки зазначається, що факт
оскарження ППР поряд з обставинами
несплати нарахованого грошового
зобов'язання, є підставою для
відкликання такого ППР.

Крім того, судова колегія враховує, що
положення п.39.15 ст.39 ПК України втратили
чинність 01.09.2013р. Нова редакція ст.39 ПК
України не передбачає обов'язку ДПІ
звертатися з позовом до суду про
нарахування та сплату податкових
зобов'язань, коригування від'ємного
значення об'єкта оподаткування або
інших показників податкової звітності
за таким ППР та визначає право платника
податку на оскарження ППР у загальному
порядку, відповідно до ст.56 ПК України
(пп.39.2.23 п.39.2 ст.39).

Аналізуючи викладене, судова колегія
вважає, що зміна процедури оскарження
ППР в межах строку оскарження, яка
відбулась під час судового розгляду
судом першої інстанції, не обмежує, а
надає платнику податку нові можливості
для захисту порушеного права чи
інтересу, в зв'язку з чим позовні вимоги
щодо визнання протиправним та
скасування ППР від 05.08.2013р. №
повинні розглядатися по суті.

Відповідно до пп.153.2.2, пп.153.2.3 п.153.2 ст.152
ПК України в редакції, чинної на час
виникнення спірних правовідносин,
витрати, понесені платником податку у
зв'язку з придбанням товарів (робіт,
послуг) у пов'язаної особи,
визначаються виходячи з договірних
цін, але не вищих за звичайні ціни, що
діяли на дату такого придбання, у разі
якщо договірна ціна на такі товари
(роботи, послуги) відрізняється більше
ніж на 20 відсотків від звичайної ціни
на такі товари (роботи, послуги).
Зазначене положення поширюється також
на операції з особами, які не є
платниками цього податку або сплачують
податок за іншими ставками, ніж платник
податку на прибуток.

В ході перевірки встановлено, що
позивач протягом 2011-2012рр. отримував
послуги з оренди нежитлових приміщень,
що розташовані в м.Енергодар та
м.Запоріжжя, які використовувались під
аптечні заклади. Орендодавцями
виступали ФОП ОСОБА_2, ФОП ОСОБА_3, ФОП
ОСОБА_4. (стор.6-7 акту перевірки).

Судова колегія погоджується з доводами
податкового органу, що під статус
пов'язаної особи, визначеної в п.14.1.159 ПК
України (в редакції на час виникнення
правовідносин), підпадає ФОП ОСОБА_2,
який є засновником ТОВ «Полімед» (15,62%
Статутного фонду), та його дружина ФОП
ОСОБА_3. та ОСОБА_4., який є директором
Запорізької філії ТОВ «Полімед».

Разом з тим, судова колегія вважає, що
висновки ДПІ про завищення договірної
ціни по оренді нежилих приміщень
більше ніж на 20% від звичайних цін є
недоведеними.

Поняття та порядок визначення
звичайної ціни встановлено п.1.20 ст.1
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» (далі - Закон №
334/94-ВР), яка діяла до введенню в дію ст.39
ПК України, тобто до 01.01.2013р. Цією
статтею також визначено, що обов'язок
доведення того, що ціна договору не
відповідає рівню звичайної ціни у
випадках, визначених цим Законом,
покладається на податковий орган у
порядку, встановленому законом (п.1.20.8).

Для визначення звичайної ціни
використовується інформація про
укладені на момент продажу такого
товару (роботи, послуги) договори з
ідентичними (однорідними) товарами
(роботами, послугами) у співставних
умовах. Однак при цьому необхідно
враховувати, чи є умови таких договорів
співставними, важливе значення також
мають і властивості товарів, які є
предметом купівлі-продажу.

При визначенні звичайної ціни на об'єкт
нерухомості слід враховувати такі
умови, як його місце розташування,
фізичний стан, а також те, чи
здійснювалось поліпшення такого
об'єкта. Звичайна ціна об'єкта
нерухомості не може бути визначена без
належної оцінки зазначених
економічних факторів.

