Справа № 2а/1770/4011/11
Суддя: Рецебуринський Ю.Й.
Дата ухвалення: 2014-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" січня 2014 р. м. Київ
К/800/24633/13

Вищий адміністративний суд України у
складі:

Головуючого
Рецебуринського Ю.Й.,

Суддів
Ємельянової В.І.,

Олексієнка М.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «Надра» в особі
філії публічного акціонерного
товариства «Комерційний банк «Надра»
Рівненське регіональне Управління» на
постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 28 січня 2013
року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 2 квітня 2013 року у справі за позовом
публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «Надра» в особі
філії публічного акціонерного
товариства «Комерційний банк «Надра»
Рівненське регіональне Управління
(далі - ПАТ «КБ «Надра» в особі філії ПАТ
«КБ «Надра» Рівненське РУ) до відділу
Державної виконавчої служби
Рівненського міського управління
юстиції про визнання дій незаконними
та cкасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2011 року ПАТ «КБ «Надра» в
особі філії ПАТ «КБ «Надра» Рівненське
РУ звернулось до суду з
адміністративним позовом, в якому
просило: визнати дії відділу Державної
виконавчої служби Рівненського
міського управління юстиції (далі -
ВДВС Рівненського міського управління
юстиції) по винесенню постанови про
стягнення виконавчого збору №17428432 від
13 лютого 2010 року незаконними; визнати
постанову такою, що не підлягає
виконанню та скасувати її.

Позов обгрунтовано тим, що
постанова про стягнення виконавчого
збору є незаконною та винесеною з
порушенням норм чинного законодавства,
оскільки, на думку позивача, може бути
винесена у разі фактичного стягнення
боргу.

Постановою Рівненського
окружного адміністративного суду від 28
січня 2013 року, залишеною без
змін ухвалою Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 2 квітня 2013 року, в задоволенні
позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні
позовних вимог, суди попередніх
інстанцій виходили з того, що постанова
державного виконавця винесена
відповідачем правомірно, в межах
повноважень та у спосіб, передбачений
Законом України «Про виконавче
провадження» від 21 квітня 1999 року
№606-XIV (далі - Закон №606-XIV), тому є
законною і скасуванню не підлягає.

У касаційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати судові рішення судів
попередніх інстанцій та постановити
нове рішення про задоволення позовних
вимог.

Справа вирішується в порядку
письмового провадження за наявними у
ній матеріалами відповідно до статті 222
Кодексу адміністративного судочинства
України, оскільки відсутні клопотання
осіб, які беруть участь у справі, про
розгляд справи за їх участю.

Перевіривши надані письмові
докази в їх сукупності, з'ясувавши
обставини справи, колегія суддів
приходить до наступних висновків.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що рішенням Острозького
районного суду Рівненської області від
29 грудня 2009 року стягнуто з ВАТ КБ
"Надра" на користь ОСОБА_2 суму вкладу у
розмірі 61200 грн.

На виконання вказаного судового
рішення, Острозьким районним судом
Рівненської області 29 грудня 2009 року
видано виконавчий лист №2-660.

5 лютого 2010 року старшим державним
виконавцем винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження
№17428432. Даною постановою позивачу
надано семиденний строк для
самостійного виконання рішення суду.

У зв'язку з невиконанням ВАТ КБ
«Надра» рішення суду, 13 лютого 2010 року
старшим державним виконавцем винесено
постанову про стягнення з боржника
виконавчого збору у розмірі 6120 грн.

Позивач надіслав до відділу
примусового виконання рішень
Департаменту ДВС Міністерства юстиції
України заяву про зупинення
виконавчого провадження від 23 червня
2010 року по виконанню виконавчого листа
№2-660 від 29 грудня 2009 року.

Ухвалою Острозького районного
суду Рівненської області від 3 вересня
2010 року надано розстрочку
виконання рішення від 29 грудня 2009 року
у справі №2-660/09 на 5 місяців, починаючи з
вересня 2010 року по січень 2011 року
включно, із стягненням 12240 грн
щомісячно.

Відповідно до заяви від 18 лютого
2011 року стягувач просив повернути
виконавчий документ без виконання.

5 березня 2011 року відповідачем
винесено постанову про повернення
виконавчого документа стягувачу.

