Справа № 2а/0270/4109/12
Суддя: Голяшкін О.В.
Дата ухвалення: 2014-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2014 року
м.Київ К/9991/80303/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючий суддя Голяшкін
О.В. (доповідач),

судді Заяць В.С.,

Стрелець Т.Г.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
фінансової інспекції у Вінницькій
області на постанову Вінницького
окружного адміністративного суду від 10
жовтня 2012 року та ухвалу Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 28 листопада 2012 року у справі за
позовом Державного підприємства
«Підприємство Стрижавської виправної
колонії УДДПВП України у Вінницькій
області (№81)» до Державної фінансової
інспекції у Вінницькій області про
визнання протиправними дій та
скасування листа-вимоги,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2012 року Державне підприємство
«Підприємство Стрижавської виправної
колонії УДДПВП України у Вінницькій
області (№81)» звернулося до суду з
позовом до Державної фінансової
інспекції у Вінницькій області про
визнання протиправним та скасування
пункту 2 листа-вимоги від 20 серпня 2012
року № 02-06-20-14/6300.

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 10 жовтня 2012
року, залишеною без змін ухвалою
Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 28 листопада
2012 року, адміністративний позов
задоволено повністю.

При винесенні рішень суди першої та
апеляційної інстанції виходили із
обґрунтованості позовних вимог
позивача та недоведеності
відповідачем правомірності
оскаржуваного пункту листа-вимоги.

Не погоджуючись з ухваленими по справі
рішеннями, Державна фінансова
інспекція у Вінницькій області
звернулася до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій, посилаючись
на порушення норм матеріального права,
просить скасувати рішення судів першої
та апеляційної інстанції, прийняти
нову постанову, якою відмовити в
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі.

У касаційній скарзі відповідач
зазначає, що наказ Державного
департаменту України з питань покарань
від 24 травня 2000 року №98 «Про
затвердження Інструкції про порядок
виплати процентної надбавки за
безперервну роботу робітникам і
службовцям підприємств, установ,
організацій та навчальних закладів
кримінально-виконавчої системи»,
відповідно до якого здійснювалось
нарахування та виплата надбавки за
безперервну роботу до тарифних ставок,
не зареєстровано в Мін'юсті України.
Вказує також, що постановами КМ України
«Про умови грошового забезпечення осіб
рядового і навчальницького складу та
оплати праці працівників Державної
кримінально-виконавчої служби» від 18
серпня 1999 року №1510 та «Про заходи щодо
забезпечення діяльності Державного
Департаменту з питань виконання
покарань» від 22 квітня 1999 року №653 не
передбачено встановлення надбавки за
безперервну роботу робітникам і
службовцям підприємств, установ,
організацій та навчальних закладів
кримінально-виконавчої системи.

Державне підприємство «Підприємство
Стрижавської виправної колонії УДДПВП
України у Вінницькій області (№81)» у
поданих запереченнях на касаційну
скаргу просить відмовити у задоволенні
касаційної скарги, залишити судові
рішення без змін.

Заслухавши доповідача, обговоривши
доводи касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню
виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що з 15 травня 2012 року по 17
липня 2012 року Державною фінансовою
інспекцією у Вінницькій області
проведено ревізію
фінансово-господарської діяльності
Державного підприємства «Підприємство
Стрижавської виправної колонії УДДПВП
України у Вінницькій області (№81)» за
період з 01 березня 2010 року по 01 квітня
2012 року. За результатами перевірки 17
липня 2012 року складений акт №05-15/19.

На підставі акту ревізії від 17 липня 2012
року №05-15/19 відповідачем на підставі п.7
ст.10 Закону України «Про державну
контрольно-ревізійну службу», 20 серпня
2012 року за вих.№02-06-20/14/6300 позивачу
надіслано вимогу по усуненню виявлених
порушень. Позивачем оскаржується п.2
вимоги - провести претензійно-правову
роботу з фізичними особами
(працівниками підприємства) щодо
повернення зайво виплаченої
заробітної плати в сумі 23842,81 грн.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновками судів першої
та апеляційної інстанцій про
задоволення позовних вимог щодо
скасування вимоги в оскаржуваній
частині.

