Справа № 820/12038/13-а
Суддя: Дюкарєва С.В.
Дата ухвалення: 2014-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2014 р.Справа № 820/12038/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Дюкарєвої С.В.

Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С.

за участю секретаря судового засідання
Мороз Є.В.

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Довгого В. Є.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 на постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 05.12.2013р.
по справі № 820/12038/13-а

за позовом ОСОБА_3

до Державної фінансової інспекції
в Харківській області

про визнання дій незаконними,
зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ОСОБА_3, звернувся до
Харківського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позов до Державної
фінансової інспекції в Харківській
області, в якому просив суд:

- визнати незаконною відмову
відповідача у здійснені перевірки
законності паювання земель колишнього
Колективного сільськогосподарського
підприємства "Жовтень" (село
Царедарівка, Лозівський район,
Харківська область);

- встановити наявність компетенції
(повноважень) відповідача щодо
здійснення перевірки законності
паювання земель колишнього
Колективного сільськогосподарського
підприємства "Жовтень" ( село
Царедарівка, Лозівський район,
Харківська область);

- зобов'язати Державну фінансову
інспекцію в Харківській області
здійснити перевірку законності
паювання земель колишнього
Колективного сільськогосподарського
підприємства "Жовтень"( село
Царедарівка, Лозівський район,
Харківська область).

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 05.12.2013 року
адміністративний позов ОСОБА_3 -
залишено без задоволення.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, позивачем подано
апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі, посилаючись на
порушення судом першої інстанції, при
прийнятті оскаржуваної постанови, норм
матеріального та процесуального права,
позивач просить постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 05.12.2013 року
скасувати та прийняту нову постанову,
якою позов задовольнити в повному
обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги позивач, зокрема, посилається на
порушення судом першої інстанції ст.ст.
2-5, п. 3, ч. 5 ст. 11 Закону України " Про
основні засади здійснення державного
фінансового контролю в Україні" та
Порядку проведення інспектування
Державною фінансовою інспекцією, її
територіальними органами ( затверджено
Постановою КМУ від 20.04.2006 р. № 550), ст. 159
Кодексу адміністративного судочинства
України що призвело до неправильного
вирішення справи, а також на доводи та
обставини викладені в апеляційній
скарзі.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення
представників сторін, перевіривши, в
межах апеляційної скарги, рішення суду
першої інстанції та доводи апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи,
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено в суді апеляційної
інстанції, що 30.09.2013 року (а.с.6) позивач
звернувся до Державної фінансової
інспекції в Харківській області із
заявою, у якій просив здійснити
перевірку законності паювання земель
колишнього Колективного
сільськогосподарського підприємства
"Жовтень" (с. Царедарівка, Лозівський
р-н, Харківська обл.); зобов'язати
Царедарівську сільську раду, Лозівську
районну раду, Лозівську району
державну адміністрацію, Управління
Держземагентсва у Лозівському районі
усунути порушення земельного
законодавства: виділити ОСОБА_3
земельну частку (пай) у розмірі 7,68 га на
території Царедарівської сільської
ради та видати державний акт на право
власності на земельну ділянку.

Листом від 04.10.2013 року (а.с. 7-8)
відповідач повідомив про відсутність у
Державної фінансової інспекції
компетенції для вирішення порушених у
заяві питань.

09.10.2013 року (а.с.9) позивач повторно
звернувся до Державної фінансової
інспекції в Харківській області із
заявою, у якій просив вирішити порушені
раніше питання.

Листом від 21.10.2013 року (а.с.10-11)
відповідач повторно роз'яснив ОСОБА_3
про відсутність у Державної фінансової
інспекції відповідних повноважень і
повідомив про направлення
попереднього звернення до органів
прокуратури.

Не погодившись з діями відповідача
щодо відмови у проведенні перевірки,
позивач звернувся з даним позовом до
суду.

Приймаючи рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог, суд першої
інстанції виходив з їх
необґрунтованості та дійшов висновку,
що письмові звернення позивача з
приводу паювання земель колишнього КСП
"Жовтень" були розглянуті органом
державного фінансового контролю повно,
об'єктивно, прийняте за наслідками
розгляду рішення є вірним та
правильним, узгоджується з обставинами
фактичної дійсності та компетенцією
ДФІ, оскільки для проведення саме
такого заходу контролю, якого вимагав
заявник, у органу державного
управління були відсутні законодавчо
визначені підстави та повноваження.