Частинами першою, другою статті 2
Закону №606-XIV передбачено, що примусове
виконання рішень покладається на
державну виконавчу службу, яка входить
до системи органів Міністерства
юстиції України. Примусове виконання
рішень здійснюють державні виконавці,
визначені Законом України «Про
державну виконавчу службу».

Вимогами частини другої статті 3
Закону №606-XIV передбачено перелік
виконавчих документів, які підлягають
виконанню відповідно до цього Закону.
За пунктом 8 частини другої вказаної
статті виконанню підлягають постанови
державного виконавця про стягнення
виконавчого збору, витрат на
проведення виконавчих дій та
накладення штрафу.

Відповідно до пунктів 2 та 8
частини другої статті 3 вказаного
Закону державною виконавчою службою
підлягають виконанню такі виконавчі
документи, зокрема, ухвали, постанови
судів у цивільних, господарських,
адміністративних та кримінальних
справах у випадках, передбачених
законом та постанови державного
виконавця про стягнення виконавчого
збору, витрат на проведення виконавчих
дій та накладення штрафу.

Частиною першою статті 5 Закону
№606-XIV передбачено, що державний
виконавець зобов'язаний вживати
заходів примусового виконання рішень,
встановлених цим Законом,
неупереджено, своєчасно, повно вчиняти
виконавчі дії.

Згідно зі статтею 24 вказаного
Закону, державний виконавець
зобов'язаний прийняти до виконання
виконавчий документ і відкрити
виконавче провадження, якщо не
закінчився строк пред'явлення
виконавчого документа до виконання і
цей документ відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, та
пред'явлений до виконання до органу
державної виконавчої служби за
належним місцем виконання рішення.

Державний виконавець у 3-денний
строк з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження. В постанові державний
виконавець встановлює строк для
добровільного виконання рішення, який
не може перевищувати семи днів, а
рішень про примусове виселення -
п'ятнадцяти днів, та попереджає
боржника про примусове виконання
рішення після закінчення
встановленого строку зі стягненням з
нього виконавчого збору і витрат,
пов'язаних з провадженням виконавчих
дій, передбачених цим Законом.

Частиною шостою статті 30 Закону
№606-ХІV передбачено, якщо боржник у
встановлений строк добровільно не
виконав рішення, державний виконавець
невідкладно розпочинає його примусове
виконання.

У відповідності до частини першої
статті 46 вказаного Закону, у разі
невиконання рішення у строк,
установлений для добровільного його
виконання, з боржника постановою
державного виконавця, яка
затверджується начальником
відповідного органу державної
виконавчої служби, якому він
безпосередньо підпорядкований,
стягується виконавчий збір у розмірі 10
відсотків від фактично стягненої суми
або вартості майна боржника, яке
передане стягувачу за виконавчим
документом, а в разі невиконання
рішення немайнового характеру в строк,
встановлений для добровільного його
виконання, з боржника після повного
виконання рішення в тому ж порядку
стягується виконавчий збір у розмірі
двадцяти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян з боржника -
громадянина і в розмірі п'ятдесяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян - з боржника - юридичної особи.

Як встановлено судами
попередніх інстанцій, позивачем не
було виконано у повному обсязі рішення
суду у наданий йому строк, тому
правильними є висновки цих судів, що
оскаржувана постанова по стягнення
виконавчого збору, прийнята
відповідачем у межах повноважень та у
спосіб, що передбачений Законом №606-XIV.

Доводи касаційної скарги
висновків судів першої та апеляційної
інстанцій не спростовують.

Відповідно до частини першої
статті 224 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Суди першої та апеляційної
інстанцій повно і всебічно встановили
обставини справи, дали їм належну
юридичну оцінку, правильно застосували
норми матеріального і процесуального
права, тому відсутні підстави для
скасування або зміни прийнятих ними
рішень.

Керуючись статтями 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

У Х В А Л И
В:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Надра» в особі філії публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Надра» Рівненське регіональне
Управління залишити без задоволення.

Постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 28 січня
2013 року та ухвалу
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 2 квітня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили
через п'ять днів після направлення її
копії особам, які беруть участь у
справі та оскарженню не підлягає.

Головуючий

Ю.Й. Рецебуринський

Судді

В.І. Ємельянова

М.М.
Олексієнко