Справа № 9101/117821/2012
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2013-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" грудня 2013 р. справа № 0870/6911/12

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Добродняк І.Ю

суддів: Бишевської
Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового
засідання: Новошицька О.О.

за участю представників:

позивача: - не з'явився

відповідача: - Філь А.В. дов
від 01.03.2013

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
«Константа»

на постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 19.07.12

у справі № 0870/6911/12

за поданням Державної податкової
інспекції в Орджонікідзевському
районі м. Запоріжжя Запорізької
області Державної податкової служби

до товариства з обмеженою
відповідальністю «Константа»

про стягнення коштів з рахунків
платника податку,-

встановила:

Державна податкова інспекція в
Орджонікідзевському районі м.
Запоріжжя Запорізької області
Державної податкової служби
звернулося до ТОВ «Константа» з
поданням, в якому просило стягнути
кошти у сумі частини податкового боргу
- 186315,29 грн. з податку на додану
вартість.

Подання обґрунтовано тим, що станом на
16.07.2012 відповідач має податковий борг
перед бюджетом з податку на додану
вартість у сумі 186315,29 грн. Даний борг
виник у зв'язку з визначенням суми
грошового зобов'язання податковим
органом у відповідності до вимог
податкового законодавства. В ході
проведеної перевірки податковим
органом виявлено, що боржником
порушено вимоги п.1.7 ст. 1, п.п. 7.2.3, п.п.7.2.6.
п.7.2 ст. 7 Закону України "Про податок на
додану вартість", що призвело до
заниження податку на додану вартість,
що підлягає сплаті до бюджету за
червень 2009 року у розмірі 162320,00 грн. На
підставі акту перевірки прийнято
податкове повідомлення-рішення, яким
визначено розмір податкового
зобов'язання у розмірі 202900,00 грн., у тому
числі 162320,00 грн. - основний платіж та
40580,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 19.07.2012
подання задоволено. Стягнено з ТОВ
"Константа" кошти у сумі частини
податкового боргу - 186315,29 гри., а саме: по
податку на додану вартість у сумі 186315,29
грн., з рахунків платника податків - ТОВ
"Константа" у банках, обслуговуючих
такого платника податків, а також за
рахунок готівки, що належить такому
платнику податків. Суд першої
інстанції виходив з того, що факт
заборгованості з податку на додану
вартість у вказаній вище суми
підтверджений наявними в матеріалах
справи доказами, відповідачем не
спростований. В добровільному порядку
податкова заборгованість відповідачем
не погашена, податковим органом
законодавчо встановлена процедура
стягнення податкового боргу дотримана.

Відповідач, не погодившись з
постановою суду першої інстанції,
подав апеляційну скаргу (а. с. 128), в якій,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
неповне з'ясування обставин справи,
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нове
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог. Апеляційна скарга
мотивована тим, що судом першої
інстанції не встановлено дату
отримання відповідачем податкового
повідомлення-рішення № 000073224 від 05.06.2012.
Відповідачем подавались докази, які
свідчать, що означене податкове
повідомлення-рішення отримано ним
08.06.2012, виходячи з чого податковий орган
звернувся до суду з поданням з
пропуском строку. Також є таким, що не
відповідає фактичним обставинам,
висновок суду першої інстанції про
направлення на адресу відповідача
податкової вимоги від 01.04.2012 № 368.
Відповідачем 14.04.2011 отримана податкова
вимога № 368 від 01.04.2011, при цьому вказана
податкова вимога направлялась
підприємству по сплаті податкового
боргу з податку на доходи фізичних
осіб, а не по податку на додану
вартість. У відповідача станом на 01.04.2012
не існувало податкового боргу з
податку на додану вартість, внаслідок
чого висновок податкового органу про
відсутність обов'язку направлення
повторної податкової вимоги є хибним.
Крім того, суд першої інстанції не
врахував тієї обставини, що податкова
вимога № 368 від 01.04.2011 взагалі є
відкликаною.

Представник відповідача в судовому
засіданні підтримав доводи, викладені
в апеляційній скарзі.

