Справа № 801/2275/13-а
Суддя: Дугаренко Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2014-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Постанова

Іменем України

Справа № 801/2275/13-а

28.01.14 м. Севастополь

Севастопольський
апеляційний адміністративний суд у
складі колегії суддів:

головуючого судді Дугаренко О.В.,

суддів Мунтян О.І. ,

Омельченка В. А.

розглянувши в порядку письмового
провадження матеріали справи №
801/2275/13-а за апеляційною скаргою
Державної податкової інспекції у
м.Сімферополі Головного управління
Міндоходів в АР Крим на постанову
Окружного адміністративного суду
Автономної Республіки Крим (суддя
Кудряшова А.М. ) від 24.10.13

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Таір-К" (пр. Перемоги,
56,м.Сімферополь,Автономна Республіка
Крим,95034)

до Державної податкової інспекції у
м.Сімферополі Головного управління
Міндоходів в АР Крим (вул. М. Залки,
1/9,м.Сімферополь,Автономна Республіка
Крим,95053)

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 24.10.13
адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю "Таір-К" до
Державної податкової інспекції у
м.Сімферополі Головного управління
Міндоходів в АР Крим про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень-
задоволено: визнано протиправним та
скасовано податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції в м. Сімферополі
АР Крим № від 20.02.2013, прийняте
стосовно Товариства з обмеженою
відповідальністю «Таір-К», про
збільшення суми грошового зобов'язання
з податку на прибуток в розмірі 45273
(сорок п'ять тисяч двісті сімдесят три)
гривні 75 копійок, визнано протиправним
та скасовано податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції в м. Сімферополі
АР Крим № від 20.02.2013, прийняте
стосовно Товариства з обмеженою
відповідальністю «Таір-К», про
збільшення суми грошового зобов'язання
з податку на додану вартість в розмірі
37498 (тридцять сім тисяч чотириста
дев'яноста вісім) гривень 25 копійок,
стягнуто з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Таір-К» судові
витрати по сплаті судового збору у
розмірі 827 (вісімсот двадцять сім)
гривень 72 копійок шляхом їх
безспірного списання із рахунків
Державної податкової інспекції у м.
Сімферополі АР Крим Головного
управління Міндоходів в Автономній
Республіці Крим.

Не погодившись з зазначеною
постановою суду, відповідач звернувся
з апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати постанову Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 24.10.13, ухвалити нову
постанову, якою у задоволенні позовних
вимог відмовити.

Відповідно до пункту 2 частини першої
статті 197 Кодексу адміністративного
судочинства України суд апеляційної
інстанції може розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами, якщо
справу може бути вирішено на основі
наявних у ній доказів, у разі
неприбуття жодної з осіб, які беруть
участь у справі, у судове засідання,
хоча вони були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового засідання.

У судове засідання 28.01.2014 сторони, їх
представники не з'явились, про дату, час
та місце апеляційного розгляду справи
повідомлені в встановленому законом
порядку. Представник позивача
надіслав клопотання про відкладення
розгляду справи.

Зазначене клопотання судовою колегією
залишається без задоволення.

Суд, керуючись положеннями
пункту 2 частини першої статті 197
Кодексу адміністративного судочинства
України, визнав за можливе перейти до
письмового провадження по справі.

При апеляційному перегляді справи
встановлено, що 20.02.2013 відповідачем
прийняті податкові
повідомлення-рішення № від 20.02.2013,
яким збільшено суму податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість на суму 37498,25 гривень, у тому
числі за основним платежем в розмірі
35871,00 гривень та за штрафними санкціями
в розмірі 1627,25 гривень та № , яким
збільшено суму податкового
зобов'язання з податку на суму 45273,75
гривень, у тому числі за основним
платежем в розмірі 44595,00 гривень та за
штрафними санкціями в розмірі 678,75
гривень.

Підставою прийняття спірного
повідомлення-рішення став акт від
07.02.2013 № 625/22-1 документальної
позапланової невиїзної перевірки
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Таір-К» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства при здійсненні
фінансово-господарських
взаємовідносин з КП «Альянс» та ТОВ ВТК
«Окнополь» з 01.10.2009 по 30.09.2012 (з 01.07.2010
року по 31.12.2011 року).

Перевіркою встановлені порушення
позивачем: п.5.1 ст.5, п.п.5.2.1. п.5.2., п.п.5.3.9
п.5.3 ст.5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
від 22.05.1997 №283/97-ВР, п.14.1.191 ст.14, пп.138.1.1
п.138.1 ст.138, п.138.2 ст.138, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139,
п.150.1 ст.150 Податкового Кодексу від 2
грудня 2010 року №2755-V, п.3 підр.4 разд. XX
Податкового Кодексу від 2 грудня 2010
року №2755-V; п.4.1 ст.4, п.п.7.4.1, 7.4.2, п.п.7.4.5
п.7.4, п.п.7.5.1 п.7.5 ст.7 Закону України від
03.04.1997 року №168/97-ВР «Про податок на
додану вартість» із змінами та
доповненнями та п.14.1.191 п.14.1 ст.14, п.185.1
ст.185, п.188.1 ст.188, пп.187.1 п.187.1 ст.187, п.201.1.
ст..201, п.198.2, 198.3, 198.6 ст.198 Податкового
Кодексу України.

З матеріалів справи вбачається, що між
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Таір-К» (Замовник) та
КП «Альянс» (Підрядник) укладений
договір №774 від 01.05.2010 на технічне
обслуговування установок автоматичної
пожежної сигналізації у приміщеннях ТЦ
«Таір» по вул. Маршала Єрьоменка,30 м.
Керч.

На підтвердження виконання умов
вказаного договору позивачем надані
документи бухгалтерської та
податкової звітності: (т.2, а.с.3-21,33-50).

Придбані роботи (послуги) були у
повному обсязі оплачені Товариством з
обмеженою відповідальністю «Таір-К»
шляхом перерахування безготівкових
грошових коштів на користь КП «Альянс»,
що підтверджується платіжними
дорученнями (т.2, а.с.51-89).

Окрім того, між Товариством з
обмеженою відповідальністю (Покупець)
та ТОВ «ВТК «Окнополь» (Постачальник)
укладений договір №27 від 01.02.2011 на
постачання побутової техніки.

На підтвердження виконання умов
вказаного договору позивачем надані
наступні документи бухгалтерської та
податкової звітності (т.2, а.с.30,31-33).

Придбані товари були у повному обсязі
оплачені Товариством з обмеженою
відповідальністю «Таір-К» шляхом
перерахування безготівкових грошових
коштів на користь ТОВ «ВТК «Окнополь»,
що підтверджується платіжним
дорученнями №213 від 16.03.2011 на суму 182698,00
гривень, у тому числі ПДВ 30449,67 гривень.

Так, згідно п. 5.1 ст. 5 Закону "Про
оподаткування прибутку підприємств",
валові витрати виробництва та обігу -
це сума будь-яких витрат платника
податку у грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних як
компенсація вартості товарів (робіт,
послуг), які придбаваються
(виготовляються) таким платником
податку для їх подальшого використання
у власній господарській діяльності.

Відповідно до пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 вказаного
Закону, до складу валових витрат
включаються суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці з врахуванням
обмежень, встановлених пунктами 5.3-5.8
цієї статті.

Згідно з п.п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України
"Про оподаткування прибутку
підприємств", валові витрати мають бути
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Пунктом 5.11 ст. 5 Закону заборонено
встановлення додаткових обмежень щодо
віднесення витрат до складу валових
крім тих, що визначені в цьому Законі.

Відповідно до підпункту 11.2.1 п. 11.2 ст. 11
Закону України "Про оподаткування
прибутку підприємств", датою
збільшення валових витрат виробництва
(обігу) вважається дата, яка припадає на
податковий період, протягом якого
відбувається будь-яка з подій, що
сталася раніше: або дата списання
коштів з банківських рахунків платника
податку на оплату товарів (робіт,
послуг), а в разі їх придбання за
готівку - день їх видачі з каси платника
податку; або дата оприбуткування
платником податку товарів, а для робіт
(послуг) - дата фактичного отримання
платником податку результатів робіт
(послуг).

В 2009-2010 році порядок та підстави
формування платником податку
податкового кредиту регламентувався
приписами п. 7.4, 7.5, ст.. 7 Закону України
"Про податок на додану вартість", згідно
яких платник податків зобов'язаний
дотримуватися і виключно за умови
порушення яких формування податкового
кредиту може бути визнано
неправомірним.

Відповідно до п.п. 7.2.4. п. 7.2 ст. 7 цього
Закону, право на нарахування податку та
складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку у
порядку, передбаченому статтею 9 цього
Закону.

Інших умов для формування податкового
кредиту за наслідками придбання
товарів у Законі України "Про податок
на додану вартість не передбачено.

При придбанні товару покупець
зобов'язаний лише сплатити відповідну
суму податку на додану вартість в ціні
товару продавцю, який зобов'язаний
внести цю суму податку на додану
вартість до бюджету і у випадку
невиконання свого обов'язку понести за
це відповідальність. Покупець не несе
відповідальності за несплату податку
до бюджету продавцем (платником
податку).

Певні обмеження щодо формування
податкового кредиту були передбачені
пп. 7.2.4 п. 7.2 ст. 7 Закону України "Про
податок на додану вартість", відповідно
до якого до складу податкового кредиту
можуть бути включені тільки суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг),
який при цьому обов'язково повинні бути
підтверджені податковими накладними.

Відповідно до п. 14.1.36 ст.14 ПК України
господарська діяльність - діяльність
особи, що пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

Згідно з п.134.1.1 п. 134.1 ст.134 ПК України
об'єктом оподаткування є прибуток із
джерелом походження з України та за її
межами, який визначається шляхом
зменшення суми доходів звітного
періоду, визначених згідно зі статтями
135-137 цього Кодексу, на собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та суму інших витрат
звітного податкового періоду,
визначених згідно зі статтями 138-143
цього Кодексу, з урахуванням правил,
встановлених статтею 152 цього Кодексу/

У ст. 135 ПК України встановлений
порядок визначення доходів та їх
склад, згідно з п. 135.1 якої доходи, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, включаються до доходів
звітного періоду за датою, визначеною
відповідно до статті 137, на підставі
документів, зазначених у пункті 135.2
цієї статті, та складаються з доходу
від операційної діяльності, який
визначається відповідно до пункту 135.4
цієї статті; інших доходів, які
визначаються відповідно до пункту 135.5
цієї статті, за винятком доходів,
визначених у пункті 135.3 цієї статті та у
статті 136 цього Кодексу.

Відповідно до п. 138.1 ст. 138 ПК України
витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із: витрат операційної
діяльності, які визначаються згідно з
пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 -
138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї
статті: інших витрат, визначених згідно
з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу; крім витрат,
визначених у пунктах 138.3 цієї статті та
у статті 139 цього Кодексу.

Згідно п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.
У разі якщо платник податку здійснює
виробництво товарів, виконання робіт,
надання послуг з довготривалим (більше
одного року) технологічним циклом
виробництва за умови, що договорами,
укладеними на виробництво таких
товарів, виконання робіт, надання
послуг, не передбачено поетапної їх
здачі, до витрат звітного податкового
періоду включаються витрати, пов'язані
з виробництвом таких товарів,
виконанням робіт, наданням послуг у
цьому періоді. Платник податку для
визначення об'єкта оподаткування має
право на врахування витрат,
підтверджених документами, що складені
нерезидентами відповідно до правил
інших країн.

Підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 ст. 139 ПК
України встановлено, що не включаються
до складу витрат витрати, не пов'язані з
провадженням господарської
діяльності, а саме витрати на: витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку. У разі
втрати, знищення або зіпсуття
зазначених документів платник податку
має право письмово заявити про це
органу державної податкової служби та
здійснити заходи, необхідні для
поновлення таких документів. Письмова
заява має бути надіслана до/або разом
із поданням розрахунку податкових
зобов'язань за звітний податковий
період. Платник податків зобов'язаний
відновити втрачені, знищені або
зіпсовані документи протягом 90
календарних днів з дня, що настає за
днем надходження такої заяви до органу
державної податкової служби, митного
органу. Якщо платник податку поновить
зазначені документи в наступних
податкових періодах, підтверджені
витрати включаються до витрат за
податковий період, на який припадає
таке поновлення.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України,
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разу
здійснення операцій, зокрема, з
придбання або виготовлення товарів (в
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною (п.
198.2 ст. 198 ПК України).

Згідно п. 198.3 ст. 198 ПК України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового
Кодексу України, не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пунктом 201.11. ст.. 201 цього Кодексу).

Колегія суддів зазначає, що реальність
господарських операцій позивача з
придбання товарів та робіт (послуг) у
контрагентів КП «Альянс», ТОВ «ВТК
«Окнополь» та їх використання в
господарській діяльності
підтверджуються даними податкового та
бухгалтерського обліку, а також
первинними документами Товариства з
обмеженою відповідальністю «Таір-К».

Вказане також підтверджується
висновком експертизи № 137/13 від 10.10.2013,
якій судом першої інстанції
відповідно до ст. 86 КАС України дана
оцінка.

Що стосується посилання заявника
апеляційної скарги на вирок
Київського районного суду
М.Сімферополь від 10.04.2013 відносно
ОСОБА_2 за скоєння злочину
передбаченого ч.2 ст. 28, ч.2 ст. 205 КК
України, судова колегія зазначає
наступне.

Частиною 4 ст. 72 КАС України визначено
преюдиціальний характер вироків судів
у кримінальних справах або постанов
суду у справах про адміністративний
проступок. Вказані акти судів мають
обов'язковий характер для
адміністративного суду, що розглядає
спір, тільки в питаннях про те, чи мало
місце діяння і чи вчинено його особою,
правові наслідки дій або бездіяльності
якої розглядаються в ході
адміністративного судочинства.

