Справа № 872/2455/13
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2013-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" жовтня 2013 р.справа № 1170/2а-4693/11

Колегія суддів Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду у
складі: головуючого судді:
Чабаненко С.В.

суддів: Ясенової Т.І.
Головко О.В.

при секретарі судового засідання:
Троянові А.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу Олександрійської
об'єднаної державної податкової
інспекції Кіровоградської області
Державної податкової служби

на постанову Кіровоградського
окружного адміністративного суду від 25
вересня 2012 року у справі № 1170/2а-4693/11

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "СКБ 27"

до Олександрійської об'єднаної
державної податкової інспекції
Кіровоградської області Державної
податкової служби

про скасування податкових
повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "СКБ 27" звернулась до
Кіровоградського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Олександрійської об'єднаної державної
податкової інспекції Кіровоградської
області Державної податкової служби в
якому позивач просить суд скасувати
податкові повідомленя-рішення №000232330
від 27.10.11, №000242330 від 27.10.11.

Постановою Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 25 вересня
2012 року у справі № 1170/2а-4693/11 позов
Товариства з обмеженою
відповідальністю "СКБ 27" задоволено у
повному обсязі.

Постанову суду мотивовано тим, що
угоди, які укладались між позивачем та
його контрагентом були виконані
сторонами повністю. Невиконання
контрагентом позивача вимог закону не
є підставою для нарахування позивачу
додаткових платежів, у разі якщо
останній виконав усі передбачені
законом умови щодо віднесення
сплачених сум до валових витрат та
податкового кредиту і має всі
необхідні для цього документальні
підтвердження. ТОВ "СКБ 27" мало належним
чином оформлені податкові накладні,
одержані від контрагентів, та інші
первинні документи, що підтверджують
факт наявності господарчих відносин
між підприємствами. Акт перевірки
зазначені факти не спростовує.
Перевіркою не зафіксований факт
наявності в податкових накладних
недоліків, що свідчать про їх
неналежність як первинного документу,
або порушення порядку їх видачі. Інших
умов для формування податкового
кредиту за наслідками придбання
товарів - таких як обов'язкова сплата
постачальниками та виробниками товару
сум податку на додану вартість до
бюджету в Законі Про ПДВ не
передбачено.

Не погодившись з постановою суду,
Олександрійською об'єднаною державною
податковою інспекцію Кіровоградської
області Державної податкової служби
подано апеляційну скаргу, згідно якої
скаржник просить скасувати постанову
Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 25 вересня
2012 року у справі № 1170/2а-4693/11, як таку що
винесена, з порушенням норм
матеріального, та процесуального
права, та ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні позову. На думку
апелянта, суд не врахував, що валові
витрати та податковий кредит з ПДВ
сформовані позивачем за правочинами з
ПП "Джокер-Інвест", які здійснені без
мети настання реальних наслідків та
мають ознаки фіктивності. Посилалися
на те, що у ході перевірки не було
встановлено факту передачі товарів від
ПП "Джокер-Інвест" до ТОВ "СКБ 27" у
зв'язку з відсутністю актів
приймання-передачі ТМЦ,
товарно-транспортних накладних та
дорожніх листів на перевезення ТМЦ,
документів, які б підтверджували їх
походження, а діяльність ПП
"Джокер-Інвест" полягала у проведенні
операцій, пов'язаних з наданням
податкової вигоди третім особам, чим
скористався позивач. У додаткових
запереченнях представник відповідача
стверджував про невідповідність
вимогам Закону України "Про податок на
додану вартість" податкової накладної
№207 від 04.10.10, виписаної ПП
"Джокер-Інвест", на підставі якої
позивачем сформовано спірний
податковий кредит з ПДВ.

Позивач, належним чином повідомлений
про день, місце і час розгляду
апеляційної скарги, доказом чого є
поштове повідомлення - від 06.08.2013 року, у
судове засідання не прибув, про причини
неприбуття не повідомив.

Відповідач, належним чином
повідомлений про день, місце і час
розгляду апеляційної скарги, доказом
чого є поштове повідомлення - від 06.08.2013
року, у судове засідання не прибув, про
причини неприбуття не повідомив.

Згідно частини 4 статті 196 Кодексу
адміністративного судочинства України
неприбуття у судове засідання сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про дату, час і місце апеляційного
розгляду, не перешкоджає судовому
розгляду справи.

