Справа № 803/205/14
Суддя: Александрова Марія Ананіївна
Дата ухвалення: 2014-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2014 року Справа № 803/205/14

Волинський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого - судді Александрової М.А.,

при секретарі судового засідання
Веремчуку В.В.,

за участю представника позивача
Савчука О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку
адміністративну справу за позовом
заступника прокурора Волинської
області до Ковельської районної ради
Волинської області про визнання
протиправним та скасування рішення №
29/2 від 27 січня 2014 року "Про
суспільно-політичну ситуацію в
Україні",

ВСТАНОВИВ:

30 січня 2014 року заступник прокурора
Волинської області звернувся з
адміністративним позовом до
Ковельської районної ради Волинської
області про визнання протиправним та
скасування рішення № 29/2 від 27 січня 2014
року "Про суспільно-політичну ситуацію
в Україні".

Позовні вимоги обгрунтовано такими
обставинами.

27 січня 2014 року Ковельською районною
радою прийнято рішення № 29/2 "Про
суспільно-політичну ситуацію в
Україні", яким ухвалено звернення
депутатів Ковельської районної ради до
Президента України Януковича В.Ф.

Позивач вважає прийняте рішення
протиправним і таким, що підлягає
скасуванню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частини другої
статті 19 Конституції України, частини
третьої статті 24 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні"
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Повноваження районної ради визначені
статтею 143 Конституції України та
статтею 43 Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні".

Виключний перелік питань, які
вирішуються на пленарних засіданнях
районної ради, визначено частинами
першою і третьою статті 43 Закону
України "Про місцеве самоврядування в
Україні". Частиною другою зазначеної
статті передбачено можливість
вирішення районною радою і інших
питань, що віднесені до її відання цим
та іншими законами.

Як орган місцевого самоврядування
районна рада в межах повноважень,
визначених законом, приймає нормативні
та інші акти у формі рішень на
пленарних засіданнях на основі
колективного і вільного обговорення та
голосування більшістю депутатів від
загального складу ради; її рішення є
обов'язковими до виконання на
відповідній території.

Конституційний Суд України у рішенні
від 26 березня 2002 року N 6-рп/2002 в справі
про охорону трудових прав депутатів
місцевих рад визначив політико-правову
природу органів місцевого
самоврядування, які не є органами
державної влади, а є представницькими
органами, через які здійснюється право
територіальної громади самостійно
вирішувати не будь-які питання
суспільного життя, а питання саме
місцевого значення, тобто такі, які
пов'язані передусім з життєдіяльністю
територіальних громад і перелік яких
визначено у Конституції і законах
України. Така ж правова позиція
викладена й у рішенні Конституційного
Суду України від 16 квітня 2009 року №
7-рп/2009 (справа про скасування актів
органів місцевого самоврядування).
Вказані висновки Конституційного Суду
України та вимоги Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні"
повністю відповідають основним
засадам діяльності органів місцевого
самоврядування, визначеним
Європейською хартією місцевого
самоврядування від 15 жовтня 1985 року,
підписаною від імені України 06
листопада 1996 року в місті Страсбурзі,
ратифікованою Законом України від 15
липня 1997 року № 452/97-ВР. Так, у статті 4
Європейської хартії місцевого
самоврядування встановлено, що головні
повноваження і функції органів
місцевого самоврядування визначаються
конституцією або законом.

Отже, у районної ради наявні
повноваження на прийняття на її
пленарних засіданнях обов'язкових до
виконання рішень не з будь-яких питань
суспільного життя, а з питань саме
місцевого значення, тобто тих, що
пов'язані передусім із життєдіяльністю
територіальної громади.