Колегія суддів погоджується з рішенням
суду першої інстанції, з огляду на
наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України, органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: 1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені прийняті
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи всім формам
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Перевіряючи правомірність
оскаржуваних дій (бездіяльності)
відповідача щодо відмови у проведенні
перевірки законності паювання земель
колишнього КСП, колегія суддів
зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 Положення про
Державну фінансову інспекцію України,
затвердженого Указом Президента
України від 23 квітня 2011 року N 499/2011,
Державна фінансова інспекція України
(Держфінінспекція України) є
центральним органом виконавчої влади,
діяльність якого спрямовується і
координується Кабінетом Міністрів
України через Міністра фінансів
України (далі - Міністр), входить до
системи органів виконавчої влади і
забезпечує реалізацію державної
політики у сфері державного
фінансового контролю.

Правові та організаційні засади
здійснення державного фінансового
контролю в Україні регулюються,
насамперед, Законом України "Про
основні засади здійснення державного
фінансового контролю в Україні".

Згідно з ч. 1 ст. 2 вказаного Закону,
головними завданнями органу
державного фінансового контролю є:
здійснення державного фінансового
контролю за використанням і
збереженням державних фінансових
ресурсів, необоротних та інших активів,
правильністю визначення потреби в
бюджетних коштах та взяттям
зобов'язань, ефективним використанням
коштів і майна, станом і достовірністю
бухгалтерського обліку і фінансової
звітності у міністерствах та інших
органах виконавчої влади, державних
фондах, фондах загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
бюджетних установах і суб'єктах
господарювання державного сектору
економіки, а також на підприємствах, в
установах та організаціях, які
отримують (отримували у періоді, який
перевіряється) кошти з бюджетів усіх
рівнів, державних фондів та фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування або
використовують (використовували у
періоді, який перевіряється) державне
чи комунальне майно, за дотриманням
законодавства на всіх стадіях
бюджетного процесу щодо державного і
місцевих бюджетів, дотриманням
законодавства про державні закупівлі,
діяльністю суб'єктів господарської
діяльності незалежно від форми
власності, які не віднесені
законодавством до підконтрольних
установ, за рішенням суду, винесеним на
підставі подання прокурора або
слідчого для забезпечення
розслідування кримінальної справи.

Відповідно до п. 3 Положення про
Державну фінансову інспекцію України,
основними завданнями Держфінінспекції
України є реалізація державної
політики у сфері державного
фінансового контролю, а також внесення
пропозицій щодо її формування.

Статтею 8 Закону України "Про основні
засади здійснення державного
фінансового контролю в Україні"
визначено основні функції органу
державного фінансового контролю,
згідно яких орган державного
фінансового контролю здійснює
державний фінансовий контроль та
контроль за:

- виконанням функцій з управління
об'єктами державної власності;
цільовим використанням коштів
державного і місцевих бюджетів;

- цільовим використанням і своєчасним
поверненням кредитів (позик), одержаних
під державні (місцеві) гарантії;

- складанням бюджетної звітності,
паспортів бюджетних програм та звітів
про їх виконання (у разі застосування
програмно-цільового методу у
бюджетному процесі), кошторисів та
інших документів, що застосовуються в
процесі виконання бюджету;

- станом внутрішнього контролю та
внутрішнього аудиту у розпорядників
бюджетних коштів;

- усуненням виявлених недоліків і
порушень;

- розробляє пропозиції щодо усунення
виявлених недоліків і порушень та
запобігання їм у подальшому;

- вживає в установленому порядку
заходів до усунення виявлених під час
здійснення державного фінансового
контролю порушень законодавства та
притягнення до відповідальності
винних осіб;

- здійснює інші повноваження, визначені
законами України та покладені на нього
Президентом України.

Орган державного фінансового контролю
розглядає листи, заяви і скарги
громадян про факти порушення
законодавства з фінансових питань.
Звернення, в яких повідомляється про
крадіжки, розтрати, недостачі, інші
правопорушення, негайно пересилаються
правоохоронним органам для прийняття
рішення згідно з законодавством.

Слід зазначити, що правовідносини з
приводу здійснення органами Державної
фінансової інспекції України
державного фінансового контролю
деталізовані нормами Порядку
проведення інспектування Державною
фінансовою інспекцією, її
територіальними органами
(затверджений Постановою КМУ від 20.04.2006
р. №550 у відповідності до статті 2
Закону України "Про основні засади
здійснення державного фінансового
контролю в Україні"; далі - Порядок №550)

Інспектування полягає у
документальній і фактичній перевірці
певного комплексу або окремих питань
фінансово-господарської діяльності
об'єкта контролю і проводиться у формі
ревізії, яка повинна забезпечувати
виявлення фактів порушення
законодавства, встановлення винних у
їх допущенні посадових і матеріально
відповідальних осіб (п.п. 1-2 Порядку
№550.)

