Справа № 40274/09
Суддя: Туркіна Л.П.
Дата ухвалення: 2012-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" лютого 2012 р. справа № 2а-1008/09/0470

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Туркіної Л.П.

суддів: Малиш Н.І.
Щербака А.А.

за участю секретаря судового
засідання: Пасічнику Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Покровської
міжрайонної державної податкової
інспекції Дніпропетровської області

на постанову : Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
07 жовтня 2009 р.

у справі № 2а-1008/09/0470

за позовом: Селянського
(фермерського) господарства
"Мічуріна-Приватне"

до: Покровської міжрайонної
державної податкової інспекції
Дніпропетровської області

про: визнання недійсним податкового
повідомлення - рішення, -

Встановив:

У листопаді 2003 року Селянське
(фермерське) господарство «Мічуріна -
Приватне» звернулось до суду з позовом
до Покровської МДПІ Дніпропетровської
області про визнання недійсними
податкових повідомлень - рішень №
/0 від 04 серпня 2003 року, № /1
від 02 вересня 2003 року, № /1 від 02
вересня 2003 року та зобов'язання списати
безнадійний податковий борг в сумі 39158,
80 грн. у зв'язку з форс - мажорними
обставинами.

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 31 січня
2005 року, залишеним без змін ухвалою
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 28 листопада 2006
року, позов задоволено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 16.10. 2008 року постанову суду
першої інстанції скасовано, справу
направлено на новий розгляд.

Ухвалу суду обґрунтовано посиланнями
на неповне з'ясування обставин, що
мають суттєве значення для розгляду
справи.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
07 жовтня 2009 р. позов задоволено.

Визнано недійсним податкове
повідомлення - рішення Покровської
міжрайонної державної податкової
інспекції Дніпропетровської області
№/0 від 04.08.2003 року у частині
донарахування податку на прибуток
приватних підприємств у сумі 50 220,35 грн.
(п'ятдесят тисяч двісті двадцять грн. 35
коп.), а також у частині нарахування
штрафних санкцій на суму 10 043,98 грн.
(десять тисяч сорок три грн. 98 коп.).
Визнано недійсними податкові
повідомлення - рішення Покровської
міжрайонної державної податкової
інспекції № /1 від 02.09.2003 року та №
/1 від 02.09.2003 рокую. Зобов'язано
Покровську міжрайонну державну
податкову інспекцію Дніпропетровської
області списати безнадійний
податковий борг Селянського
(фермерського) господарства
«Мічуріна-Приватне» у сумі 39 158,80 грн.
(тридцять дев'ять тисяч сто п'ятдесят
вісім грн. 80 коп.) у зв'язку з дією
форс-мажорних обставин.

Не погодившись із рішенням суду першої
інстанції, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на неповне з'ясування судом обставин
справи та порушення норм матеріального
права, просить скасувати постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 07 жовтня
2009 р. та прийняти нову постанову, якою у
задоволенні позовних вимог відмовити.

В апеляційній скарзі орган податкової
служби посилається на те, що
господарським судом невірно
застосовано п.п. 7.9.1 п.7.9 ст.7 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств ", оскільки паливно-
мастильні матеріали на суму 35 750 грн.
отримані позивачем на підставі
договору та податкової накладної від
25.01.2001 року, згідно яких визначена форма
розрахунку як бартер, а додаткова
угода №1, якою змінено умови договору
про передачу паливно-мастильних
матеріалів з бартеру на їх комісію,
укладено тільки після отримання
паливно-мастильних матеріалів 28.05.2001
року. В порушення п.п. 1.11.2 п.1.11 ст.1 та
п.14.3 ст.14 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств "
позивачем і необґрунтовано включено до
валових витрат вартість одержаних
матеріальних цінностей на суму 131 651,19
грн. згідно договору №18 від 25.04.2001 року
з відстроченням платежу до 31.12.2003 року,
оскільки в даному випадку мало місце
надання товарного кредиту.