Однак, як вбачається з рішення № 29/2 від
27 січня 2014 року, яким ухвалено
звернення депутатів районної ради,
воно містить заклики до Президента
України негайно розпустити
спецпідрозділ "Беркут"; негайно вивести
із центру Києва сконцентрованих тут
силовиків і припинити будь-які дії
силового характеру проти учасників
Майдану; припинити політичні репресії
та звільнити усіх політичних в'язнів;
ухвалити рішення про відставку уряду у
повному складі та сформувати
перехідний технічний уряд України;
скасувати пакет законів,
проголосованих 16 січня 2014 року, як
таких, що ухвалені всупереч Регламенту
Верховної Ради України та Конституції
України; притягнути до кримінальної
відповідальності винних у загибелі та
побитті мирних демонстрантів та
представників ЗМІ; оголосити
дострокові президентські та
парламентські вибори; ініціювати
внесення змін до виборчого
законодавства, що забезпечать
проведення демократичних виборів;
повернутися до Конституції України 2004
року; не допустити зменшення
повноважень місцевих рад; негайно
розпочати роботу "круглого столу" за
участю Президента, в роботі "круглого
столу" обов'язково мають взяти участь
представники місцевих рад.

Крім того, відповідно до пункту 8
частини першої статті 43 Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні"
районна рада виключно на пленарних
засіданнях розглядає запити депутатів
та приймає рішення по них. Згідно з
частиною першою статті 21 Закону
України "Про статус депутатів місцевих
рад" депутатський запит - це
підтримана радою вимога депутата
місцевої ради до посадових осіб ради і
її органів, сільського, селищного,
міського голови, керівників
підприємств, установ і організацій
незалежно від форми власності, які
розташовані або зареєстровані на
відповідній території, а депутата
міської (міста обласного значення),
районної, обласної ради - також до
голови місцевої державної
адміністрації, його заступників,
керівників відділів і управлінь з
питань, які віднесені до відання ради.

Частиною першою статті 13 Закону
України "Про статус депутатів місцевих
рад" дано визначення депутатського
звернення. Депутатське звернення -
викладена в письмовій формі вимога
депутата місцевої ради з питань,
пов'язаних з його депутатською
діяльністю, до місцевих органів
виконавчої влади, органів місцевого
самоврядування та їх посадових осіб, а
також керівників правоохоронних та
контролюючих органів, підприємств,
установ та організацій незалежно
від форми власності, розташованих на
території відповідної ради, здійснити
певні дії, вжити заходів чи дати
офіційне роз'яснення з питань,
віднесених до їх компетенції.

Отже, районна рада вправі розглядати на
своєму засіданні та приймати
відповідне рішення щодо запитів
депутатів, прийняття ж районною радою
рішення про ухвалення колективного
звернення депутатів, яке містить
вимоги до Президента України не
місцевого, а загальнодержавного
значення, є виходом за межі
компетенції ради, а тому позивач просив
визнати рішення протиправним і
скасувати.

Письмових заперечень проти
адміністративного позову відповідач
не подав.

В судовому засіданні представник
позивача заявлений позов підтримує
повністю з підстав, зазначених у
позовній заяві.

Представник відповідача в судове
засідання не прибув, відповідач про
причини неприбуття суд не повідомив,
заяви про розгляд справи за його
відсутності до суду не надійшло. Про
дату, час і місце судового розгляду
відповідач повідомлений належним
чином в порядку частини першої статті 38
Кодексу адміністративного судочинства
України (КАС України), з дотриманням
вимог частини третьої статті 35 КАС
України щодо вручення повістки не
пізніше ніж за три дні до судового
засідання (а.с.19-22).

Відповідно до частини четвертої статті
128 КАС України у разі неприбуття
відповідача, належним чином
повідомленого про дату, час і місце
судового розгляду, без поважних причин
розгляд справи може не відкладатися і
справу може бути вирішено на підставі
наявних у ній доказів.

З наведених обставин суд вважає
можливим здійснити розгляд справи за
відсутності представника відповідача.

Суд, заслухавши пояснення представника
позивача, з'ясувавши всі обставини у
справі та перевіривши їх доказами,
приходить до висновку, що позов
підставний і підлягає задоволенню
повністю.