В судовому засіданні представник
відповідача подав до апеляційного суду
додаткові докази, які свідчать про
оскарження в судовому порядку
податкового повідомлення-рішення №
000073224 від 05.06.2012, зокрема, копію ухвали
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 17.01.2013 у
справі № 0870/7400/12, якою залишено без змін
постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 10.10.2012 у цій
справі про задоволення позовних вимог
ТОВ "Константа" та скасування
податкового повідомлення-рішення №
000073224 від 05.06.2012.

Представник податкового органу в
судове засідання не з'явився, про час і
місце судового засідання повідомлений
судом належним чином.

Перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість
постанови суду в межах апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, підтверджено
матеріалами справи, за даними
податкового органу станом на момент
звернення 16.07.2012 до суду відповідач має
новостворений податковий борг з
податку на додану вартість в розмірі
186315,29 грн.

Вказаний борг виник у зв'язку несплатою
відповідачем в установленому порядку
визначених податковим органом
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість згідно прийнятого в
порядку п.58.1 ст. 58 ПК України
податкового повідомлення-рішення №
000073224 від 05.06.2012 в загальному розмірі
202900,00 грн., у тому числі 162320,00 грн. -
основний платіж та 40580,00 грн. - штрафні
(фінансові) санкції.

Означене податкове
повідомлення-рішення направлено
відповідачу поштою рекомендованим
листом з повідомленням 05.06.2012, отримано
відповідачем 04.07.2012 (а.с.14).

Приймаючи до уваги наявну у
відповідача станом на 01.06.2012 переплату
з податку на додану вартість,
податковим органом сума податкового
боргу відповідача з вказаного податку
визначена в сумі 186315,29 грн.

З огляду на фактичні обставини справи,
норми законодавства, що регулюють
спірні правовідносини, колегія суддів
погоджується з судом першої інстанції
про наявність підстав для задоволення
вимог податкового органу.

Колегія суддів вважає правильним
висновок суду першої інстанції про
дотримання податковим органом строку
звернення до суду з поданням,
встановленого ст.183-3 КАС України.

Відповідно до ч.2 ст.183-3 КАС України
подання подається до суду першої
інстанції протягом двадцяти чотирьох
годин з моменту встановлення обставин,
що зумовлюють звернення до суду, за
загальними правилами підсудності,
встановленими цим Кодексом, у
письмовій формі.

При цьому відповідно до абз. 3 ч. 10 ст. 183-3
Кодексу адміністративного судочинства
України строки, визначені цим
підпунктом, не включають добові години,
що припадають на вихідні та святкові
дні.

Встановлюючи термін, з якого діюче
законодавство пов'язує момент
виникнення обставин, що надає
податковому органу звернутись до
адміністративного суду в порядку ст.183-3
КАС, суд першої інстанції правильно
виходив з наведених податковим органом
обставин, відповідно до яких у
відповідача виник новостворений
податковий борг у сумі 186315,29 грн. 15.07.2012.

Відповідно до п.57.3. ст. 53 Податкового
кодексу України у разі визначення
грошового зобов'язання контролюючим
органом за підставами, зазначеними у
підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54
цього Кодексу, платник податків
зобов'язаний сплатити нараховану суму
грошового зобов'язання протягом 10
календарних днів, що настають за днем
отримання податкового
повідомлення-рішення, крім випадків,
коли протягом такого строку такий
платник податків розпочинає процедуру
оскарження рішення контролюючого
органу. Згідно із п. 14.1.175
Податкового кодексу України сума
грошового зобов'язання (з урахуванням
штрафних санкцій за їх наявності),
самостійно узгодженого платником
податків або узгодженого в порядку
оскарження, але не сплаченого у
встановлений цим Кодексом строк, а
також пеня, нарахована на суму такого
грошового зобов'язання визнається
податковим боргом.