Колегія суддів, перевіривши законність
та обґрунтованість рішення суду в
межах доводів апеляційної скарги,
дійшла висновку про відсутність
підстав для задоволення апеляційної
скарги, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої
інстанції, та підтверджується
матеріалами справи, Товариство з
обмеженою відповідальністю "СКБ 27" з
02.08.07 зареєстроване як юридична особа
виконавчим комітетом Олександрійської
міської ради, перебуває на податковому
обліку в Олександрійській ОДПІ, є
платником податку на додану вартість.

Посадовою особою Олександрійської
ОДПІ 14.10.11 проведено документальну
позапланову невиїзну перевірку ТОВ
"СКБ 27" з питань відображення в
податковому обліку операцій із
здійснення взаємовідносин з ПП
"Джокер-Інвест" за період з 01.10.10 по 31.12.10,
результати якої оформлено актом
№500/23-30/35301155 від 17.10.11.

Відповідно до висновків акту перевірки
встановлено порушення:

- ст.ст. 203, 215, 216, 228, 627 ЦК України в
частині недодержання в момент вчинення
правочину вимог, які не спрямовані на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ними по правочинах,
здійснених при придбанні та продажу
товарів (послуг);

- ст.3, пп. 5.2.1 п. 5.2, пп. 5.3.9 п. 5.3 ст.5 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств", внаслідок чого ТОВ "СКБ 27"
занижено податок на прибуток за 2010 рік
в сумі 25 000 грн., в тому числі за ІV
квартал 2010 року - 25 000 грн., за рахунок
включення до складу валових доходів та
валових витрат операції по угодах, що
визнані нікчемними;

- пп.7.2.3, 7.2.6. п.7.2, пп.7.3.1 п.7.3, пп.7.4.1, пп.7.4.5
п.7.4 ст.7 Закону України "Про податок на
вартість", що призвело до заниження
податку на додану вартість за жовтень
2010 року в сумі 20 000 грн., за рахунок
включення до складу валових доходів та
валових витрат операції по угодах, що
визнані нікчемними.

На підставі вказаного акту
Олександрійською ОДПІ винесено
податкові повідомлення-рішення: -
№000232330 від 27.10.11, та №000242330 від 27.10.11.

Судом першої інстанції встановлено, та
перевірено колегією суддів, що
відповідач обґрунтовує законність
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень порушенням вимог
ст.3, пп. 5.2.1 п.5.2, пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств", та пп. 7.2.3, 7.2.6. п.7.2, пп.7.3.1
п.7.3, пп.7.4.1, 7.4.5 п.7.4ст.7 Закону України
"Про податок на вартість".

Судом першої інстанції
встановлено, та підтверджується
матеріалами справи, що виявлені
Олександрійською ОДПІ під час
перевірки позивача порушення в частині
правомірності формування валових
витрат та податкового кредиту з ПДВ
стосуються господарських зобов'язань,
що випливають із договору
купівлі-продажу №0110/2010 від 01.10.10,
укладеного між позивачем та ПП
"Джокер-Інвест".

За умовами цього договору ПП
"Джокер-Інвест" (постачальник)
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки ТОВ "СКБ 27" (покупцеві)
товар, а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар і сплатити за
нього певну грошову суму.

Згідно з пунктом 1.2 цього договору
предметом поставки є метал нержавіючий
кислотостійкий, витратні матеріали,
металлегірований тощо.

З матеріалів справи вбачається, що
передача від постачальника до покупця
товару оформлена видатковою накладною
№РН-0000203 від 04.10.10 про поставку товару:
лист н/ж 0,8 мм 1250*2500, лист н/ж 3 мм ПВЛ,
лист н/ж 4 мм (12*7) 0,5 1000*2000, труба н/ж 304
проф. 80*40*2,0 загальною вартістю 120 000 грн.
із видачею податкової накладної №207
від 04.10.10 на суму 120 000 грн., у т.ч. 20 000 грн.
ПДВ, а оплату за товар покупцем
проведено згідно з рахунком - фактурою
№СФ-0000217 від 04.10.12 в готівковій формі, що
підтверджується копіями квитанцій до
прибуткових касових ордерів.

Судом першої інстанції встановлено, та
перевірено колегією суддів, що
приймання - передача товару відбулося
04.10.10 у місті Дніпропетровську на
складі ПП "Джокер-Інвест". До
перевезення товару було залучено
перевізника - приватного підприємця
ОСОБА_1, з яким позивачем 04.01.10 укладено
відповідний договір перевезення
вантажів автомобільним транспортом.
Розвантаження товару відбулося на
складі позивача, розташованому у м.
Олександрії, який позивач орендує у ВАТ
"Олександрійська фабрика діаграмних
паперів" на підставі договору найму
приміщення №17/2010 від 01.02.09 (а.с. 213-215). На
підтвердження факту транспортування
придбаних у ПП "Джокер-Інвест" товарів
надав до матеріалів справи копію
товарно-транспортної накладної №351461
від 04.10.10 р., яка свідчить, що 04.10.10 ПП
ОСОБА_1 (автопідприємство) за
замовленням ТОВ "СКБ 27" здійснено
перевезення листа нержавіючого вагою
4,10 т та труби нержавіючої у кількості 155
м від вантажовідправника ПП
"Джокер-Інвест". Пунктом навантаження
визначено м. Дніпропетровськ, пунктом
розвантаження - м. Олександрія.