Судом встановлено, що 27 січня 2014 року
Ковельською районною радою з
посиланням на статтю 43 Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні"
прийнято рішення № 29/2 "Про
суспільно-політичну ситуацію в
Україні", яким ухвалено звернення
депутатів Ковельської районної ради до
Президента України Януковича В.Ф. (а.с.7).

У зверненні наголошено, що депутати
районної ради, висловлюючи волю
територіальних громад сіл та селищ
Ковельського району, підтримують
вимоги протестувальників на Майдані
Незалежності у Києві і закликають
Президента України здійснити кроки,
які б сприяли розв'язанню політичної
кризи в державі, а саме: негайно
розпустити спецпідрозділ "Беркут";
негайно вивести із центру Києва
сконцентрованих тут силовиків і
припинити будь-які дії силового
характеру проти учасників Майдану;
припинити політичні репресії та
звільнити усіх політичних в'язнів;
ухвалити рішення про відставку уряду у
повному складі та сформувати
перехідний технічний уряд України;
скасувати пакет законів,
проголосованих 16 січня 2014 року, як
таких, що ухвалені всупереч Регламенту
Верховної Ради України та Конституції
України; притягнути до кримінальної
відповідальності винних у загибелі та
побитті мирних демонстрантів та
представників ЗМІ; оголосити
дострокові президентські та
парламентські вибори; ініціювати
внесення змін до виборчого
законодавства, що забезпечать
проведення демократичних виборів;
повернутися до Конституції України 2004
року; не допустити зменшення
повноважень місцевих рад; негайно
розпочати роботу "круглого столу" за
участю Президента, в роботі "круглого
столу" обов'язково мають взяти участь
представники місцевих рад (а.с.8, 9).

Оскаржуване рішення районної ради № 29/2
від 27 січня 2014 року направлене 28 січня
2014 року в Адміністрацію Президента
України, 29 січня - оприлюднене на
офіційному веб-сайті ради, 30 січня -
опубліковане у громадсько-політичній
газеті "Вісті Ковельщини" (а.с.26-28, 25, 29).

Відповідно до пункту 5 частини другої
статті 17 КАС України юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
публічно-правові спори, зокрема, спори
за зверненням суб'єкта владних
повноважень у випадках, встановлених
Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 60 КАС України
встановлено, що з метою представництва
інтересів громадянина або держави в
адміністративному суді прокурор в
межах повноважень, визначених законом,
звертається до суду з адміністративним
позовом (поданням), бере участь у
розгляді справ за його позовами, а
також може вступити за своєю
ініціативою у справу, провадження в
якій відкрито за адміністративним
позовом інших осіб, на будь-якій стадії
її розгляду, подає апеляційну,
касаційну скаргу, заяву про перегляд
судового рішення Верховним Судом
України, про перегляд судового рішення
за нововиявленими обставинами для
представництва інтересів громадянина
або держави. Прокурор, який звертається
до адміністративного суду в інтересах
держави, в позовній заяві (поданні)
самостійно визначає, в чому полягає
порушення інтересів держави, та
обґрунтовує необхідність їх захисту, а
також зазначає орган, уповноважений
державою здійснювати відповідні
функції у спірних правовідносинах. У
разі відсутності такого органу або
відсутності у нього повноважень щодо
звернення до адміністративного суду
прокурор зазначає про це в позовній
заяві і в такому разі прокурор набуває
статусу позивача.

За приписами статті 23 Закону України
"Про прокуратуру" незалежно від
внесення подання прокурор може
звернутися до суду щодо: 1) визнання
незаконним нормативно-правового акта
відповідного органу повністю чи в
окремій його частині; 2) визнання
протиправним рішення чи окремих його
положень і щодо скасування або
визнання нечинним рішення чи окремих
його положень; 3) визнання
протиправними дій чи бездіяльності,
зобов'язання вчинити певні дії або
утриматися від вчинення певних дій.