З'ясування рівня звичайних цін має
відбуватися відповідно до визначеної
процедури, а необхідна інформація
надаватися уповноваженим державним
органом. Таким чином, будь-які дані,
надані приватними структурами чи не
уповноваженими на це державними
органами (висновки, результати
досліджень, витяги з реєстру прав
власності на нерухоме майно тощо), не є
статистичними документами стосовно
звичайних цін на товари (роботи,
послуги) та не можуть бути підставою
для визначення звичайної ціни.
Зазначена правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України від
07.11.2011р. № 21-328а11 та згідно ч.2 ст.244-2 КАС
України є обов'язковою для врахування в
судовій практиці.

Оскільки рівень звичайних цін
визначений податковим органом,
виходячи із даних агентств нерухомості
м.Запоріжжя, дані яких, доречі, є значно
нижчими ніж рівень цін на оренду
нерухомості комунальної форми
власності, зазначених у відповіді
управління комунальної власності
Енергодарської міської ради
Запорізької області від 28.08.2013р., судова
колегія приходить до висновку, що
податковим органом неналежним чином
визначена звичайна ціна на оренду
нежитлових приміщень у м.Енергодар та
м.Запоріжжя, в зв'язку з чим зроблений
передчасний висновок, що ціна
договорів оренди нежитлових приміщень
не відповідає рівню звичайної ціни.

За таких обставин ППР № від 05.08.2013р
прийнято в порушення вимог
закону та прав позивача, в зв'язку з чим
підлягає скасуванню.

За податковим повідомленням-рішенням
від 05.08.2013 р. № ТОВ "Полімед"
обчислено грошові зобов'язання з
податку на прибуток у зв'язку із
збільшенням задекларованих доходів на
812578 грн. та зменшенням задекларованих
витрат на 691605 грн. Причиною такого
перегляду показників декларацій ТОВ
"Полімед" з податку на прибуток за 2011-2012
роки було включення до складу доходів
простроченої заборгованості позивача
ТОВ ВКФ "Медприпарати" у сумі 15348 грн. та
нерезидентові - компанії «Lukas D&D Investment
Corporation Ontario Canada» у сумі 797230 грн., а також
виключення із складу витрат відсотків
за користування простроченим кредитом
компанії «Lukas D&D Investment Corporation Ontario Canada» в
розмірі 1 141 023 грн.

Відповідно до п.135.4 ст.135 ПК
України для обчислення податку на
прибуток до складу доходів включаються
інші доходи платника, які відповідно до
п.135.4 ст.135 включають вартість товарів,
робіт, послуг, безоплатно отриманих
платником податку у звітному періоді,
визначена на рівні не нижче звичайної
ціни, суми безповоротної фінансової
допомоги, отриманої платником податку
у звітному податковому періоді,
безнадійної кредиторської
заборгованості, крім випадків, коли
операції з надання/отримання
безповоротної фінансової допомоги
проводяться між платником податку та
його відокремленими підрозділами, які
не мають статусу юридичної особи.

За приписами пп.14.1.257 п.14.1 ст.14
ПК України фінансова допомога -
допомога, надана на безповоротній або
поворотній основі. Безповоротна
фінансова допомога - це: сума
безнадійної заборгованості,
відшкодована кредитору позичальником
після списання такої безнадійної
заборгованості; сума заборгованості
одного платника податків перед іншим
платником податків, що не стягнута
після закінчення строку позовної
давності; основна сума кредиту або
депозиту, що надані платнику податків
без встановлення строків повернення
такої основної суми, за винятком
кредитів, наданих під безстрокові
облігації, та депозитів до запитання у
банківських установах, а також сума
процентів, нарахованих на таку основну
суму, але не сплачених (списаних).