Щодо подальшого використання товару,
Судом першої інстанції встановлено, та
підтверджується матеріалами справи, що
придбані ТОВ "СКБ 27" за договором
купівлі-продажу №0110/2010 від 01.10.10
нержавіючий лист та труби були
використані товариством у власній
господарській діяльності, а саме для
виготовлення технологічного
обладнання (пластинчатих конвеєрів),
які позивач поставляв ЗАТ "НПП
Інтеренерго" на виконання укладеного
між ними договору №0507 від 20.07.10.
Надходження товарів, як виробничих
запасів, а також їх списання у
виробництві відображено в
бухгалтерському обліку товариства
відповідними проводками.

На підставі згаданих первинних
документів позивачем сформовано
податковий кредит з ПДВ за жовтень 2010
року на суму 20 000 грн., а вартість
придбаних товарів у розмірі 100 000 грн.
віднесена ним до складу валових витрат
ІV кварталу 2010 року.

Як встановлено судом першої інстанції
та перевірено колегією суддів ТОВ "СКБ
27" задекларувавши податковий кредит з
ПДВ по взаємовідносинах з ПП
"Джокер-Інвест" у жовтні 2010 року, у
додатку 5 до податкової декларації з
ПДВ (розшифровки податкових
зобов'язань та податкового кредиту в
розрізі контрагентів) відобразило
обсяги поставки у розмірі 100 000 грн. та
суму ПДВ у розмірі 20 000 грн. по операціях
з постачальником під індивідуальним
податковим номером 39. У зв'язку з
виправленням самостійно виявлених
помилок позивачем у грудні 2010 року до
Олександрійської ОДПІ подано
уточнюючий додаток 5 до декларації з
ПДВ за жовтень 2010 року, в якому
індивідуальний податковий номер
39 замінено на 39 - присвоєний
ПП "Джокер-Інвест". Вказаний уточнюючий
додаток Олександрійською ОДПІ
прийнято.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції, що
висновки відповідача є
необґрунтованими та такими, що не
відповідають нормам законодавства, та
вважає зазначити наступне.

Статтею 3 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» (із змінами та
доповненнями) передбачено, що
фінансова, податкова, статистична та
інші види звітності, що використовують
грошовий вимірник, ґрунтується на
даних бухгалтерського обліку.

Підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій (ст.9
названого Закону).

Статтею 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» визначено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Судом першої інстанції були досліджені
наявні первинні документи та
встановлено реальність господарських
операцій з вказаним контрагентом та
дотримання позивачем спеціальних
вимог законодавства щодо
документального підтвердження сум
податкового кредиту. Крім того,
реальність спірних господарських
операцій підтверджується наявними
матеріалами справи.

Статтею 3 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств",
який діяв на момент виникнення спірних
правовідносин, визначено, що об'єктом
оподаткування є прибуток, який
визначається шляхом зменшення суми
скоригованого валового доходу
звітного періоду, визначеного згідно з
пунктом 4.3 цього Закону на суму валових
витрат платника податку, визначених
статтею 5 цього Закону, суму
амортизаційних відрахувань,
нарахованих згідно із статтями 8 і 9
цього Закону.

Відповідно до підпункту 5.1 статті 5
Закону України "Про оподаткування
прибутку підприємств", валові витрати
виробництва та обігу (валові витрати) -
це сума будь-яких витрат платника
податку у грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних як
компенсація вартості товарів (робіт,
послуг), які придбаваються
(виготовляються) таким платником
податку для їх подальшого використання
у власній господарській діяльності.

Згідно з підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті
5 цього ж Закону до складу валових
витрат включаються зокрема суми
будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7
цієї статті.

Не належать до складу валових витрат
будь-які витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку (абзац 4 підпункту
5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України
"Про оподаткування прибутку
підприємств").

Порядок обчислення і сплати податку на
додану вартість на момент виникнення
спірних правовідносин визначався
статтею 7 Закону України "Про податок на
додану вартість".

