Справа № 826/17820/13-а
Суддя: Соколова О.А.
Дата ухвалення: 2013-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 грудня 2013 року справа №
приміщення суду за адресою: м. Київ, вул.
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
при секретарі судового засідання
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу
за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Полімерна компанія"
до Державної податкової інспекції у
Дніпровському районі Головного
управління Міндоходів у м.Києві про
визнання протиправною та скасування
податкової вимоги № 729-15 від 01.10.2013 року
за участю представників сторін:
від позивача Сопкін С.В.,
від відповідача Коваленко А.О.,
До Окружного адміністративного суду
міста Києва звернулося товариство з
обмеженою відповідальністю «Полімерна
компанія» з адміністративним позовом
до Державної податкової інспекції у
Дніпровському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києва про
визнання протиправною та скасування
податкової вимоги № 729-15 від 01.10.2013 року.
В обґрунтування позову позивач
посилається на те, що у зв'язку з
виплатою дивідендів за результатами
фінансово-господарської діяльності за
2012 рік ним було розраховано та сплачено
авансовий внесок з податку на прибуток
в розмірі 2 148 726,00грн. Після сплати
податкових зобов'язань з податку на
прибуток за 2012 рік, авансових платежів
за січень-серпень 2013 року та авансового
внеску в зв'язку з виплатою дивідендів
у позивача існувала переплата в сумі 2
387 705,00грн., про що відображено у графі 16
декларації з податку на прибуток.
Позивач зазначає, що сума переплати
значно перевищує суму авансового
внеску з податку на прибуток за
вересень 2013 року (461 982,00грн.) і є
достатньою для зарахування на
погашення цього та наступних авансових
внесків, а тому, на думку позивача, не
було необхідності сплачувати
додаткові грошові кошти в бюджет.
У судовому засіданні представник
позивача надав пояснення аналогічні
викладеним у позовній заяві та просив
задовольнити позовні вимоги у повному
Представник відповідача у судовому
засіданні проти задоволення позову
заперечував, надав до матеріалів
справи письмові заперечення проти
позову, в яких зазначив, що сплата
грошових зобов'язань або погашення
податкового боргу платника податків з
відповідного платежу може бути
здійснена також за рахунок надміру
сплачених сум такого платежу (без заяви
платника) або за рахунок помилково
та/або надміру сплачених сум з інших
платежів (на підставі відповідної
заяви платника) до відповідних
бюджетів. Такої відповідної заяви
позивачем до податкового органу не
подавалося. Представник відповідача
зазначив, що у відповідності до норм
Податкового кодексу України
податковий орган позбавлений права
самостійно погашати заборгованість по
податку за рахунок переплати по іншому
платежу. (а.с.89-90)
Представник відповідача у судовому
засіданні просив суд у задоволенні
позову позивачу відмовити у повному
Заслухавши пояснення представників
сторін та дослідивши письмові докази в
матеріалах справи, суд встановив
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Полімерна компанія»
зареєстровано як юридична особа
Дніпровською районною у місті Києві
державною адміністрацією 21.07.2010 року за
юридичної особи 36998670, про що свідчать
виписка з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, довідка АА № 606816 з
Єдиного Державного реєстру
підприємств та організацій України.
Свою діяльність здійснює на підставі
Статуту. (а.с.74-82)
Відповідно до ст.67 Конституції України,
кожен зобов'язаний сплачувати податки
і збори в порядку і розмірах,
встановлених законом.
Згідно п.15.1 ст.15 Податкового кодексу
України, платниками податків
визнаються фізичні особи (резиденти і
нерезиденти України), юридичні особи
(резиденти і нерезиденти України) та їх
відокремлені підрозділи, які мають,
одержують (передають) об'єкти
оподаткування або провадять
діяльність (операції), що є об'єктом
оподаткування згідно з цим Кодексом
або податковими законами, і на яких
покладено обов'язок із сплати податків
та зборів згідно з цим Кодексом.
Також, керуючись п.16.1 ст.16 Податкового
кодексу України, платник податків
зобов'язаний, зокрема, вести в
установленому порядку облік доходів і
витрат, складати звітність, що
стосується обчислення і сплати
податків та зборів; подавати до
контролюючих органів у порядку,
встановленому податковим та митним
законодавством, декларації, звітність
та інші документи, пов'язані з
обчисленням і сплатою податків та
зборів; сплачувати податки та збори в
строки та у розмірах, встановлених цим
Кодексом та законами з питань митної
справи.
Пунктом 41.1 статті 41 Податкового
кодексу України встановлено, що
контролюючими органами є: органи
державної податкової служби - щодо
податків, які справляються до бюджетів
та державних цільових фондів, крім
зазначених у підпункті 41.1.2 цього
пункту, а також стосовно законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладається на органи державної
податкової служби; митні органи - щодо
мита, акцизного податку, податку на
додану вартість, інших податків, які
відповідно до податкового