Також, в апеляційній скарзі ДПІ вказує,
що актом перевірки правомірно
збільшено податкове зобов'язання з
податку на додану вартість в розмірі 20
174,08 грн., оскільки додаткова угода №2,
згідно якої визначено, що товари
передавались на комісію, укладена
30.12.2001 року, тобто пізніше ніж було
отримано товари. Суд помилково прийшов
до висновку щодо неправомірності
зменшення ДПІ податкового кредиту
позивача на суму 169 892,52 грн. з
посиланням на п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону
України "Про податок на додану вартість
", оскільки головним критерієм для
отримання права на податковий кредит
по придбаних основних фондах є їх
участь у господарській діяльності, а
придбані основні фонди на момент
віднесення до податкового кредиту не
були введені в експлуатацію та не
амортизувались, а тому відповідно до
п.8.2 ст.8 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств "
та п.п.7.4.1, 7.4.4 ст.7 Закону України "Про
податок на додану вартість " вартість
основних фондів не повинна відноситись
до валових витрат, а податок на додану
вартість - до податкового кредиту.
Відповідач вказує, що судом
необґрунтовано прийнято рішення про
списання податкового боргу в зв'язку з
форс-мажорними обставинами, оскільки
податковий борг виник за актом
перевірки 18.08.2003 року, а тому не
підлягав списанню.

У судових засіданнях представник
позивача просив апеляційну скаргу
залишити без задоволення, а постанову
суду без змін. Представник відповідача,
належним чином повідомлений про час та
місце судового розгляду, до суду не
прибув.

Заслухавши представника позивача,
проаналізувавши доводи апеляційної
скарги та заперечення на неї,
дослідивши матеріали справи, суд
апеляційної інстанції дійшов
висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню ,
виходячи з такого.

04.08.2003р. ДПІ за наслідками планової
комплексної документальної перевірки
склала акт, в якому, крім іншого,
відображено порушення позивачем вимог
Законів України "Про оподаткування
прибутку підприємств " та "Про податок
на додану вартість ". На підставі акту
відповідачем прийняті спірні
податкові повідомлення-рішення: №
/0 від 4.08.2003р., яким визначено
податкове зобов'язання СФГ з податку на
прибуток у сумі 92286,54 грн., з яких 79405,45
грн. основний платіж та 15881,09 грн. -
штрафні санкції; №/1 від 2.09.2003р.
яким визначено податкове зобов'язання
СФГ з податку на додану вартість у сумі
157397,74гр., з яких 38351,43 грн. ( основний
платіж та 119046,31 гр. - штрафні санкції);
№/1 від 2.09.2003р. яким визначено
податкове зобов'язання СФГ з податку на
додану вартість у сумі 10000 грн., які є
штрафною санкцією.

Не погоджуючись з вказаними
податковими повідомленнями-рішеннями,
21.11.2003 року СФГ «Мічуріна Приватне»
звернулося до господарського суду про
визнання недійсними податкових
повідомлень-рішень №/1 від 2.09.2003р.,
№/1 від 2.09.2003р. частково
повідомлення-рішення № /0 від
4.08.2003р. та просило зобов'язати
Покровську МДШ списати безнадійний
борг у сумі 39 158,8 грн. у зв'язку з
форс-мажорними обставинами.

Як вбачається з матеріалів справи,
донарахування податку на прибуток, яке
оспорюються позивачем, пов'язано з
визначенням ДПІ заниження валового
доходу на суму 35750 грн. по операції з
отримання СФГ у травні 2001р. від
приватного підприємця ОСОБА_1
паливно-мастильних матеріалів на суму
35750 грн. За отримані матеріали СФГ не
розрахувалось та не включило вказану
суму до валового доходу. На цій
підставі ДПІ донараховано валовий
дохід підприємства на 35750 грн.

Разом з тим, судом встановлено, що до
договору №18 купівлі-продажу від 25.04.2001
року укладено додаткову угоду №1 від
28.05.2001р., яка змінила умови договору в
частині отримання товару позивачем та
визначила, що товар передається на
умовах комісії. Враховуючи, що на
момент укладення додаткової угоди
договір №18 від 25.04.2001 року в частині
проведення розрахунків виконаний не
був, суд обґрунтовано вказав на
правомірність та можливість сторін
визначити нові умови отримання товару,
як комісійні.

З врахуванням викладених обставин суд
правильно вказав, що при визначенні
оподаткування вартості вказаних
товарно- матеріальних цінностей та
включення їх до складу валового доходу
слід виходити з додаткової угоди, а не
документів, які супроводжували
паливно- мастильні матеріали до
укладення додаткової угоди. За таких
обставин суд обґрунтовано застосував
п.п.7.9.1 п.7.9 ст.7 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств"
стосовно не включення вартості товарів
до валових доходів.

