Справа № 826/2385/13-а
Суддя: Сорочко Є.О.
Дата ухвалення: 2014-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №826/2385/13-а
інстанції: Клименчук Н.М.;
Суддя-доповідач: Сорочко Є.О.
У Х В А Л А

Іменем України

23 січня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

Головуючого судді
Сорочко Є.О.

Суддів:
Горбань Н.І.

Межевич М.В.

при секретарі
Грисюк Г.Г.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 27 червня 2013 року у
справі за адміністративним позовом
фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до
Державної податкової інспекції у
Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н
О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3
(далі - ФОП ОСОБА_3) звернувся до
Окружного адміністративного суду м.
Києва з позовом до Державної
податкової інспекції у Святошинському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві (далі - ДПІ у
Святошинському районі) про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
03.12.2012 р. №.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 27
червня 2013 року позов задоволено,
визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення ДПІ у
Святошинському районі від 03.12.2012 р.
№.

На вказану постанову ДПІ у
Святошинському районі подало
апеляційну скаргу, в якій просить її
скасувати та ухвалити нову постанову,
якою в задоволенні позову відмовити,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Дослідивши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до матеріалів справи,
ДПІ у Святошинському районі проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку ФОП ОСОБА_3 з питань
правомірності нарахування податкових
зобов'язань та податкового кредиту з
податку на додану вартість за період з
01.02.2012 р. по 30.06.2012 р., за результатами
якої складено акт перевірки від 22.10.2012
р. за №871/17-20/НОМЕР_1.

Даною перевіркою встановлено
порушення позивачем п. 198.6 ст. 198, п. 200.1
ст. 201 Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено суму податку
на додану вартість на загальну суму 689
826,31 грн., в тому числі: за лютий 2012 р. у
сумі 131860,39 грн., за березень 2012 р. у сумі
132227,54 грн., за квітень 2012 р. у сумі 137115,38
грн., за травень 2012 р. у сумі 154088,32 грн.,
та за червень 2012 р. у сумі 134534,68 грн.

На підставі акту перевірки ДПІ у
Святошинському районі винесено
податкове повідомлення-рішення від
03.12.2012 р. №, яким за позивачем
визначено суму податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість в сумі 862 282,89 грн., в тому числі
за основним платежем - 689 826,00 грн. та за
штрафними (фінансовими) санкціями - 172
456,58 грн.

Відповідно до висновків
податкового органу, викладених в акті
перевірки, підставою для донарахування
позивачу зобов'язань з податку на
додану вартість слугувало ненадання
позивачем до перевірки податкових
накладних, які зараховані до
податкового кредиту та відображені у
реєстрі виданих та отриманих
податкових накладних та розшифровки
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів.

Позивач не заперечує, що до
перевірки оформленої вказаним актом
ним не надавалось жодної документації,
однак зазначається що про проведення
такої йому не було відомо.

Відповідно до п.п. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78
Податкового кодексу України
документальна позапланова перевірка
здійснюється, зокрема за наслідками
перевірок інших платників податків або
отримання податкової інформації
виявлено факти, що свідчать про можливі
порушення платником податків
податкового, валютного та іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на органи державної
податкової служби, якщо платник
податків не надасть пояснення та їх
документальні підтвердження на
обов'язковий письмовий запит органу
державної податкової служби протягом 10
робочих днів з дня отримання запиту.

Згідно матеріалів справи,
податковим органом 28.08.2012 р. засобами
поштового зв'язку скеровано позивачу
письмовий запит про надання пояснень
та їх документального підтвердження
від 27.08.2012 р. №7225/Х/17-424, який не було
вручено позивачу та повернуто у зв'язку
із закінченням терміну зберігання.

Відповідно до п. 42.2 ст. 42
Податкового кодексу України документи
вважаються належним чином врученими,
якщо вони надіслані за адресою
(місцезнаходженням, податковою
адресою) платника податків
рекомендованим листом з повідомленням
про вручення або особисто вручені
платнику податків або його законному
чи уповноваженому представникові.

Отже, правові підстави для
призначення відповідачем
документальної позапланової перевірки
були наявні.

Згідно п. 79.1, п. 79.2 ст. 79
Податкового кодексу України
документальна невиїзна перевірка
здійснюється у разі прийняття
керівником органу державної
податкової служби рішення про її
проведення та за наявності обставин
для проведення документальної
перевірки, визначених статтями 77 та 78
цього Кодексу. Документальна невиїзна
перевірка здійснюється на підставі
зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1
статті 75 цього Кодексу документів та
даних, наданих платником податків у
визначених цим Кодексом випадках, або
отриманих в інший спосіб, передбачений
законом.

Документальна позапланова
невиїзна перевірка проводиться
посадовими особами органу державної
податкової служби виключно на підставі
рішення керівника органу державної
податкової служби, оформленого
наказом, та за умови надіслання
платнику податків рекомендованим
листом із повідомленням про вручення
або вручення йому чи його
уповноваженому представнику під
розписку копії наказу про проведення
документальної позапланової невиїзної
перевірки та письмового повідомлення
про дату початку та місце проведення
такої перевірки.

Виконання умов цієї статті надає
посадовим особам органу державної
податкової служби право розпочати
проведення документальної невиїзної
перевірки.

Копія наказу про проведення
перевірки та письмове повідомлення про
дату початку та місце проведення такої
перевірки, згідно зворотного поштового
повідомлення направлялись листом на
адресу позивача, який не було вручено
та повернуто у зв'язку із закінченням
терміну зберігання. Повідомлення про
проведення перевірки від 09.10.2012 р. за
№8611/Х/17-225 було вручено представнику
позивача за довіреністю лише 26.11.2012 р.,
тобто після складання акту перевірки.