Відповідно до частини першої статті 37
Закону право подання позовної заяви
(заяви, подання) в порядку цивільного,
адміністративного, господарського
судочинства надається Генеральному
прокурору України, прокурорам
Автономної Республіки Крим, областей,
міст Києва і Севастополя,
спеціалізованих прокуратур (на правах
обласних), міжрайонним прокурорам,
прокурорам міст, районів, районів у
містах та прирівняних до них
спеціалізованих прокуратур, їх
першим заступникам і заступникам.

Статтею 144 Конституції України
визначено, що органи місцевого
самоврядування в межах повноважень,
визначених законом, приймають рішення,
які є обов'язковими до виконання на
відповідній території. Рішення органів
місцевого самоврядування з мотивів їх
невідповідності Конституції чи
законам України зупиняються у
встановленому законом порядку з
одночасним зверненням до суду.

Частиною 10 статті 59 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні"
також встановлено, що акти органів та
посадових осіб місцевого
самоврядування з мотивів їхньої
невідповідності Конституції або
законам України визнаються
незаконними в судовому порядку.

Отже, заступник прокурора області має
право звертатися до адміністративного
суду з позовом про визнання
протиправними актів органів місцевого
самоврядування.

Відповідно до частини третьої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України (КАС України) у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони,
зокрема, на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Вирішуючи даний публічно-правовий
спір, даючи правову оцінку на
відповідність Конституції та законам
України рішення Ковельської районної
ради від 27 січня 2014 року № 29/2 "Про
суспільно-політичну ситуацію в
Україні", суд приходить до висновку, що
вказане рішення підлягає визнанню
протиправним, з огляду на таке.

Відповідно до вимог частини другої
статті 19 Конституції України, частини
третьої статті 24 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні"
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Статтею 140 Конституції України, статтею
2 Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні" визначено, що
місцеве самоврядування є правом
територіальної громади - жителів села
чи добровільного об'єднання у сільську
громаду жителів кількох сіл, селища та
міста - самостійно вирішувати питання
місцевого значення в межах Конституції
і законів України. Органами місцевого
самоврядування, що представляють
спільні інтереси територіальних
громад сіл, селищ та міст, є районні та
обласні ради.

Повноваження районної ради визначені
статтею 143 Конституції України та
статтею 43 Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні".

Виключний перелік питань, які
вирішуються на пленарних засіданнях
районної ради, визначено частинами
першою і третьою статті 43 Закону
України "Про місцеве самоврядування в
Україні". Частиною другою зазначеної
статті передбачено можливість
вирішення районною радою і інших
питань, що віднесені до її відання цим
та іншими законами.

Отже, як орган місцевого
самоврядування районна рада в межах
повноважень, визначених законом,
приймає нормативні та інші акти у формі
рішень на пленарних засіданнях на
основі колективного і вільного
обговорення та голосування більшістю
депутатів від загального складу ради;
її рішення є обов'язковими до виконання
на відповідній території.

Виходячи з цих конституційних
положень у системному зв'язку з
положеннями статті 6 Конституції
України про те, що державна влада в
Україні здійснюється на засадах її
поділу на законодавчу, виконавчу та
судову, Конституційний Суд України у
рішенні від 26 березня 2002 року N 6-рп/2002
в справі про охорону трудових прав
депутатів місцевих рад визначив
політико-правову природу органів
місцевого самоврядування, які не є
органами державної влади, а є
представницькими органами, через які
здійснюється право територіальної
громади самостійно вирішувати не
будь-які питання суспільного життя, а
питання саме місцевого значення, тобто
такі, які пов'язані передусім з
життєдіяльністю територіальних громад
і перелік яких визначено у Конституції
і законах України.