Судом першої інстанції
встановлено, що ТОВ "Полімед" 07.09.2000р.
уклав з нерезидентом - компанією «Lukas D&D
Investment Corporation Ontario Canada» кредитний
договір в іноземній валюті на суму 100 000
доларів США. Цей договір в
установленому порядку зареєстровано у
Національному банку України у
відповідності з Положенням про порядок
реєстрації договорів, які передбачають
виконання боргових зобов'язань перед
нерезидентами за залученими від
нерезидентів кредитами, позичками в
іноземній валюті, зареєстрованого
Постановою НБУ від 22.12.1999 р. № 602 (далі -
Положення № 602), яке було чинним на час
укладення кредитного договору. За
кредитним договором від 07.09.2000 р. термін
повернення коштів визначений протягом
року з моменту отримання позики.

11.01.2001р. сторони по кредитному
договору уклали додаткову угоду про
продавження строку дії договору до
31.12.2011р.

04.04.2001р. укладена додаткова угода
про продовження дії договору до 31.12.2015р.

Оскільки пролонгація терміну
повернення кредитних коштів здійснена
на підставі додаткових угод від 11.01.2001
р., 04.04.2001р. без реєстрації у
Національному банку України, суд
першої інстанції прийшов до висновку,
що позивач не дотримався встановленого
законом порядку реєстрації та
використання у господарській
діяльності договорів про залучення
кредитних коштів, а тому
заборгованість по цьому договору є
простроченою, а нараховані відсотки за
користуванням цими кредитними коштами
не можуть бути відображені у складі
витрат позивача у декларації з податку
на прибуток за 2-4 квартал 2011р.

Судова колегія не погоджується з такою
позицією суду першої інстанції,
враховуючи наступне.

Відповідно до п.1.1 Положення № 602
договори, які передбачають виконання
резидентами боргових зобов'язань перед
нерезидентами за залученими від
нерезидентів кредитами, позиками (зі
сплатою відсотків за користування чи
без такої сплати) в іноземній валюті, в
тому числі поворотною фінансовою
допомогою в іноземній валюті (далі -
договори), підлягають обов'язковій
реєстрації Національним банком
України шляхом видачі резидентам
реєстраційних свідоцтв.

Реєстраційні свідоцтва
(додаток 1) видаються
резидентам-позичальникам ОПЕРУ
Національного банку України та
територіальними управліннями
Національного банку України (далі -
територіальні управління) за
місцезнаходженням уповноваженого
банку (філії), уповноваженої фінансової
установи, що має здійснювати
обслуговування операцій
резидента-позичальника за договором
(далі - обслуговуючий банк).

Згідно п.2.5 Положення № 602 у разі
зміни умов договору з нерезидентом
(зміна суми кредиту, строку погашення,
відсоткової ставки), а також іншої
інформації, зазначеної в
реєстраційному свідоцтві,
резидент-позичальник не пізніше одного
місяця з дати внесення відповідних
змін або доповнень до тексту
реєстраційного свідоцтва. Крім того,
п.2.8 Положення № 602 встановлює, що зміни
та доповнення оформлюються у вигляді
додатка до реєстраційного свідоцтва.

Оцінюючи наведене, судова колегія
погоджується з доводами податкового
органу та суду першої інстанції про те,
що додаткові угоди, які змінювали
строки погашення кредиту та
відповідного нарахування відсотків за
користування цими коштами, підлягали
обов'язковій реєстрації у
Національному банку України.

Разом з тим, судова колегія враховує
наступне. Положення № 602 прийнято на
виконання Указу Президента України
«Про врегулювання порядку одержання
резидентами кредитів, позик в
іноземній валюті від нерезидентів та
застосування штрафних санкцій за
порушення валютного законодавства» №
734/99 від 27.06.1999р. та деталізує порядок
реєстрації у Національному банку
України договорів позики, кредитних
договорів, які передбачають виконання
резидентами боргових зобов'язань перед
нерезидентами в іноземній валюті з
метою належного обліку таких договорів
та контролю за отриманням та
використанням резидентами валютних
коштів. Указ № 734/99 передбачає
фінансову відповідальність резидентів
за порушення валютного законодавства.