Разом з тим, колегія суддів вважає
обґрунтованими посилання позивача
щодо відсутності об'єктивної
можливості надати до перевірки
витребовувані документи, оскільки не
мав можливості отримати листи
відповідача в періоди з 09.09.2012 р. по
22.10.2012 р. з 09.12.2012 р. по 11.01.2013 р., у зв'язку
з перебуванням у відрядженні та
відсутністю на території міста Києва,
що підтверджується наявними в
матеріалах справи копією листа ООО
«АСТ» та копіями проїзних документів.

Враховуючи наведені обставини,
такі первинні документи підлягають
дослідженню судом.

Статтею 198 Податкового кодексу
України, визначено, що право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з, в тому числі придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг, при цьому датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше, а саме дата списання
коштів з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до п. 198.6 ст.198 цього
Кодексу не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними або оформлені з
порушенням вимог чи не підтверджені
митними деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, які попередньо віднесені
до податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону.

Згідно п. 201.6 ст. 201 цього Кодексу
податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Пунктом 201.10 статті 201 цього
Кодексу передбачено, що податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Статтею 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" визначено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому
числі договори, накладні, рахунки тощо)
мають силу первинних документів лише в
разі фактичного здійснення
господарської операції. Якщо ж
фактичного здійснення господарської
операції не було, відповідні документи
не можуть вважатися первинними
документами для цілей ведення
податкового обліку навіть за наявності
всіх формальних реквізитів таких
документів, що передбачені чинним
законодавством.

Як вбачається з акту перевірки, в
перевіряємий період позивач перебував
у господарських відносинах цілого ряду
контрагентів-постачальників та
контрагентів-покупців, перелік яких та
періоди здійснення правочинів
зазначені в акті перевірки.

При цьому, колегією суддів
досліджено та проаналізовано наявні в
матеріалах справи первинні документи
по правочинам з такими контрагентами
за перевіряємий період, зокрема,
відповідні договори продажу, поставки
товарів та продукції, податкові та
видаткові накладні,
товарно-транспортні накладні,
контрольні листи на перевезення
товарів та продукції, приймальні акти,
реєстри приймальних актів, банківські
виписки.

Такі документи відповідають
чинному законодавству та дають
можливість встановити, які саме товари
та продукція були куплені/продані та
поставлені, з конкретними
найменуваннями, в кількісному та
ціновому виразі, з повним
відображенням руху активів, зміною
зобов'язань та власного капіталу, які
відображені в податковому обліку
відповідно до їх реального змісту, а
тому реальність таких господарських
операцій є повністю підтвердженою.

В матеріалах справи містяться
також докази використання позивачем у
власній господарській діяльності
товару, придбаного у
контрагентів-постачальників
конрагентам-покупцям.

В той же час, відповідачем жодним
іншим чином, ніж на підставі ненадання
податкових декларацій, не
спростовується факт здійснення
господарських операцій, наявність
спеціальної податкової
правосуб'єктністі учасників
господарських операцій, зв'язок між
фактом придбання товарів і
господарською діяльністю платника
податку, наявність господарської мети
при вчиненні відповідних дій платника
податку.

При цьому, чинним законодавством
України на сторону цивільно-правової
угоди - покупця товару, яка є платником
податків, не покладено обов'язку в
подальшому за можливі будь-які
неправомірні дії будь-кого з
постачальників при створенні
підприємства та здійсненні
господарської діяльності або через
відсутність висновків зустрічних
перевірок зазнавати певних негативних
наслідків у вигляді позбавлення права
на формування валових витрат та
податкового кредиту та донарахування
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість та податку на прибуток.
Лише встановлення в ході судового
розгляду факту узгодженості дій
платника податків з недобросовісними
постачальниками з метою незаконного
отримання податкових вигод або його
обізнаності з такими діями
постачальників чи сприяння ухиленню
постачальниками товару від виконання
податкових зобов'язань може слугувати
підставою для відмови у праві на валові
витрати та податковий кредит.

Відповідачем не надано судового
рішення, яке б набрало законної сили,
прийнятого в порядку ст. 551
Господарського кодексу України щодо
встановлення підробної реєстрації
контрагентів, втрачених документів або
реєстрацію на осіб, які не мали наміру
провадити фінансово-господарську
діяльність або реалізовувати
повноваження, а також не наданого
судового рішення в порядку ст. 234
Цивільного кодексу України щодо
фіктивності правочинів між позивачем
та його контрагентами.

Таким чином, відповідачем не
спростовано доводів позивача та
доказів, наявних у матеріалах справи,
які доводять товарність та реальність
господарських операцій за
перевіряємий період, тому позивачем
правомірно сформовано податковий
кредит в періоді отримання відповідних
податкових накладних, а тому висновок
податкового органу про заниження суми
податку на додану вартість є
необгрунтованим, отже податкове
повідомлення-рішення від 03.12.2012 р.
№ р. є протиправним та підлягає
скасуванню.

Враховуючи вищевикладене,
колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції щодо
задоволення позову, а тому апеляційну
скаргу ДПІ у Святошинському районі
необхідно залишити без задоволення, а
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 27 червня 2013 року - без
змін, оскільки вона ухвалена з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 196, 198, 200, 205, 206
КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Святошинському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 27
червня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
порядку та строки передбачені ст. 212
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
Сорочко Є.О.

Судді:
Горбань Н.І.

Межевич М.В.

Повний текст ухвали складено 28.01.2014 р.

.

Головуючий суддя
Сорочко Є.О.

Судді:
Горбань Н.І.

Межевич М.В.