законодавства справляються у разі
ввезення (пересилання) товарів і
предметів на митну територію України
або територію вільної митної зони або
вивезення (пересилання) товарів і
предметів з митної території України
або території вільної митної зони.
Відповідно до п.46.1 ст.46 Податкового
кодексу України, податкова декларація,
розрахунок (далі - податкова
декларація) - документ, що подається
платником податків (у тому числі
відокремленим підрозділом у випадках,
визначених цим Кодексом) контролюючому
органу у строки, встановлені законом,
на підставі якого здійснюється
нарахування та/або сплата податкового
зобов'язання, чи документ, що свідчить
про суми доходу, нарахованого
(виплаченого) на користь платників
податків - фізичних осіб, суми
утриманого та/або сплаченого податку.
В п.54.1 ст.54 Податкового кодексу України
передбачено, крім випадків,
передбачених податковим
законодавством, платник податків
самостійно обчислює суму податкового
та/або грошового зобов'язання та/або
пені, яку зазначає у податковій (митній)
декларації або уточнюючому розрахунку,
що подається контролюючому органу у
строки, встановлені цим Кодексом. Така
сума грошового зобов'язання та/або пені
вважається узгодженою.
Так, у судовому засіданні встановлено,
що відповідачем до ДПІ у Дніпровському
районі міста Києва надана податкова
декларація з податку на прибуток за 2012
рік від 11.02.2013 року, в якій платником
податків визначено авансовий платіж
(1/12 нарахованої лр сплати загальної
суми податку на прибуток за звітний
(податковий) рік), що підлягатиме сплаті
щомісяця у березні-грудні 2013 року та
січні-лютому 2014 року у розмірі 461
982,00грн. (а.с.13-25)
Водночас як вбачається із зворотнього
боку облікової картки платника
податків по платежу - авансові внески з
податку на прибуток приватних
підприємств, позивачу 30.09.2013 року була
нарахована сума до сплати у розмірі 461
982,00грн. Отже, підприємством вказана
сума не була сплачена у встановлені
Податковим кодексом України строки, у
зв'язку з чим у позивача виник
податковий борг по авансовим внескам з
податку на прибуток у розмірі 461 982,00грн.
Відповідно до приписів п.57.1 ст.57
Податкового кодексу України, платник
податків зобов'язаний самостійно
сплатити суму податкового
зобов'язання, зазначену у поданій ним
податковій декларації, протягом 10
календарних днів, що настають за
останнім днем відповідного граничного
строку, передбаченого цим Кодексом для
подання податкової декларації, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.
Платники податку на прибуток (крім
новостворених, виробників
сільськогосподарської продукції,
неприбуткових установ (організацій) та
платників податків, у яких доходи, що
враховуються при визначенні об'єкта
оподаткування, за останній річний
звітний податковий період не
перевищують 10 мільйонів гривень)
щомісяця сплачують авансовий внесок з
податку на прибуток у порядку і в
строки, які встановлені для місячного
податкового періоду, у розмірі не менше
1/12 нарахованої до сплати суми податку
за попередній звітний (податковий) рік
без подання податкової декларації.
Підпунктом 14.1.175 п.14.1 ст.14 Кодексу
встановлено, що суми грошового
зобов'язання (з урахуванням штрафних
санкцій за їх наявності), самостійно
узгодженого платником податків або
узгодженого в порядку оскарження, але
не сплаченого у встановлений цим
Кодексом строк, а також пеня,
нарахована на суму такого грошового
зобов'язання вважаються податковим
Згідно вимог ст.59 Податкового кодексу
України, у разі коли платник податків
не сплачує узгодженої суми грошового
зобов'язання в установлені
законодавством строки, контролюючий
орган надсилає (вручає) йому податкову
вимогу в порядку, визначеному для
надсилання (вручення) податкового
повідомлення-рішення. Податкова вимога
надсилається не раніше першого
робочого дня після закінчення
граничного строку сплати суми
грошового зобов'язання.
Податкова вимога повинна містити
відомості про факт виникнення
грошового зобов'язання та права
податкової застави, розмір податкового
боргу, який забезпечується податковою
заставою, обов'язок погасити
податковий борг та можливі наслідки
його непогашення в установлений строк,
попередження про опис активів, які
відповідно до законодавства можуть
бути предметом податкової застави, а
також про можливі дату та час
проведення публічних торгів з їх
Податкова вимога надсилається
(вручається) також платникам податків,
які самостійно подали податкові
декларації, але не погасили суми
податкових зобов'язань у встановлені
цим Кодексом строки, без попереднього
надсилання (вручення) податкового
повідомлення-рішення.
ДПІ у Дніпровському районі ГУ
Міндоходів у м. Києві на адресу
позивача винесена податкова вимога від
01.10.2013 року № 729-15, в якій визначено, що
станом на 30.09.2013 року сума податкового
боргу платника податків ТОВ «Полімерна
компанія» за узгодженими грошовими
зобов'язаннями по авансовим внескам з
податку на прибуток становить 461
Крім того, відповідно до ст.89
Податкового кодексу України першим
заступником начальника ДПІ прийнято
рішення № 729-15 від 01.10.2013 року про опис
майна у податкову заставу. (а.с.9)

