Справа № 2а-3665/12/0170/17
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2014-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" січня 2014 р. м.
Київ К/800/35448/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючої:Калашнікової
О.В.суддів:Конюшка К.В. Леонтович К.Г.,
при секретарі:Антипенко В.В., за участю:
представника Генеральної прокуратури
України Крюге Л.Н. розглянувши у
відкритому судовому засіданні
адміністративну справу за касаційною
скаргою заступника прокурора
Автономної Республіки Крим на ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 28 травня 2013
року у справі за позовом заступника
прокурора м. Ялта Автономної
Республіки Крим в інтересах держави в
особі Республіканського комітету по
земельних ресурсах Автономної
Республіки Крим, Державного
підприємства "Лівадія", Міністерства
аграрної політики та продовольства
України до Лівадійської селищної ради,
треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_17, ОСОБА_14, ОСОБА_15,
ОСОБА_16 про визнання протиправними та
скасування рішень,-

в с т а н о в и л а:

В квітні 2012 року заступник прокурора м.
Ялта Автономної Республіки Крим в
інтересах держави в особі
Республіканського комітету по
земельних ресурсах Автономної
Республіки Крим, Державного
підприємства (далі - ДП) "Лівадія",
Міністерства аграрної політики та
продовольства України звернувся до
суду із позовом до Лівадійської
селищної ради про визнання
протиправним та скасування рішень
відповідача від 26.12.2007 року №112 «Про
припинення ДП «Лівадія» права
постійного користування земельною
ділянкою площею 2,0 га за адресою: АРК, м.
Ялта, смт. Винаградне, район
Нижньо-Могабінського водосховища» та
від 25.03.2009 року №3 «Про узгодження місця
розташування земельної ділянки для
індивідуального житлового будівництва
депортованим громадянам»

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
орган місцевого самоврядування -
Лівадійська селищна рада незаконно
розпорядилася зазначеною вище
земельною ділянкою шляхом прийняття
оскаржуваних рішень, оскільки статтею
142 Земельного Кодексу України
передбачено прийняття рішення щодо
припинення права постійного
користування земельною ділянкою саме
власником земельної ділянки.

Посилаючись на те, що оскаржувані
рішення прийнятті з порушенням вимог
діючого законодавства та порушують
законні права та інтереси юридичних та
фізичних осіб, позивач просив визнати
їх протиправними та скасувати.

Постановою Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 09 жовтня 2012 року
позов задоволено частково: визнано
протиправними та скасовано:

- рішення Лівадійської селищної ради
від 26 грудня 2007 року № 112 «Про надання
дозволу ДП «Лівадія» на припинення
права постійного користування
земельною ділянкою орієнтовною площею
2.0 га за адресою: АРК. м. Ял га. смт.
Виноградне, район Нижньо-Могабінського
водосховища»;

- рішення Лівадійської селищної ради
від 25 березня 2007 року № 3 «Про
узгодження місця розташування
земельної ділянки для індивідуального
житлового будівництва депортованих
громадян».

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Ухвалою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 28 травня 2013 року рішення суду
першої інстанції скасовано, позов
залишено без розгляду.

Не погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанції, заступника
прокурора Автономної Республіки Крим
звернувся до Вищого адміністративного
суду України з касаційною скаргою, у
якій просить його скасувати та справу
направити до суду апеляційної
інстанції для продовження розгляду.

Перевіривши правову оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
проаналізувавши правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції дійшов висновку,
що відповідач як суб'єкт владних
повноважень при ухваленні
оскаржуваних рішень діяв не на
підставі на не у спосіб, що передбачені
Конституцією України, Земельним
Кодексом та Законом України «Про
місцеве самоврядування в Україні».

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та залишаючи позов без
розгляду, суд апеляційної інстанції
зазначив, що заступник прокурора до
звертаючись до суду про оскаржування
рішень органу місцевого
самоврядування в квітні 2012 року з
пропуском строку звернення до
адміністративного суду, передбаченого
статтею 99 КАС України. При цьому суд
вказав, що позивачу беззаперечно було
відомо про прийняття оскаржуваних
рішень, так як вони приймались при їх
узгодженні.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає
рішення суду апеляційної інстанції
передчасним, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій
встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що за результатами
звернення ДП "Лівадія" № 1113 від
25.12.2007року "Про добровільну відмову від
права постійного користування
земельними ділянками" на підставі
ст.ст. 12, 142 Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні" 26 грудня 2007
року рішенням Лівадійської селищної
ради Автономної Республіки Крим № 112
надано дозвіл ДП "Лівадія" на
припинення права постійного
користування земельною ділянкою
площею 2,0 га за адресою: АРК, м.
Ялта, смт. Винаградне, район
Нижньо-Могабінського водосховища та
зобов'язано ДП "Лівадія" розробити та
надати узгоджену у встановленому
законом порядку технічну документацію
з припинення права постійного
користування земельними ділянками, до
Лівадійської селищної ради.