З матеріалів справи вбачається, що в
ході проведення ревізії відповідачем
встановлено, що позивачем в порушення
вимог п.3 постанови Кабінету Міністрів
України від 30 серпня 2002 року №1298 «Про
оплату праці працівників на основі
Єдиної тарифної сітки розрядів і
коефіцієнтів з оплати праці
працівників установ, закладів та
організацій окремих галузей бюджетної
сфери» із змінами та п.3 наказу
Державного Департаменту України з
питань виконання покарань від 11
листопада 2005 року №184 «Про
впорядкування умов оплати праці
працівників Державної
кримінально-виконавчої служби України,
які не мають спеціальних звань
рядового і навчальницького складу»
працівникам підприємства які не мають
спеціальних звань рядового і
начальницького складу протягом
березня-липня 2010 року безпідставно
нарахована та виплачена надбавка за
безперервну роботу в сумі 23842,81 грн. та
проведено зайві нарахування
обов'язкових платежів до державних
цільових фондів в сумі 9303,46 грн., чим
завдано матеріальної шкоди (збитків)
підприємству на загальну суму 33146,27 грн.

Державне підприємство ««Підприємство
Стрижавської виправної колонії УДДПВП
України у Вінницькій області (№81)»
підпорядковане безпосередньо
управлінню Державного департаменту
України з питань виконання покарань в
Вінницькій області, а також Державному
департаменту України з питань
виконання покарань.

Судами встановлено, що спірні виплати
проводились позивачем відповідно до
наказу Державного департаменту
України з питань виконання покарань
від 24 травня 2000 року №98 «Про
затвердження Інструкції про порядок
виплати процентної надбавки за
безперервну роботу робітникам і
службовцям підприємств, установ,
організацій та навчальних закладів
кримінально-виконавчої системи» (наказ
№ 98), який виданий на підставі та на
виконання постанов Кабінету Міністрів
України від 22 квітня 1999 року №653 «Про
заходи щодо забезпечення діяльності
Державного департаменту з питань
виконання покарань» та від 18 серпня 1999
року №1510 «Про умови грошового
забезпечення осіб рядового і
навчальницького складу та оплати праці
працівників кримінально-виконавчої
системи».

Постанова Кабінету Міністрів України
від 18 серпня 1999 року №1510 «Про умови
грошового забезпечення осіб рядового і
навчальницького складу та оплати праці
працівників кримінально-виконавчої
системи» частково втратила чинність на
підставі постанови Кабінету Міністрів
України від 07 липня 2007 року №1294 «Про
упорядкування структури та умов
грошового забезпечення
військовослужбовців, осіб рядового і
навчальницького складу та деяких інших
осіб», якою вказаного виду надбавки для
працівників установ
кримінально-виконавчої системи вже не
передбачено.

Наказ №98 втратив чинність з 25 травня 2010
року. Однак, у період, в який
проводились нарахування та виплати
надбавки, а саме з березня 2010 року по
червень 2010 року, цей наказ діяв, а самі
виплати проведені відповідно до п.3,
тобто в межах асигнувань, що
виділяються на утримання органів і
підрозділів кримінально-виконавчої
системи та за рахунок і в межах фондів
оплати праці підприємств.

За вказаними обставинами колегія
суддів вважає вірним висновок судів
першої та апеляційної інстанції про
наявність підстав для задоволення
позову та скасуванні п.2 листа-вимоги
держфінінспекції.

Виходячи із визначених статтею 220
Кодексу адміністративного судочинства
України меж перегляду судових рішень,
за якими суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, у судової колегії
відсутні підстави для спростування
встановлених судами попередніх
інстанцій обставин справи, тоді як
доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судами попередніх
інстанцій норм матеріального чи
процесуального права, яке призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи.

Відповідно до ч.3 ст.220-1 КАС України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст.220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної фінансової
інспекції у Вінницькій області
відхилити.

Постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 10 жовтня 2012
року та ухвалу Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 28 листопада 2012 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
ухвалення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
строки та в порядку, передбачених
статтями 237 - 239-1 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді