Справа № 9/48-2а
Суддя: Онишкевич Т.В.
Дата ухвалення: 2014-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

05 лютого 2014 року Справа № 4442/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Онишкевича Т.В.,

суддів
Дяковича В.П., Левицької Н.Г.,

з участю секретаря судового засідання
Луки Х.М.,

представника позивача
ОСОБА_1,

представника відповідача
Остапюка С.П..

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 на постанову
господарського суду Волинської
області від 27 грудня 2010 року у справі за
його позовом до Луцької об'єднаної
державної податкової інспекції про
визнання нечинними податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ :

У серпні 2008 року фізична
особа-підприємець ОСОБА_3 (далі - ФОП)
звернувся до суду з адміністративним
позовом, у якому просив визнати
нечинними податкові
повідомлення-рішення Луцької
об'єднаної державної податкової
інспекції (далі - ОДПІ) від 17 вересня 2007
року форми «Р» № /1 та форми «В1» №
/1.

Постановою господарського суду
Волинської області від 27 грудня 2010 року
у справі № 9/48-2А у задоволенні позову
відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ФОП
просив зазначене судове рішення
скасувати і ухвалити нове про
задоволення його позовних вимог.
Апеляційну скаргу обґрунтовував тим,
що відповідачем було порушено
процедуру (методику) визначення
звичайної ціни, яка встановлена п. 1.20.1 -
1.20.2 ст. 1 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
зокрема, не досліджувались ціни, які
склалися на ринку ідентичних (а за їх
відсутності - однорідних) товарів
(робіт, послуг), не використовувалась
інформація про укладені на момент
продажу такого товару (роботи, послуги)
договори з ідентичними (однорідними)
товарами (роботами, послугами) у
співставних умовах.

На думку апелянта відповідач, доводячи
відповідність рівня договірних цін
рівню звичайної або справедливої
ринкової ціни, неправомірно визначив
рівень звичайної ціни реалізації на
внутрішньому ринку України,
прив'язавши її до митної вартості
імпортованих мною товарів, оскільки
чинне законодавство не містить
приписів про те, що митна вартість
товару є його звичайною ціною при його
реалізації на внутрішньому ринку
України.

Представник апелянта у ході
апеляційного розгляду підтримав
вимоги, викладені у апеляційній скарзі,
просив їх задовольнити.

Представник відповідача ОДПІ у
судовому засіданні апеляційного суду
заперечив обґрунтованість доводів
апелянта, просив залишити оскаржуване
судове рішення без змін, а апеляційну
скаргу - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача та
учасників процесу, перевіривши
матеріали справи та доводи апелянта у
їх сукупності, апеляційний суд
приходить до переконання, що подана
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких мотивів.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із того, що
справедлива ринкова ціна товару не
може бути нижчою, ніж ціна придбання

цього товару, якою в даному разі є його
митна вартість.

Оскільки п. 13 Указу Президента України
від 23.07.1998 року № 817/98 «Про деякі заходи
з дерегулювання підприємницької
діяльності» індикативні або звичайні
ціни на товари (роботи, послуги) для
застосування їх у податкових або
митних цілях установлюються на
підставі статистичної оцінки рівня цін
реалізації таких товарів (робіт,
послуг) на внутрішньому ринку України,
то митна вартість товарів, по яких ФОП
ввіз товари на митну територію України,
відповідає рівню звичайної ціни. У
зв'язку з тим, що митним органом митна
вартість товарів визначена на підставі
статистичної оцінки рівня пін їх
реалізації на внутрішньому ринку
України, то така ціна фактично
відповідала рівню звичайної ціни.

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку апеляційного суду, не
відповідають фактичним обставинам
справи і нормам матеріального права з
огляду на таке.

Як безспірно встановлено судом першої
інстанції, ОДПІ було проведено
позапланову виїзну перевірку ФОП з
питань дотримання вимог податкового,
валютного законодавства за період з
01.04.2005 року по 31.03.2007 року, за
результатами якої складено акт від
18.07.2007 року № 02379 (а.с. 19-43).

У ході перевірки відповідачем зроблено
висновок про порушення позивачем п. 4.1
ст. 4, пп. 7.7.1, 7.7.2, п. 7.7 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість», п. 5.9
ст. 5 Наказу ДПА України «Про
затвердження форми податкової
декларації та порядок її заповнення і
подання», у результаті чого підлягає
донарахуванню ПДВ в сумі 126 402 грн.