Оскільки отримане відповідачем 04.07.2012
податкове повідомлення-рішення № 000073224
від 05.06.2012 у вказаний наведеною нормою
строк оскаржено не було, визначена в
цьому податковому
повідомленні-рішенні сума грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість в цей же строк сплачена не
була, колегія суддів дійшла висновку,
що останнім днем звернення податкового
органу до суду з поданням є 16.07.2012, отже
звернення до суду з поданням здійснено
податковим органом в межах законодавчо
встановленого строку.

Посилання відповідача на той факт, що
фактично податкове
повідомлення-рішення № 000073224 від 05.06.2012
отримано ним 08.06.2012 не знайшло
підтвердження в матеріалах справи.

По суті прийнятого судом першої
інстанції рішення, колегія суддів
також погоджується з судом першої
інстанції.

За правилами п.59.1 ст.59 Податкового
кодексу України у разі коли платник
податків не сплачує узгодженої суми
грошового зобов'язання в установлені
законодавством строки, орган державної
податкової служби надсилає (вручає)
йому податкову вимогу в порядку,
визначеному для надсилання (вручення)
податкового повідомлення-рішення.

За визначенням в пп.14.1.153 п.14.1 ст.14 ПК
України податкова вимога - письмова
вимога органу державної податкової
служби до платника податків щодо
погашення суми податкового боргу.

Відповідно до п.59.3 ст.59 ПК України
податкова вимога надсилається не
раніше першого робочого дня після
закінчення граничного строку сплати
суми грошового зобов'язання.

Податкова вимога повинна містити
відомості про факт виникнення
грошового зобов'язання та права
податкової застави, розмір податкового
боргу, який забезпечується податковою
заставою, обов'язок погасити
податковий борг та можливі наслідки
його непогашення в установлений строк,
попередження про опис активів, які
відповідно до законодавства можуть
бути предметом податкової застави, а
також про можливі дату та час
проведення публічних торгів з їх
продажу.

Відповідно до п.59.5 ст.59 ПК України у
разі якщо у платника податків, якому
надіслано (вручено) податкову вимогу,
сума податкового боргу збільшується
(зменшується), погашенню підлягає вся
сума податкового боргу такого платника
податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення
(вручення) податкової вимоги сума
податкового боргу змінилася, але
податковий борг не був погашений в
повному обсязі, податкова вимога
додатково не надсилається (не
вручається).

Виходячи з вказаної правової норми,
вбачається, що законодавець не
встановлює обов'язку податкового боргу
формувати податкові вимоги по кожному
з виду податків, внаслідок чого
посилання відповідача на те, що
фактично податковим органом на адресу
відповідача направлялась податкова
вимога по податку на доходи фізичних
осіб, в той час коли у відповідача був
відсутній борг по податку на додану
вартість, є помилковим, таким, що не
відповідає нормам податкового
законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, у
зв'язку з виникненням у відповідача
податкового боргу з податку на доходи
фізичних осіб, податковим органом в
порядку, передбаченому ст.59 ПК України
на адресу відповідача надіслано
податкову вимогу 368 від 01.04.2012, яка
отримана відповідачем 14.04.2012.

На момент звернення податкового органу
до суду з даним поданням, відповідачем
сума податкового боргу не погашена.

Таким чином, приймаючи до уваги, що сума
податкового боргу, зазначена в
податковій вимозі, добровільно не
погашена, інші законодавчо встановлені
підстави для відкликання податкової
вимоги відсутні, у податкового органу
відповідно до наведених вище приписів
ст.59 Податкового кодексу України,
відсутні правові підстави для
формування та надсилання платнику
податку окремої податкової вимоги на
суму нового податкового боргу,
незважаючи на те, що такий новий
податковий борг виник з іншого виду
податку.

Відповідно до п.п.88.1, 88.2 ст.88 ПК України
з метою забезпечення виконання
платником податків своїх обов'язків,
визначених цим Кодексом, майно
платника податків, який має податковий
борг, передається у податкову заставу.

Право податкової застави виникає
згідно з цим Кодексом та не потребує
письмового оформлення. Право
податкової застави виникає, зокрема, у
разі несплати у строки, встановлені
цим Кодексом, суми грошового
зобов'язання, самостійно визначеної
платником податків у податковій
декларації, - з дня, що настає за
останнім днем зазначеного строку
(пп.89.1.1 п.89.1 ст.89 ПК України).

