Справа № 2а/1527/130/12
Суддя: Голяшкін О.В.
Дата ухвалення: 2014-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" січня 2014 р.
м.Київ
К/800/31873/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючий суддя Голяшкін
О.В. (доповідач),

судді Заяць В.С.,

Стрелець Т.Г.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у Суворовському
районі м.Одеси на постанову Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 22 травня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Суворовському
районі м.Одеси про перерахунок та
стягнення страхових виплат,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2011 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Суворовському
районі м.Одеси, в якому, з урахуванням
уточнення позовних вимог 24 травня 2011
року, просив зобов'язати відповідача
здійснити перерахунок щомісячного
відшкодування шкоди та встановити
щомісячні страхові виплати з 01 травня
2011 року у розмірі 3484,09 грн.; стягнути
щомісячні виплати, нараховані за
період з 01 березня 2008 року до 01 травня
2011 року, у розмірі 72500,50 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначав, що в зв'язку з нещасним
випадком йому за висновком ЛТЕК від 14
липня 1965 року встановлено 100% втрати
професійної працездатності, але він
отримує щомісячне відшкодування шкоди
у меншому розмірі, відповідачем з 1995
року не перераховувалось щомісячне
відшкодування шкоди на коефіцієнти
збільшення мінімальної заробітної
плати, тарифних ставок по підприємству
або по галузі.

Ухвалою Суворовського районного суду
м.Одеси від 24 лютого 2012 року позовні
вимоги ОСОБА_2 про перерахунок
страхових виплат та стягнення
страхових виплат подані до 24 серпня 2010
року залишено без розгляду.

Постановою Суворовського районного
суду м.Одеси від 24 лютого 2012 року
позовні вимоги задоволено частково;
зобов'язано Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Суворовському
районі м.Одеси зробити перерахунок та
виплату ОСОБА_2 суму щомісячних виплат
по відшкодуванню шкоди за період з 24
серпня 2010 року до 24 лютого 2011 року у
відповідності до вимог ч.1 ст.34 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності» від
23 вересня 1999 року №1105-ХІV; зобов'язано
відповідача призначити та проводити
щомісячні виплати страхових виплат
позивачу у розмірі 3516,67 грн., починаючи
з 24 лютого 2011 року з подальшим
коригуванням середньомісячного
заробітку; у задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 22 травня 2013
року залишено без задоволення
апеляційну скаргу відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Суворовському
районі м.Одеси; апеляційну скаргу
ОСОБА_2 задоволено частково; постанову
Суворовського районного суду м.Одеси
від 24 лютого 2012 року скасовано;
прийнято нову постанову, якою
адміністративний позов ОСОБА_2
задоволено частково; зобов'язано
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в Суворовському
районі м.Одеси здійснити перерахунок
розміру відшкодування шкоди ОСОБА_2
(395,28 грн.) з врахуванням підвищення
тарифних ставок (окладів) працівників
госпрозрахункових і бюджетних
підприємств у період з 01 жовтня 1995 року
до 11 липня 2001 року, відповідно до п.22
Правил відшкодування власником
підприємства, установи і організації
або уповноваженим ним органом шкоди,
заподіяної працівникові ушкодженням
здоров'я, пов'язаним з виконанням ним
трудових обов'язків, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 23 червня 1993 року №472 і отримане
значення застосувати для розрахунку
виплат ОСОБА_2 (шляхом послідовного
перемноження цього значення на
коефіцієнти зростання реальної
заробітної плати (на 01 березня: 2002 року -
1,193; 2003 року - 1,182; 2004 року - 1,152; 2005 року -
1,238; 2006 року - 1,203; 2007 року - 1,183; 2008 року -
1,125; 2009 року - 1,063; 2010 року - 1,0) як це було
зроблено з показником 395,28 грн.);
зобов'язано відповідача виплачувати з
24 серпня 2010 року розмір відшкодування
шкоди позивачу згідно з проведеним
розрахунком на 01 березня 2010 року та з
врахуванням раніше виплачених сум; в
задоволенні інших позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим по справі
рішенням суду апеляційної інстанції,
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у Суворовському
районі м.Одеси звернулось до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій, посилаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права, просить
скасувати постанову Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 22 травня 2013 року, провадження в
справі закрити.

У поданих запереченнях ОСОБА_2 просить
залишити касаційну скаргу без
задоволення, а рішення суду
апеляційної інстанції - без змін.

Заслухавши доповідача, обговоривши
доводи касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню,
виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій
встановлено та матеріалами справи
підтверджено, що ОСОБА_2 з 26 листопада
1963 року працював в Одеському
сталепрокатному заводі
ім.Дзержиського волочильником 4
розряду метізного цеху.

12 травня 1964 року позивач отримав
виробничу травму в зв'язку з чим 14 липня
1965 року йому встановлено
лікарняно-трудовою експертною
комісією (ЛТЕК) 100 втрати професійної
працездатності безстроково.

Розпорядженням від 23 липня 1965 року №38
по Одеському сталепрокатному заводу
ім.Дзержинського позивачу призначено
щомісячне відшкодування шкоди,
виходячи з середньомісячної
заробітної плати до травми 111
радянських рублів 34 коп.

З 1992 року позивачу здійснений
обов'язковий перерахунок щомісячного
відшкодування шкоди, який збільшувався
кожен раз на коефіцієнти збільшення
тарифних ставок по підприємству,
мінімальної заробітної плати.