На підставі акту перевірки ОДПІ
прийняті податкові повідомлення -
рішення від 08.08.20007 року № /0 та №
/0, а за результатами розгляду
первинної скарги платника сформовані
та направлені платнику податкові
повідомлення - рішення від 17.09.2007 року №
/1 та № /1.

Відповідно до п. 4.1 ст. 4 Закону України
«Про податок на додану вартість» (у
редакції, чинній на момент виникнення
спору) база оподаткування операції з
поставки товарів (послуг) визначається
виходячи з їх договірної (контрактної)
вартості, визначеної за вільними
цінами, але не нижче за звичайні ціни, з
урахуванням акцизного збору, ввізного
мита, інших загальнодержавних податків
та зборів (обов'язкових платежів),
згідно із законами України з питань
оподаткування (за винятком податку на
додану вартість, а також збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування на послуги стільникового
рухомого зв'язку, що включається до
ціни товарів (послуг)). До складу
договірної (контрактної) вартості
включаються будь-які суми коштів,
вартість матеріальних і
нематеріальних активів, що передаються
платнику податку безпосередньо
покупцем або через будь-яку третю особу
в зв'язку з компенсацією вартості
товарів (послуг). У разі, якщо звичайна
ціна на товари (послуги) перевищує
договірну ціну на такі товари (послуги)
більше ніж на 20 відсотків, база
оподаткування операції з поставки
таких товарів (послуг) визначається за
звичайними цінами.

Згідно з пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 цього Закону
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін, у разі
якщо договірна ціна на такі товари
(послуги) відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку протягом такого
звітного періоду.

Отже, законом встановлено, що база
оподаткування - це договірна
(контрактна) ціна, визначена за
вільними цінами, які не можуть бути
нижчими за звичайні ціни.

При цьому за правилами пп. 1.20.1 п. 1.20 ст. 1
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» звичайною
вважається ціна товарів (робіт, послуг),
визначена сторонами договору, якщо цим
пунктом не встановлено інше. Якщо не
доведене зворотне, вважається, що така
звичайна ціна відповідає рівню
справедливих ринкових цін.

З огляду на викладене апеляційний суд
приходить до висновку, що при
визначенні бази оподаткування ПДВ
операцій з реалізації платником
податку на території України
попередньо імпортованого ним товару
звичайна ціна та митна вартість, що є
умовною розрахунковою величиною, яка
розраховується відповідно до положень
Митного кодексу України і
застосовується при переміщенні
товарів через митний кордон України, не
є тотожними і не можуть бути
порівнюваними. Такий висновок щодо
застосування норм матеріального права
міститься у постановах Верховного Суду
України від 29 жовтня 2010 року, 12 березня
2012 року та 28 травня 2013 року (№№ 21-9а10, №
21-380а11, 21- 152а13 відповідно).

З огляду на викладене висновки
податкового органу, які стали
підставою для прийняття оспорюваних
податкових повідомлень-рішень від 17
вересня 2007 року форми «Р» № /1 та
форми «В1» № /1 не відповідають
фактичним обставинам справи, а самі
рішення відповідача є протиправними.

Таким чином, оскільки при вирішенні
даного публічно-правового спору судом
першої інстанції було допущено
порушення норм матеріального права, а
мотиви, з яких виходив суд під час
ухвалення свого рішення, не
відповідають фактичним обставинам
справи, оскаржувана постанова підлягає
скасуванню з прийняттям нової про
задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254
КАС України апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову господарського суду
Волинської області від 27 грудня 2010 року
у справі № 9/48-2А скасувати та прийняти
нову, якою позов фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати протиправними і скасувати
податкові повідомлення-рішення
Луцької об'єднаної державної
податкової інспекції від 17 вересня 2007
року форми «Р» № /1 та форми «В1» №
/1.

Присудити з Державного бюджету України
на користь фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 6 (шість) грн. 80 коп. судових
витрат.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів з
дня складання у повному обсязі шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді В.П.Дякович

Н.Г.Левицька

Постанова у повному обсязі складена 06
лютого 2014 року.