Аналіз наведених норм права дає
підстав для висновку, що порушення
позивачем умов Положення № 602, зокрема,
щодо реєстрації у Національному банку
України додаткових угод щодо
пролонгації дії кредитного договору,
не тягне недійсності таких угод, а є
підставою для застосування до нього
Національним банком України штрафних
санкцій.

Будь-яке законодавство, чинне на час
виникнення спірних правовідносин, не
передбачало недійсності угод в зв'язку
із порушенням порядку його реєстрації.

Обставини дійсності кредитного
договору та додаткових угод до нього
підтверджуються фактом їх виконання, а
саме: щорічною сплатою позивачем
відсотків за користування кредитними
коштами, а також згодою кредитора на
отримання коштів за користування
кредитом до теперішнього часу та
відсутністю з його боку вимог щодо
повернення кредиту.

Таким чином, висновок ДПІ про
закінчення терміну дії кредитного
договору від 07.08.2000р. в зв'язку із
ненабранням чинності додаткових угод
до нього, не ґрунтується на правильному
розумінні змісту валютного
законодавства.

Відтак, висновок податкового органу
про неправомірне включення позивачем
до витрат відсотків за користування
простроченим кредитом в розмірі 1 141 023
грн., невключення до складу доходів
простроченої заборгованості по
кредитному договору в розмірі 797 230 грн.,
є невірним.

Позивачем не спростовується
невключення до складу доходів
простроченої заборгованості по
договору з ТОВ ВКФ «Медпрепарати» у
сумі 15 348 грн. Згідно наданого ДПІ
розрахунку грошового зобов'язання з
податку на прибуток за цим податковим
повідомлення-рішенням, порушення
позивачем податкового законодавства
щодо заниження доходу через не
включення до його складу безнадійної
заборгованості в розмірі 15 348 грн. мало
наслідком заниження податку на
прибуток на суму 3 530 грн.

В зв'язку з викладеним, ППР від 05.08.2013 р.
№ є законним та обгрунтованим
лише на суму грошового зобовязання з
податку на прибуток в розмірі 3 530 грн.
та підлягає скасуванню в частині, що не
доведена податковим органом, а саме на
суму 337 578 грн. (341 108 - 3 530).

Невірна правова оцінка судом першої
інстанції обставин по справі та
неврахування судом першої інстанції
наведених норм права призвело до
ухвалення помилкового судового
рішення.

Відповідно до ст.202 КАС України, судова
колегія скасовує рішення суду першої
інстанції та ухвалює нове, яким
частково задовольняє позовні вимоги.

Відповідно до ч.3 ст.94 КАС України
судові витрати, понесені позивачем,
підлягають відшкодуванню пропорційно
задоволеним вимогам. Загальна сума
витрат позивача, яка складається із сум
судового збору, - 3 475,41 грн. Процент
задоволених вимог складає 99,65%. В
зв'язку з наведеним позивачу повинен
бути присуджений судовий збір в
розмірі 3 463,25 грн.

Керуючись ст.ст. 195,196,198,202,205,207,254 КАС
України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «Полімед» -
задовольнити частково.

Постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 09 вересня
2013 року - скасувати.

Прийняти по справі нову постанову про
часткове задоволення позовних вимог
товариства з обмеженою
відповідальністю «Полімед».

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
м.Херсоні Головного управління
Міндоходів у Херсонській області від
05.08.2013р. № в повному обсязі та №
на суму 337 578 (триста тридцять сім
п'ятсот сімдесят вісім) грн.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ТОВ «Полімед» (код за ) судовий збір в розмірі 3 463 (три
тисячі чотириста шістдесят три) грн. 25
коп.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили негайно після
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням
апеляційної інстанції.

Головуючий:
Н.В.Вербицька

Суддя:
Ю.М.Градовський

Суддя:
К.В.Кравченко