Необґрунтовані посилання апеляційної
скарги ДПІ на те, що актом перевірки
правомірно збільшено податкове
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 20 174,08 грн., оскільки
додаткова угода №2, згідно якої
визначено, що товари передавались на
комісію, укладена 30.12.2001 року, тобто
пізніше ніж було отримано товари.
Мотиви обґрунтування правомірності
прийнятого судом рішення в цій частині
визначаються і можливістю здійснення
сторонами нових умов отримання товару
на комісію, з врахуванням відсутності
доказів про реалізацію цієї продукції
до укладення додаткової угоди. За
таких обставин, відповідно з п.4.7 ст.4
Закону України "Про податок на додану
вартість " господарський суд правильно
визначив безпідставність визначення
податкового зобов'язання з податку на
додану у вартість у сумі 20 174,08 грн.

Як вбачається з матеріалів
справи, донарахування податку на
прибуток, яке оспорюються позивачем,
пов'язано також з визначенням ДПІ
збільшення валових витрат за 2001р. на
суму 131 651.19 грн. Товар, отриманий
позивачем по договору №18 від 25.04.2001
року на вказану суму, визначено ДПІ як
отриманий на умовах товарного кредиту.
Судом правильно зазначено, що цей
товар не є товарним кредитом, так як
відповідно до п.п. 1.11.2 ст.1 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств" товарним кредитом
визнається і товар, який передано у
власність юридичним на умовах угоди, що
передбачає відстрочення кінцевого
розрахунку на визначений строк та під
процент. В той же час, умовами договору,
на підставі якого було отримано
вказаний у акті товар, не передбачено
нарахування відповідного проценту.
Крім того, з договору №18 від 25.04.2001 року
вбачається, що строк дії договору (п.7.1)
визначено до 31.12.2003 року, конкретні
строки поставки вказаним договором не
визначені, а тому слід прийти до
висновку, що відсутні підстави для
визначення умов цього договору як
товарного кредиту.

За таких обставин, відповідно з п.п.11.2.1
п.11.2 ст.11 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств "
суд обґрунтовано визначив
правомірність збільшення позивачем
валових витрат на суму 131 651,19 грн. на
дату оприбуткування ним отриманих
товарів.

В апеляційній скарзі відповідач
посилається на те, що суд помилково
прийшов до висновку щодо
неправомірності зменшення ДПІ
податкового кредиту позивача на суму
169892,52 грн. з посиланням на п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7
Закону України "Про податок на додану
вартість ", оскільки головним критерієм
для отримання права на податковий
кредит по придбаних основних фондах є
їх участь у господарській діяльності, а
придбані основні фонди на момент
віднесення до податкового кредиту не
були введені в експлуатацію та не
амортизувались, а тому відповідно до
п.8.2 ст.8 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств "
та п.п.7.4.1, 7.4.4 ст.7 Закону України "Про
податок на додану вартість " вартість
основних фондів не повинна
відноситись до валових витрат, а
податок на додану вартість - до
податкового кредиту.

Апеляційний суд приходить до висновку
про необґрунтованість вказаних
доводів.

Як вбачається з матеріалів справи,
згідно розділу 2.2.2 акту перевірки, яким
визначався податковий кредит, ДПІ, в
зв'язку з невідповідністю даних книги
обліку придбання товарів (робіт,
послуг) за відповідний податковий
період (місяць) даним декларацій з
податку на додану вартість,
представлених до Покровської МДПІ,
визначала податковий кредит
самостійно згідно даних книги обліку
придбання товарів (робіт, послуг).

Апеляційний суд виходить з даних
встановлених ДПІ, однак вважає, що ДПІ
при здійсненні розрахунку
необґрунтовано не включено до
податкового кредиту податок на додану
вартість по придбаних основних фондах:
в грудні 2001 року - ПДВ в розмірі 13 333,34
грн. по придбанню металевих
конструкцій арочних споруд на суму 80 000
грн., в січні 2002 року - ПДВ в розмірі 15
833,33 грн. по придбанню металевих
конструкцій арочної споруди на суму
79166,67 грн., в лютому 2002 року - ПДВ в
розмірі 14 166,67 грн. по придбанню
металевих конструкцій арочної споруди
на суму 70 833,33 грн., в березні 2002 року -
ПДВ в розмірі 8333,33 грн. по придбанню
металевих конструкцій арочної споруди
на суму 41666,67-грн., в квітні 2002 року - ПДВ
в розмірі 2833,34 грн. по придбанню
металевих конструкцій арочної споруди
на суму 14166,66, в червні 2002 року - ПДВ в
розмірі 100652,16 грн. по придбанню
металевих конструкцій арочної споруди
на суму 50292,17 грн., за ваги авто на суму
16666,67 грн. та комбайна "Лексіон" на суму
436300 грн., в серпні 2002 року - ПДВ в
розмірі 3490 грн. по придбанню погрузчика
на суму 17450 грн., в ( жовтні 2002 року - ПДВ в
розмірі 11 250,35 грн. по придбанню
нижнього решета на суму 8418,42 грн., вагів
автомобільних на суму 36383,33 грн. та
зернометача на суму 12950 грн. Всього на
суму169 892,52 грн.