Згідно п. п. 46 Порядку № 550, планові та
позапланові виїзні ревізії
проводяться контролюючими органами
відповідно до Закону та цього Порядку.

Планові виїзні ревізії проводяться
відповідно до планів
контрольно-ревізійної роботи,
затверджених в установленому порядку,
позапланові виїзні ревізії - за
наявності підстав, визначених Законом.

Контролюючі органи за письмовим
зверненням можуть отримувати від
органів державної влади та органів
місцевого самоврядування, підприємств,
установ і організацій інформацію, що
стосується діяльності та фінансового
стану об'єкта контролю.

Враховуючи викладене, колегія суддів
зазначає, що до повноважень Державної
фінансової інспекції відноситься
контроль за дотриманням вимог
законодавства виключно з фінансових
питань.

Таким чином, питання, порушені
позивачем у зверненнях від 30.09.2013 року
та 09.10.2013 року, не відносяться до
компетенції відповідача, оскільки
контроль за додержанням законності
розподілу паїв між учасниками
приватних підприємств не належить до
завдань та функцій покладених на
Державну фінансову інспекцію Законом.

Колегія суддів зазначає, що процедуру
розгляду в Державній фінансовій
інспекції України (далі -
Держфінінспекція) та її територіальних
органах звернень громадян, посадових
осіб підприємств, установ, організацій,
запитів і звернень народних депутатів
України, депутатів місцевих рад, а
також організацію особистого прийому
громадян, крім порядку розгляду
звернень з питань надання первинної
правової допомоги, запитів на
інформацію, а також звернень
правоохоронних органів та заперечень
(зауважень), що їх надсилають об'єкти
контролю відповідно до пункту 42
Порядку проведення інспектування
Державною фінансовою інспекцією, її
територіальними органами,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України, визначає Порядок
розгляду звернень та організації
особистого прийому громадян у
Державній фінансовій інспекції
України та її територіальних органах,
затверджений наказом Міністерства
фінансів України від 26.07.2013 N 707 та
зареєстрований в Міністерстві юстиції
України 23 серпня 2013 р. за N 1467/23999. (далі
-Порядок).

Відповідно до п. 3 цього Порядку, усі
звернення громадян, що надійшли до
контролюючого органу або подані на
особистому прийомі, мають прийматися,
попередньо розглядатися й
централізовано реєструватися в день їх
надходження в порядку, визначеному
Інструкцією з діловодства за
зверненнями громадян в органах
державної влади і місцевого
самоврядування, об'єднаннях громадян,
на підприємствах, в установах,
організаціях незалежно від форм
власності, в засобах масової
інформації, затвердженою постановою
Кабінету Міністрів України від 14
квітня 1997 року N 348 (із змінами).

Згідно п. 7 Порядку, якщо питання,
порушені в отриманому зверненні
громадянина, не належать до
компетенції контролюючого органу, таке
звернення у термін не більше п'яти днів
пересилається за належністю
відповідному органу чи посадовій
особі, про що повідомляється заявник з
роз'ясненням підстави для передачі
звернення. Копія такого звернення
залишається у провадженні того
контролюючого органу, до якого
звернувся заявник.

З огляду на встановлені у справі
обставини, колегія суддів погоджується
з висновком суду першої інстанції, що
при розгляді звернень позивача з
приводу паювання земель колишнього КСП
"Жовтень" органом державного
фінансового контролю дотримано вимоги
чинного законодавства, а прийняте за
наслідками розгляду заяви рішення щодо
направлення звернень заявників для
розгляду у межах компетенції
Лозівському міжрайонному прокурору є
правомірним та обґрунтованим, оскільки
для проведення такого заходу контролю,
що вимагав заявник, у відповідача були
відсутні законодавчо визначені
підстави та повноваження.

Визначаючись щодо обґрунтованості
позовних вимог, адміністративним судом
має бути з'ясовано на захист якого
порушеного права подано позов.

Згідно ст. 2 Кодексу адміністративного
судочинства України, завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ. До
адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Зазначений принцип полягає у захисті
порушеного права від порушення, що вже
відбулося, тобто в наявності
матеріально - правового інтересу
позивача відносно дій (бездіяльності)
суб'єкта владних повноважень.

Виключення з такої передумови для
оскарження рішень (дій, бездіяльності),
як наявність порушеного права, нормами
Кодексу адміністративного судочинства
України передбачена лише для справ
щодо оскарження нормативно - правових
актів, які можуть оскаржувати ті особи,
щодо яких можливе застосування акту.