Преюдиціальними обставинами в
розумінні ч.4 ст.72 КАС є факти, наведені
у вироку або адмінпостанові щодо часу,
місця й об'єктивного характеру
відповідного діяння. При цьому всі інші
обставини, викладені у вироку або
адмінпостанові, можуть лише братися до
відома, оцінюватися й ураховуватися
судом згідно з його розумінням.

Разом з тим, як зазначив у правовій
позиції Вищий адміністративний суд
України (лист від 14.11.2012 за № 2379/12/13-12)
питання про суб'єкта, щодо якого можуть
застосовуватися положення ч.4 ст.72 КАС з
огляду на зміст цієї правової норми
преюдиціальні обставини в такому разі
стосуються лише особи, стосовно якої
ухвалено відповідний вирок або
адмінпостанову. Тобто преюдиціальними
є лише факти, що безпосередньо
зачіпають цю особу
(засудженого/виправданого або
притягнутого/непритягнутого до
адмінвідповідальності), а не інших
осіб.

Вироком Київського районного суду
М.Сімферополя АР Крим від 10.04.2013 у
справі № 123/3318/13-к відносно ОСОБА_2,
затверджено угоду про визнання
винуватості, укладену 22.03.2013 року між
старшим прокурором відділу
Генеральної прокуратури України
Карпалюк Р.М. та підозрюваною ОСОБА_2

ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні
злочину, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.205
КК України та призначене їй узгоджене
покарання за вказаною статтею у виді
штрафу у розмірі 68 тис.грн.

Як зазначено в установчій частині
вироку, впродовж 2009-2010 рр. ОСОБА_2, за
попередньою змовою з іншою особою та
іншими особами (досудове розслідування
стосовно яких провадиться окремо),
діючи умисно, здійснювала злочинну
діяльність щодо створення та придбання
суб'єктів підприємницької діяльності
(юридичних осіб) з метою прикриття
незаконної діяльності цих осіб.

З цією метою, ОСОБА_2 без наміру
здійснювати підприємницьку
діяльність, здійснила реєстрацію
(придбання) ряду СПД (юридичних осіб)
засновником яких вона була особисто, а
саме: ВВП "Строитель плюс" (31263808), КП
"Альянс" (32468182), ПП "Севелітстрой" (35096833),
ПП "Кримторг" (32271261) та ПП
"Кримспецтехнолоджи" (36693441).

Використовуючи реквізити, банківські
рахунки та печатки підприємств,
створених та придбаних ОСОБА_2 з метою
прикриття незаконної діяльності групи
осіб під керівництвом іншої особи,
учасниками злочинного угрупування
вчинено пособництво службовим особам.

Колегією суддів безперечно
встановлено, що позивач у переліку
підприємств, зазначених у вироку та
якими вчинено ухилення від сплати
податків, не значиться, а тому даний
вирок не є обов'язковим для
адміністративного суду в силу ч.4 ст. 72
КАС України.

При таких обставинах справи судова
колегія не знаходить правових підстав
для задоволення апеляційної скарги та
скасування судового рішення суду
першої інстанції.

Але судова колегія вважає за
необхідним змінити постанову суду
першої інстанції в частині розподілу
судових витрат у відповідності із
положеннями статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Так відповідно до частини 1 статті
94 Кодексу адміністративного
судочинства України якщо судове
рішення ухвалено на користь сторони,
яка не є суб'єктом владних повноважень,
суд присуджує всі здійснені нею
документально підтверджені витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Таким чином, понесені позивачем
судові витрати суд присуджує на
користь позивача з Державного бюджету
України.

Керуючись статтями 195, 197, 198, 205, 207, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м.Сімферополі
Головного управління Міндоходів в АР
Крим на постанову Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 24.10.13 у справі №
801/2275/13-а залишити без задоволення.

Постанову Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 24.10.13 у справі №
801/2275/13-а змінити.

Викласти п. 4 резолютивної частини
постанови в наступній редакції:
"Стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Таір-К" (,
пр. Перемоги, 56,м.Сімферополь,Автономна
Республіка Крим,95034) 827,72 грн. (вісімсот
двадцять сім грн. сімдесят дві коп.)
судових витрат".

В іншій частині постанову
Окружного адміністративного суду
Автономної Республіки Крим від 24.10.13 у
справі № 801/2275/13-а залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення їх копій
особам, які беруть участь у справі.

Постанову може бути оскаржено до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя підпис
О.В.Дугаренко

Судді підпис О.І.
Мунтян

підпис В.А.Омельченко

З оригіналом згідно

Головуючий суддя
О.В.Дугаренко