ОКП «Стальметиз» ім.Дзержинського з 21
березня 1995 року перейменовано в
Одеське закрите акціонерне товариство
(ЗАТ) «Стальметиз» ім.Дзержинського.

З 1995 року збільшення розміру
щомісячного відшкодування шкоди на
відповідні коефіцієнти не
здійснювалося.

Розмір щомісячного відшкодування
шкоди при передачі справи позивача до
відділення Фонду не відповідав вимогам
законодавства, оскільки підприємством
не проводилось збільшення розміру
шкоди.

Відповідачем до теперішнього часу
сплачувалась позивачу сума у розмірі
1352,91 грн.

За період з 1995 року до створення Фонду,
тобто до 01 квітня 2001 року було
підвищення мінімальної заробітної
плати з 01 червня 1998 року згідно Закону
України від 24 грудня 1997 року №780/97 - 55
грн., з 01 січня 1999 року - 74 грн., та з 01
липня 2000 року згідно Закону України від
01 червня 2000 року №1766-111- 118 грн., а
відповідно коефіцієнти підвищення
мінімальної заробітної плати
складають - 1,22; 1,34; 1,59.

Відповідно до Правил відшкодування
власником підприємства, установи і
організації або уповноваженим ним
органом шкоди, заподіяної працівникові
ушкодженням здоров'я, пов'язаним з
виконанням ним трудових обов'язків,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 23 червня 1993 року
№472 (яка була чинною до 11 липня 2001 року),
розмір відшкодування втраченого
потерпілим заробітку встановлюється
відповідно до ступеня втрати
професійної працездатності і
середньомісячного заробітку, який він
мав до ушкодження здоров'я (п.9).

Середньомісячний заробіток для
обчислення розміру відшкодування
потерпілому втраченого заробітку (або
відповідної його частини) визначається
за бажанням потерпілого за 12 або 3
останні повні календарні місяці
роботи, що передували каліцтву, а при
професійному захворюванні - стійкій
втраті професійної працездатності.

Середньомісячний заробіток у
зазначений період підлягає
коригуванню на час встановлення МСЕК
стійкої втрати професійної
працездатності з урахуванням
підвищення тарифних ставок, посадових
окладів відповідних працівників
виробничого підрозділу (дільниці, цеху)
підприємства, де працював потерпілий
до моменту ушкодження здоров'я, або
індексації доходів відповідно до
чинного законодавства (п.22).

Перерахування розміру відшкодування
шкоди (втраченого заробітку, витрат на
соціальну і медичну допомогу )
проводиться у разі:

- зміни ступеня втрати професійної
працездатності;

- зміни складу сім'ї померлого;

- підвищення розміру
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян в порядку, визначеному
законодавством;

- підвищення тарифних ставок (окладів)
працівників госпрозрахункових і
бюджетних підприємств.

Перерахований або нарахований розмір
втраченого заробітку у перерахунку на
100 відсотків втрати професійної
працездатності не може бути більшим
від середньомісячного заробітку
відповідного працівника (після
підвищення тарифних ставок) за умови
його роботи протягом повного
календарного місяця або у перерахунку
на повний календарний місяць роботи
(п.28).

З 01 жовтня 1995 року і до 11 липня 2001 року
(тобто, до дня втрати чинності
Постанови №472) розмір відшкодування
шкоди позивачу (395,28 грн.) не
перераховувався відповідно до
приписів п.28 Правил у зв'язку із
підвищенням тарифних ставок (окладів)
працівників госпрозрахункових і
бюджетних підприємств та після
передачі особової справи позивача до
Фонду саме цей розмір був покладений в
розрахунок виплат позивачу
(перемножився на коефіцієнти зростання
реальної заробітної плати).

Таким чином, право позивача на
отримання відшкодування шкоди у
належному розмірі було порушено ЗАТ
«Стальметиз», яке є правонаступником
підприємства, на якому працював
позивач.

Пунктом 3 Прикінцевих положень Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»,
установлено, що уся заборгованість
потерпілим на виробництві та членам їх
сімей, яким до набрання чинності цим
Законом підприємства, установи та
організації не відшкодували
матеріальної і моральної (немайнової)
шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я,
виплачується цими підприємствами,
установами і організаціями, а в разі їх
ліквідації без правонаступника -
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків.

Аналізуючи зазначені вище норми
чинного законодавства та встановивши
фактичні обставини справи, суд
апеляційної інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про наявність
підстав задоволення позову в частині
зобов'язання відповідача здійснити
перерахунок розміру відшкодування
шкоди позивачу (395,28 грн.) з врахуванням
підвищення тарифних ставок (окладів)
працівників госпрозрахункових і
бюджетних підприємств у період з 01
жовтня 1995 року до 11 липня 2001 року,
відповідно до п.22 Правил, та
коефіцієнтів зростання середньої
заробітної плати, відповідно до ч.2 ст.29
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності».

Доводи касаційної скарги встановлених
обставин справи та висновків суду
першої та апеляційної інстанції не
спростовують та не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судами норм матеріального чи
процесуального права, яке призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст.220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Суворовському
районі м.Одеси залишити без
задоволення.

Постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 22 травня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строки та в
порядку, передбачених статтями 237 - 239-1
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Судді