Колегія суддів зазначає, що стаття 55
Конституції України гарантує кожному
право на захист своїх прав і свобод у
суді, а також на оскарження в суді
рішень, дій чи бездіяльності органів
державної влади, органів місцевого
самоврядування, посадових і службових
осіб.

Суд не може відмовити у правосудді,
якщо особа вважає, що діями
(бездіяльністю) її права, свободи та
інтереси порушені або порушуються
відповідачем, створено або створюються
перешкоди для їх реалізації або мають
місце інші ущемлення прав, свобод та
інтересів.

Разом з тим, звертаючись до суду з даним
позовом, позивачем не доведено
наявність порушення його прав з боку
відповідача, а колегією суддів, при
розгляді даної справи не встановлено
факту порушення відповідачем вимог
Закону України "Про основні засади
здійснення державного фінансового
контролю в Україні", Порядку проведення
інспектування Державною фінансовою
інспекцією, її територіальними
органами або Порядку розгляду звернень
та організації особистого прийому
громадян у Державній фінансовій
інспекції України та її територіальних
органах.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_3 про
встановлення наявності компетенції
(повноважень) Державної фінансової
інспекції в Харківській області щодо
здійснення перевірки законності
паювання земель колишнього КСП
"Жовтень", колегія суддів зазначає
наступне.

Відповідно до п. 6 ч.3 ст. 105 Кодексу
адміністративного судочинства
України, адміністративний позов може
містити вимоги про встановлення
наявності чи відсутності компетенції
(повноважень) суб'єкта владних
повноважень.

Зазначена норма кореспондує з п. 3 ч. 2
ст. 17 КАС України, відповідно до якої, до
компетенції адміністративних судів
відносяться спори між суб'єктами
владних повноважень з приводу
реалізації їхньої компетенції у сфері
управління, у тому числі делегованих
повноважень, а також спори, які
виникають з приводу укладання,
виконання, припинення, скасування чи
визнання нечинними адміністративних
договорів.

Із системного аналізу зазначених норм
вбачається, що такий спосіб захисту
порушених прав, свобод чи інтересів як
визнання наявності чи відсутності
компетенції, можливий у спорах з
приводу реалізації компетенції у сфері
управління, що виникають між суб'єктами
владних повноважеть.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 3 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суб'єкт владних повноважень -
орган державної влади, орган місцевого
самоврядування, їхня посадова чи
службова особа, інший суб'єкт при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Згідно п. 1, 2 ч. 2 ст. 17 Кодексу
адміністративного судочинства
України, юрисдикція адміністративних
судів поширюється на публічно-правові
спори, зокрема, спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності; спори з приводу
прийняття громадян на публічну службу,
її проходження, звільнення з публічної
служби.

Зі змісту наведених положень КАС
України випливає, що фізична особа у
спорі із суб'єктом владних повноважень
може заявляти вимоги щодо оскарження
його рішень (нормативно-правових актів
чи правових актів індивідуальної дії),
дій чи бездіяльності, а також з питань
прийняття, проходження або звільнення
з публічної служби.

Таким чином, звернувшись до
Харківського окружного
адміністративного суду із позовною
вимогою про встановлення наявності
компетенції (повноважень) суб'єкта
владних повноважень - Державної
фінансової інспекції в Харківській
області, ОСОБА_3 обрав неналежний
спосіб захисту порушеного, на його
думку, права, що виключає можливість
задоволення вимог позивача в цій
частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів вважає, що позивачем не доведено
належними та допустимими доказами
наявність у нього порушеного права, яке
підлягає захисту в обраний позивачем
спосіб, станом на момент звернення до
суду з даним адміністративним позовом,
а тому колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
відсутність підстав для захисту прав
та охоронюваних законом інтересів
ОСОБА_3 та задоволення позовних вимог.

У відповідності до ст. 159 КАС України
судове рішення повинне бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що постанова Харківського
окружного адміністративного суду від
05.12.2013 року відповідає вимогам ст. 159
Кодексу адміністративного судочинства
України, підстав для задоволення вимог
апеляційної скарги ОСОБА_3 колегією
суддів не встановлено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України,
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін.

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову чи ухвалу суду
- без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції вірно
встановив фактичні обставини справи,
дослідив наявні докази, надав їм
належну оцінку та прийняв законне і
обґрунтоване рішення, з дотриманням
норм матеріального і процесуального
права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду першої
інстанції не спростовують, а тому
підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без
задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 05.12.2013р. по
справі № 820/12038/13-а залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Дюкарєва
С.В.Судді(підпис) (підпис) Жигилій С.П.
Перцова Т.С. Повний текст ухвали
виготовлений 03.02.2014 р.