Згідно пп.7.2.6 п.7.2 ст.7 Закону України
«Про податок на додану вартість» який
діяв на момент виникнення спірних
правовідносин, визначено, що податкова
накладна видається платником податку,
який поставляє товари (послуги), на
вимогу їх отримувача та є підставою для
нарахування податкового кредиту.

Відповідно до пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» податковий кредит звітного
періоду складається із сум податків,
сплачених (нарахованих) платником
податків у звітному періоді у зв'язку з
придбанням товарів (робіт, послуг),
вартість яких відноситься до складу
валових витрат виробництва (обігу) та
основних фондів чи нематеріальних
активів, що підлягають амортизації.

Не дозволяється включення до
податкового кредиту будь-яких витрат
по сплаті податку, що не підтверджені
податковими накладними чи митними
деклараціями, а при імпорті робіт
(послуг) - актом прийняття робіт (послуг)
чи банківським документом, який
засвідчує перерахування коштів в
оплату вартості таких робіт (послуг).У
разі коли на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, попередньо
включені до складу податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим підпунктом
документами, платник податку несе
відповідальність у вигляді фінансових
санкцій, установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами (п.п.7.4.5 п.7.4
ст.7 Закону України «Про податок на
додану вартість»).

Згідно п.п.7.5.1 п.7.5 ст.7 Закону України
«Про податок на додану вартість» датою
виникнення права платника податку на
податковий кредит вважається дата
здійснення першої з подій: або дата
списання коштів з банківського рахунку
платника податку в оплату товарів
(робіт, послуг), або дата отримання
податкової накладної, що засвідчує
факт придбання платником податку
товарів (робіт, послуг).

Згідно пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України
«Про податок на додану вартість» не
підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями.

У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
підпунктом документами, платник
податку несе відповідальність у
вигляді фінансових санкцій,
установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами.

Законом України «Про податок на додану
вартість» не передбачений обов'язок
суб'єктів підприємницької діяльності
контролювати податкову звітність
контрагентів.

Якщо за результатами реальної
господарської операції віднесення до
складу податкового кредиту сум податку
на додану вартість, сплаченого у
вартості товару, відбувається на
підставі належним чином оформлених
документів, обов'язковість ведення
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку, дії платника
податку є правомірними.

Крім того, Судом першої інстанції на
підставі наявних документів
встановлено, та перевірено колегією
суддів, що на момент здійснення спірної
господарської операцій ПП
"Джокер-Інвест" було зареєстроване
платником податку на додану вартість,
та мало свідоцтво платника ПДВ №100229877,
видане 09.06.09 ДПІ у м. Дніпродзержинську,
у якому місцезнаходженням платника
вказано: м. Дніпродзержинськ, вул.
Лермонтова, 193. Вказане свідоцтво було
анульоване 16.11.10 у зв'язку із внесенням
до ЄДР запису про відсутність
юридичної особи за її
місцезнаходженням. Тому, у жовтні 2010
року, будучи зареєстрованим як платник
податку на додану вартість та маючи
індивідуальний податковий номер
39, ПП "Джокер-Інвест" відповідно до
вимог пп.7.2.4 п.7.2 ст.7 Закону України "Про
податок на додану вартість" мало право
на нарахування податку на додану
вартість та складання податкових
накладних. ПП "Джокер-Інвест" у зв'язку
зі зміною місцезнаходження,
пов'язаного зі зміною
адміністративного району, не було
знято з обліку платників податків у ДПІ
у м. Дніпродзержинську і не було взято
на облік в податковому органі за новим
місцезнаходженням, з заявою про заміну
свідоцтва про реєстрацію платника ПДВ
не зверталося, а тому правомірно
використовувало його реквізити з
зазначенням попереднього
місцезнаходження в податковій
накладній №207 від 04.10.10, виписаній до
моменту анулювання його реєстрації як
платника ПДВ.

Судом першої інстанції встановлено, та
перевірено колегією суддів, що
фактичною підставою для визначення
позивачу податкових зобов'язань з
податку на прибуток та з податку на
додану вартість послугував викладений
в акті перевірки №500/23-30/35301155 від 17.10.11
висновок про нікчемність правочинів,
укладених позивачем з ПП
"Джокер-Інвест", оскільки вони не
спрямовані на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ними.

У зв'язку з викладеним колегія суддів
зазначає наступне.

Згідно частині 1 статті 202 ЦК України, -
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Статтею 204 ЦК України передбачено, що
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Відповідно до абзацу 1 частини 2 статті
215 ЦК України недійсним є правочин, якщо
його недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин).

Частиною 1 статті 216 ЦК України
передбачено, що недійсний правочин не
створює юридичних наслідків, крім тих,
що пов'язані з його недійсністю.