Такі ж положення закріплені у статті 4
Європейської хартії місцевого
самоврядування (підписаної від імені
України 06 листопада 1996 року в місті
Страсбурзі, ратифікованої Законом
України від 15 липня 1997 року № 452/97-ВР),
яка встановлює, що головні
повноваження і функції органів
місцевого самоврядування визначаються
конституцією або законом; органи
місцевого самоврядування в межах
закону мають повне право вільно
вирішувати будь-яке питання, яке не
вилучене із сфери їхньої компетенції і
вирішення якого не доручене жодному
іншому органу; повноваження, якими
наділяються органи місцевого
самоврядування, як правило, мають бути
повними і виключними.

Таким чином, з аналізу норм Основного
Закону та Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні" можна
зробити висновок про наявність у
районної ради повноважень на прийняття
на її пленарних засіданнях
обов'язкових до виконання рішень не з
будь-яких питань суспільного життя, а з
питань саме місцевого значення, тобто
тих, що пов'язані передусім із
життєдіяльністю територіальної
громади. Іншого чинним законодавством
України не передбачено.

Відповідно до пункту 8 частини першої
статті 43 Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні" районна рада
виключно на пленарних засіданнях
розглядає запити депутатів та приймає
рішення по них.

Депутатський запит згідно з частиною
першою статті 21 Закону України "Про
статус депутатів місцевих рад" - це
підтримана радою вимога депутата
місцевої ради до посадових осіб ради і
її органів, сільського, селищного,
міського голови, керівників
підприємств, установ і організацій
незалежно від форми власності, які
розташовані або зареєстровані на
відповідній території, а депутата
міської (міста обласного значення),
районної, обласної ради - також до
голови місцевої державної
адміністрації, його заступників,
керівників відділів і управлінь з
питань, які віднесені до відання ради.

Частиною першою статті 13 Закону
України "Про статус депутатів місцевих
рад" дано визначення депутатського
звернення. Депутатське звернення -
викладена в письмовій формі вимога
депутата місцевої ради з питань,
пов'язаних з його депутатською
діяльністю, до місцевих органів
виконавчої влади, органів місцевого
самоврядування та їх посадових осіб, а
також керівників правоохоронних та
контролюючих органів, підприємств,
установ та організацій незалежно
від форми власності, розташованих на
території відповідної ради, здійснити
певні дії, вжити заходів чи дати
офіційне роз'яснення з питань,
віднесених до їх компетенції.

Отже, і депутатський запит, і
депутатське звернення - це вимога
депутата до посадових осіб, органів
місцевого самоврядування, місцевих
органів виконавчої влади, до голови
місцевої державної адміністрації,
його заступників, керівників відділів
і управлінь з питань, які віднесені до
відання ради, до керівників
правоохоронних та контролюючих
органів, керівників підприємств,
установ і організацій, які розташовані
або зареєстровані на території ради.

Однак, як вбачається з рішення № 29/2 від
27 січня 2014 року про ухвалення
колективного звернення депутатів, яке
містить вимоги до Президента України,
районна рада вийшла за межі своєї
компетенції та прийняла рішення щодо
питань, які мають загальнодержавне
значення, а не місцеве, всупереч
положенням статті 2 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні".
Тобто, рішення районною радою прийняте
не на підставі, не у межах повноважень
та не у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

За таких обставин рішення Ковельської
районної ради Волинської області № 29/2
від 27 січня 2014 року "Про
суспільно-політичну ситуацію в
Україні" є протиправним та підлягає
скасуванню.

Керуючись частиною третьою статті 160,
статтями 162, 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, на підставі Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні",
Закону України "Про прокуратуру", суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати протиправним і скасувати
рішення Ковельської районної ради
Волинської області № 29/2 від 27 січня 2014
року "Про суспільно-політичну ситуацію
в Україні".

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого статтею 186 КАС
України, якщо таку апеляційну скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку повністю або
частково шляхом подання апеляційної
скарги до Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Волинський окружний адміністративний
суд. Апеляційна скарга на постанову
суду подається протягом десяти днів з
дня отримання копії постанови, яка буде
складена у повному обсязі 07 лютого 2014
року. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Львівського апеляційного
адміністративного суду.

Суддя
М.А. Александрова