Право на податковий кредит
підтверджується наданими до
матеріалів справи податковими
накладними, які досліджувались ДПІ при
перевірці, згідно акта перевірки.

Відповідно з положеннями п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7
Закону України "Про податок на додану
вартість " суми податку на додану
вартість, сплачені (нараховані)
платником податку у звітному періоді у
зв'язку з придбанням (спорудженням)
основних фондів, що підлягають
амортизації, включаються до складу
податкового кредиту такого звітного
періоду, незалежно від строків
введення в експлуатацію основних
фондів.

Вказана норма є спеціальною з питання
оподаткування ПДВ і чітко передбачає
можливість віднесення сум податку на
додану вартість, сплачених платником
податку у зв'язку з придбанням
(спорудженням) основних фондів
податкового кредиту незалежно від
строків введення в експлуатацію
основних фондів.

Тому донарахування податку на додану
вартість та застосування до платника
податків штрафних санкцій є
неправомірним.

Отже, рішення суду першої
інстанції в частині задоволення
позовних вимог щодо визнання
протиправними податкових повідомлень
-рішень слід визнати законним та
обґрунтованим.

Стосовно списання безнадійного
боргу в зв'язку з наявністю
форс-мажорних обставин, апеляційний
суд вважає необхідним зазначити
наступне.

Відповідно до п.п. 18.2.1 п. 18.2 ст. 18 Закону
України "Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами і державними цільовими
фондами" підлягає списанню безнадійний
податковий борг, у тому числі пеня,
нарахована на такий податковий борг, а
також штрафні санкції. При цьому
податковим боргом, згідно п. 1.2 та 1.3 ч. 1
статті 1 того ж Закону, є узгоджене
платником або встановлене судом, але не
сплачене у встановлений термін
зобов'язання платника податків
сплатити до бюджетів відповідну суму
коштів з урахуванням штрафних санкцій
при їх наявності. А під терміном
"безнадійний" відповідно до п.п. "г" п. 18.2
ст. 18 розуміється податковий борг
юридичних або фізичних осіб, що виник
унаслідок обставин непереборної сили
(форс-мажорних обставин).

Як свідчать матеріали справи до
податкового боргу, що підлягає
списанню, позивач відносить суми,
зазначені в податковому
повідомленні-рішенні № 000492301/0 від
07.08.2003р. - 985,76 грн., в податковому
повідомленні-рішенні № /0 від
07.08.2003р. - 1 050,80 грн., в податковому
повідомленні-рішенні № /1 від
02.09.2003р.- 1 416,92 грн., в податковому
повідомленні-рішенні № /0 від
07.08.2003р. - 683,21 грн., а також в податковому
повідомленні-рішенні № /0 від
04.08.2003р. (в тій частині, що не визнана
недійсною) - 35 022,11 грн.

Граничний термін сплати
вищезазначених сум відповідно до
податкових повідомлень-рішень
встановлюється до 13 вересня 2003 року.
Згідно з інструкцією про порядок
ведення органами державної податкової
служби оперативного обліку податків і
зборів, що надходять до бюджетів та до
державних цільових фондів, суми
податкових зобов'язань відображаються
в картках особових рахунків платнику
податків. А у випадку їх несвоєчасної
сплати такі суми податкового
зобов'язання набувають статусу
податкового боргу. Тобто, оскільки
підприємство не сплатило
вищезазначені суми, то починаючи з 14
вересня 2003 року вони є податковим
боргом.