Згідно п.87.1 ст.87 Податкового кодексу
України, джерелами самостійної сплати
грошових зобов'язань або погашення
податкового боргу платника податків є
будь-які власні кошти, у тому числі ті,
що отримані від продажу товарів (робіт,
послуг), майна, випуску цінних паперів,
зокрема корпоративних прав, отримані
як позика (кредит), та з інших джерел, з
урахуванням особливостей, визначених
цією статтею, а також суми надміру
сплачених платежів до відповідних
бюджетів.

Керуючись приписами п.87.9 ст.87
Податкового кодексу України, у разі
наявності у платника податків
податкового боргу контролюючі органи
зобов'язані зарахувати кошти, що
сплачує такий платник податків, в
рахунок погашення податкового боргу
згідно з черговістю його виникнення
незалежно від напряму сплати,
визначеного платником податків. У
такому ж порядку відбувається
зарахування коштів, що надійдуть у
рахунок погашення податкового боргу
платника податків відповідно до статті
95 цього Кодексу або за рішенням суду у
випадках, передбачених законом.

Спрямування коштів платником податків
на погашення грошового зобов'язання
перед погашенням податкового боргу
забороняється, крім випадків
спрямування цих коштів на виплату
заробітної плати та єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що право перерахування грошових коштів
по одному платежу в рахунок погашення
податкового боргу за іншим платежем у
податкової інспекції відсутнє та
представником позивача не надано
жодних доказів щодо сплати суми
авансових платежів по податку на
прибуток за вересень 2013 року
самостійно.

Доказами в адміністративному
судочинстві, за визначенням частини
першої статті 69 Кодексу
адміністративного судочинства
України, є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

В процесі розгляду справи сторонами
інших доказів до суду не надано,
відомостей про наявність інших
доказів, які могли б бути витребувані
судом, сторонами не надавалося.

У відповідності до частин першої та
четвертої статті 70 цього Кодексу,
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмету доказування.
Обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

За таких підстав суд приходить до
висновку, що податкова вимога ДПІ у
Дніпровському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києві
від 01.10.2013 року № 729-15 є правомірною та
не підлягає скасуванню.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Суд прийшов до висновку, що
відповідачем у судовому засіданні
доведено та підтверджено матеріалами
справи правомірність прийняття
податкової вимоги № 729-15 від 01.10.2013 року
та відсутність підстав для її
скасування.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що позов товариства з
обмеженою відповідальністю «Полімерна
компанія» задоволенню не підлягає.

Оскільки суд прийшов до висновків в
задоволені позову відмовити, сплачений
судовий збір позивачем не підлягає
поверненню.

Керуючись ст.ст.2-15, 17-18, 33-35, 41-42, 47-51, 56-59,
69-71, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107, 110-111,112, 121, 122-143, 151-154,
158, 162, 163, 167, 185-186, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

постановив:

У задоволенні позовної заяви
товариства з обмеженою
відповідальністю «Полімерна компанія»
- відмовити.

Постанову ухвалено у нарадчій кімнаті
та проголошено її вступну та
резолютивну частину 18 грудня 2013 року.

Постанову у повному обсязі складено 25
грудня 2013 року.

Постанова набирає законної сили в
порядку передбаченому ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена в апеляційному
порядку за правилами, встановленими
ст.ст.185-187 цього Кодексу.

Суддя
О.А. Соколова