Відповідно до абз.2 пп.14.1.155 п.14.1 ст.14 ПК
України у разі невиконання платником
податків грошового зобов'язання,
забезпеченого податковою заставою,
орган стягнення у порядку, визначеному
цим Кодексом, звертає стягнення на
майно такого платника, що є предметом
податкової застави.

Стаття 87 ПК України визначає джерела
сплати грошових зобов'язань або
погашення податкового боргу платника
податків, а саме: джерелами самостійної
сплати грошових зобов'язань або
погашення податкового боргу платника
податків є будь-які власні кошти, у тому
числі ті, що отримані від продажу
товарів (робіт, послуг), майна, випуску
цінних паперів, зокрема корпоративних
прав, отримані як позика кредит), та з
інших джерел, з урахуванням
особливостей, визначених цією статтею,
а також суми надміру сплачених
платежів до відповідних бюджетів.

Джерелами погашення податкового боргу
платника податків є будь-яке майно
такого платника податків з урахуванням
обмежень, визначених цим Кодексом,
зокрема, п.87.3 ст.87 ПК України, а також
іншими законодавчими актами (п.87.2 ст.87
ПК України).

Відповідно до п.95.1 ст.95 ПК України орган
державної податкової служби здійснює
за платника податків і на користь
держави заходи щодо погашення
податкового боргу такого платника
податків шляхом стягнення коштів, які
перебувають у його власності, а в разі
їх недостатності - шляхом продажу
майна такого платника податків, яке
перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів та продаж майна
платника податків провадяться не
раніше ніж через 60 календарних днів
з дня надіслання (вручення) такому
платнику податкової вимоги (п.95.2 ст.95
ПК України).

Відповідно до п.95.3 ст.95 ПК України
стягнення коштів з рахунків платника
податків у банках, обслуговуючих
такого платника податків, здійснюється
за рішенням суду, яке направляється до
виконання органам державної
податкової служби, у розмірі суми
податкового боргу або його частини.

Право податкового органу звертатися до
суду щодо стягнення коштів платника
податків, який має податковий борг, з
рахунків у банках, обслуговуючих
такого платника, на суму податкового
боргу або його частини передбачено
пп.20.1.18 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу
України.

З огляду на викладене, приймаючи до
уваги, що станом на момент звернення та
розгляду подання судом першої
інстанції відповідачем заборгованість
з податку на додану вартість у розмірі
186315,29 грн. не сплачена, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про задоволення
вимог податкового органу.

Наведені відповідачем в апеляційній
скарзі доводи висновків суду першої
інстанції не спростовують.

Також колегія суддів не приймає в
якості підстав для скасування
постанови першої інстанції наведені
позивачем обставини, що після
ухвалення судом першої інстанції
оскаржуваного рішення відповідач
звернувся до суду з адміністративним
позовом про скасування податкового
повідомлення-рішення № 000073224 від 05.06.2012
і Запорізьким окружним
адміністративним судом у справі №
0870/7400/12 прийнято постанову від 10.10.2012,
залишену без змін ухвалою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 17.01.2013, якою
означене вище податкове
повідомлення-рішення скасовано,

В даному випадку вказані обставини
відповідно до ст.202 КАС України не є
підставою для скасування постанови
суду першої інстанції та ухвалення
нового судового рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції під час
розгляду даної справи дослідив
обставини, які мають значення для
справи, ухвалив законне та
обґрунтоване рішення про задоволення
вимог податкового органу.

Передбачені статтею 202 Кодексу
адміністративного судочинства України
підстави для скасування постанови суду
першої інстанції відсутні, у зв'язку з
чим колегія суддів вважає за необхідне
апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а постанову суду першої
інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.198, 200, 205, 206 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
«Константа» залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 19.07.12 у
справі № 0870/6911/12 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
в порядку, встановленому ст.212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий:
І.Ю. Добродняк

Суддя:
Н.А. Бишевська

Суддя:
Я.В. Семененко