Згідно зі статтею 228 ЦК України (у
редакції, чинній на момент укладання та
виконання спірного договору) правочин
вважається таким, що порушує публічний
порядок, якщо він був спрямований на
порушення конституційних прав і свобод
людини і громадянина, знищення,
пошкодження майна фізичної або
юридичної особи, держави, Автономної
Республіки Крим, територіальної
громади, незаконне заволодіння ним.
Правочин, який порушує публічний
порядок, є нікчемним.

Як роз'яснено у пункті 18 постанови
Пленуму Верховного Суду України від
06.11.09 №9 "Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними", перелік
правочинів, які є нікчемними як такі, що
порушують публічний порядок,
визначений статтею 228 ЦК України: 1)
правочини, спрямовані на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина; 2) правочини, спрямовані на
знищення, пошкодження майна фізичної
або юридичної особи, держави,
Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним.

Такими є правочини, що посягають на
суспільні, економічні та соціальні
основи держави, зокрема: правочини,
спрямовані на використання всупереч
закону комунальної, державної або
приватної власності; правочини,
спрямовані на незаконне відчуження або
незаконне володіння, користування,
розпорядження об'єктами права
власності українського народу - землею
як основним національним багатством,
що перебуває під особливою охороною
держави, її надрами, іншими природними
ресурсами (стаття 14 Конституції
України); правочини щодо відчуження
викраденого майна; правочини, що
порушують правовий режим вилучених з
обігу або обмежених в обігу об'єктів
цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на
порушення інших об'єктів права,
передбачені іншими нормами публічного
права, не є такими, що порушують
публічний порядок.

При кваліфікації правочину за статтею
228 ЦК України має враховуватися вина,
яка виражається в намірі порушити
публічний порядок сторонами правочину
або однією зі сторін. Доказом вини може
бути вирок суду, постановлений у
кримінальній справі, щодо знищення,
пошкодження майна чи незаконного
заволодіння ним тощо.

У ході розгляду справи зазначені факти
відповідачем не доведено, так само як і
не надано доказів на підтвердження
недотримання сторонами правочину в
момент укладення договору вимог,
встановлених частинами першою-третьою,
п'ятою та шостою статті 203 ЦК України, що
згідно зі статтею 215 ЦК України є
підставою для визнання правочинів
недійсними.

Доказів наявності судових рішень про
визнання недійсною угоди, укладеної
між позивачем та ПП "Джокер-Інвест",
ініційованого податковим органом у
порядку, передбаченому частиною 3
статті 228 ЦК України, або щодо фіктивної
діяльності останнього, визнаної такою
у порядку, передбаченому статтею 55-1 ГК
України, відповідачем суду не надано.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Висновки Акту перевірки не можуть
ґрунтуватись на припущеннях, які не
підтверджені конкретними
документальними доказами.

Згідно з п.1 та п. 2 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З вищевикладеного вбачається, що
позивач виконав всі вимоги зазначених
законів і правомірно на підставі даних
бухгалтерського обліку та отриманих
податкових накладних в деклараціях з
ПДВ відобразив податковий кредит на
суму ПДВ.

Таким чином, постанова суду першої
інстанції про задоволення позову
ґрунтуються на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні усіх обставин справи в їх
сукупності. Судом вірно встановлено
реальність господарських операцій та
факт взаєморозрахунків між позивачем
та його контрагентом, відсутні
підстави вважати неправомірним
формування позивачем показників
податкової звітності по податку на
прибуток та податку на додану вартість
на підставі даних, підтверджених
первинними документами. Порушень норм
процесуального закону, які б могли
призвести до прийняття невірного
рішення, колегією суддів також не
встановлено.

Отже, доводи апеляційної скарги не
спростовують правового обґрунтування,
покладеного в основу судового рішення,
тому не можуть бути підставою для
скасування постанови суду першої
інстанції та застосування ст. 202 КАС
України.

Керуючись ст.55, ст.196, п.1.ч.1 ст.198, ст.200,
п.1 ч.1 ст.205, ст.206 КАС України, колегія
суддів, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Олександрійської
об'єднаної державної податкової
інспекції Кіровоградської області
Державної податкової служби на
постанову Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 25 вересня
2012 року у справі № 1170/2а-4693/11 залишити
без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 25 вересня
2012 року у справі № 1170/2а-4693/11 залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили
відповідно до ст. 254 КАС України та може
бути оскаржена відповідно до ст.212 КАС
України.

Головуючий:
С.В. Чабаненко

Суддя:
Т.І. Ясенова

Суддя:
О.В. Головко