У відповідності з пунктом 3.4
Порядку списання безнадійного
податкового боргу платників податків
безнадійним вважається борг, що виник
внаслідок обставин непереборної сили
(форс - мажорні обставини), тобто не з
вини платника податків, які неможливо
було попередити своїми заходами, за
умови, що дані обставини безпосередньо
вплинули на своєчасне виконання
податкових зобов'язань.

Згідно висновків
Торгово-промислової палати України №
11148/05-4 від 21.08.2003р. та № 11141/05-4 від 21.08.2003р.
вбачається, що несприятливі погодні
умови, що призвели до пошкодження і
загибелі посівів
сільськогосподарських культур на
площах СФГ "Мічуріна-Приватне" станом
на 14 квітня 2003 року та станом на 08
червня 2003 року визнані форс- мажорними
обставинами, що спричинило за собою
відсутність урожаю. Відсутність
можливості отримати дохід від
здійснення господарської діяльності
призвело до неможливості СФГ
"Мічуріна-Приватне" сплатити податки.
Таким чином, суд правомірно прийшов до
висновку про наявність
безпосереднього причинного зв'язку між
форс-мажорними обставинами,
засвідченими у встановленому
законодавством порядку, і фінансовою
неспроможністю позивача сплатити
спірну суму податкових зобов'язань,

Що стосується суми штрафних
санкцій 1406, 92 грн., нарахованих на
підставі Указу Президента України від
12.06.1995 року № 436/95 «Про застосування
штрафних санкцій за

порушення норм з регулювання обігу
готівки". то зазначена сума не
підлягала списанню, оскільки не може
бути визнана сумою податку або збору,
виходячи з норм Закону України «Про
систему оподаткування», який не
відносить названі штрафні санкції до
складу податків чи зборів, що
підлягають сплаті до бюджетів.

Отже, рішення суду першої
інстанції, в частині, що стосується
названої суми, є таким, що суперечить
нормам матеріального права.

Виходячи з викладеного, апеляційну
скаргу Покровської міжрайонної
державної податкової інспекції
Дніпропетровської області слід
задовольнити частково. Постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 07 жовтня 2009
р. - скасувати. Позов задовольнити
частково визнати протиправними та
скасувати податкове повідомлення
рішення Покровської міжрайонної
державної податкової інспекції
Дніпропетровської області №/0 від
04.08.2003 року у частині донарахування
податку на прибуток приватних
підприємств у сумі 50 220,35 грн. (п'ятдесят
тисяч двісті двадцять грн. 35 кор.), а
також у частині нарахування штрафних
санкцій на суму 10 043,98 грн. (десять тисяч
сорок три грн. 98 коп.), податкові
повідомлення- рішення Покровської
міжрайонної державної податкової
інспекції № /1 від 02.09.2003 року та №
/1 від 02.09.2003 року; Зобов'язати
Покровську міжрайонну державну
податкову інспекцію Дніпропетровської
області списати безнадійний
податковий борг Селянського
(фермерського) господарства
"Мічуріна-Приватне" у сумі 37741, 97 грн. у
зв'язку з дією форс-мажорних обставин.
У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207

Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Покровської
міжрайонної державної податкової
інспекції Дніпропетровської області
задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 07
жовтня 2009 р. - скасувати.

Позов задовольнити частково визнати
протиправним та скасувати податкове
повідомлення рішення Покровської
міжрайонної державної податкової
інспекції Дніпропетровської області
№/0 від 04.08.2003 року у частині
донарахування податку на прибуток
приватних підприємств у сумі 50 220,35 грн.
(п'ятдесят тисяч двісті двадцять грн. 35
кор.), а також у частині нарахування
штрафних санкцій на суму 10 043,98 грн.
(десять тисяч сорок три грн. 98 коп.).

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення - рішення
Покровської міжрайонної державної
податкової інспекції № /1 від
02.09.2003 року та № /1 від 02.09.2003 року.

Зобов'язати Покровську міжрайонну
державну податкову інспекцію
Дніпропетровської області списати
безнадійний податковий борг
Селянського (фермерського)
господарства "Мічуріна-Приватне" у сумі
37741, 97 грн. у зв'язку з дією
форс-мажорних обставин.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова набирає законної сили
відповідно до ст.254 КАС України.

Постанова може бути оскаржена
відповідно до ст.212 КАС України.

(Постанову суду виготовлено
у повному обсязі 13.11.2013р.)

Головуючий:
Л.П. Туркіна

Суддя:
Н.І. Малиш

Суддя:
А.А. Щербак