25 березня 2009 року рішенням
Лівадійської селищної ради Автономної
Республіки Крим № 3 «Про узгодження
місця розташування земельної ділянки
для індивідуального житлового
будівництва депортованим громадянам"
вирішено узгодити місце розташування
земельної ділянки для будівництва
індивідуальних домів за адресою: АРК, м.
Ялта, смт. Виноградне, в районі
Нижньо-Могабінського водосховища;
дозволи на розробку проектів
землеустрою з відводу земельних
ділянок депортованим громадянам для
індивідуального житлового
будівництва, відповідно до схеми
розмежування земельних ділянок, за
адресою: АРК, м. Ялта, смт.
Виноградне, в районі
Нижньо-Могабінського водосховища,
отримати у встановленому законом
порядку.

Крім цього, рішеннями Лівадійської
селищної ради Автономної Республіки
Крим від 25 березня 2009 року дозвіл на
розробку проекту землеустрою з відводу
у власність земельної ділянки
орієнтовною площею до 0,1500 га для
будівництва та обслуговування
житлового дому, господарчих будівель
та споруд (присадибна ділянка) за
зазначеною вище адресою надано
третім особам.

Як зазначив суд апеляційної інстанції,
треті особи у справі є добросовісними
набувачами, у встановленому порядку.
Вказаної земельної ділянки, яка
перебуває у них на праві власності.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним та
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Рішення суду апеляційної інстанції не
відповідає зазначеним вимогам,
оскільки не ґрунтується на всебічному,
повному і об'єктивному розгляді в
судовому засіданні всіх обставин
справи в їх сукупності.

Відповідно до положень статті 55
Конституції України держава кожному
гарантує право на оскарження в суді
рішень, дій чи бездіяльності органів
державної власності, органів місцевого
самоврядування, посадових і службових
осіб.

Відповідно до ст. 99 КАС України, для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів. Для захисту прав, свобод та
інтересів особи цим Кодексом та іншими
законами можуть встановлюватися інші
строки для звернення до
адміністративного суду, які, якщо не
встановлено інше, обчислюються з дня,
коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів. Для звернення до
суду у справах щодо прийняття громадян
на публічну службу, її проходження,
звільнення з публічної служби
встановлюється місячний строк.

Наслідки пропущення строків звернення
до адміністративного суду закріплені в
ст. 100 КАС України, в якій зазначено, що
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Поважними причинами визнаються лише
такі обставини, які є об'єктивно
непереборними, не залежать від
волевиявлення особи, та пов'язані з
дійсними істотними перешкодами чи
труднощами для своєчасного вчинення
відповідних дій та підтверджені
належними доказами.

Однак, колегія суддів вважає, що судом
апеляційної інстанції при
постановленні оскаржуваної ухвали не
було з'ясовано - коли і яким чином
позивачі дізналися про порушення своїх
прав та про існування оскаржуваних
рішень.

Згідно матеріалів справи, позивача у
даній справі є ДП "Лівадія" та
Міністерство аграрної політики та
продовольства України.

ДП «Лівадія» на добровільних началах
входить до складу НВЛО «Масандра»,
засновано на державній власності та
підпорядковане Міністерству аграрної
політики України, є користувачем
земельної ділянки площею 181,92 га.

Водночас, залишаючи позов без розгляду
та посилаючись на неповідомлення ДП
"Лівадія" та Міністерства аграрної
політики та продовольства України про
винесення на розгляд сесії відповідних
питань та прийняття оскаржуваних
рішень, що у свою чергу позбавило
позивачів своєчасно звернутись до суду
з позовом щодо оскарження рішень
органу місцевого самоврядування, суд
апеляційної інстанції не зазначив
конкретні які докази та документи
стали підставою для прийняття судом
саме рішення про пропуск строку
звернення до суду. При цьому суд
апеляційної інстанції в своїм
мотивувальній частині послався лише на
загальні положення та обґрунтував своє
рішення загальними висловами.

Тобто, залишення без розгляду позову в
ухвалі суду апеляційної інстанції
нічим не мотивовано.

Відповідно до ст.. 6 КАС України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до адміністративного суду, якщо вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси. . У
випадках, установлених законом, до суду
можуть звертатися органи та особи, яким
надано право захищати права, свободи та
інтереси інших осіб. Суб'єкти владних
повноважень мають право звернутися до
адміністративного суду у випадках,
передбачених Конституцією та законами
України.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає передчасним і таким, що не
відповідає фактичним обставинам
справи висновок суду апеляційної
інстанції про пропущення позивачем
строку звернення до суду з даним
позовом без поважних причин та про
залишення позовної заяви без розгляду
з підстав, встановлених ст.ст.99, 100 КАС
України.

Відповідно до ст. 227 КАС України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Колегія суддів дійшла висновку про
необхідність скасування рішення судів
першої та апеляційної інстанцій та
направлення справи відповідно до
положень статті 227 КАС України до суду
першої інстанції для вирішення питання
щодо відкриття провадження у справі.

Керуючись статтями 220, 221, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу заступника прокурора
Автономної Республіки Крим
задовольнити.

Ухвалу Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 28 травня 2013
року скасувати, справу направити до
суду апеляційної інстанції для
продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

Судді: