Справа № 805/11071/13-а
Суддя: Конюшко К.В.
Дата ухвалення: 2014-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" січня 2014 р. м. Київ
К/800/57709/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Конюшка К.В.

суддів:
Гончар Л.Я., Чалого С.Я.

розглянувши в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами касаційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
Кіровському районі м. Донецька на
постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 10 жовтня 2013
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 30 жовтня 2013
року

у справі № 805/11071/13-а

за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2

до Управління Пенсійного фонду
України в Кіровському районі м.
Донецька

про визнання протиправними та
скасування рішення і вимоги,
повернення коштів

В С Т А Н О В И В :

У липні 2013 року фізична
особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся до
Донецького окружного
адміністративного суду з позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Кіровському районі м. Донецька (далі -
Управління) про визнання протиправними
та скасування рішення і вимоги.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 10.10.2013,
залишеною без змін ухвалою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 30.10.2013, позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовано
рішення від 15.02.2013 № 541 про застосування
штрафних санкцій та нарахування пені
за несплату (неперерахування) або
несвоєчасну сплату (несвоєчасне
перерахування) єдиного внеску у сумі
94,38 грн. та вимогу від 03.05.2013 № Ф-1060 про
сплату недоїмки єдиного внеску на суму
5672,07 грн. Стягнуто з державного бюджету
на користь позивача 209,08 грн., у тому
числі сплачену суму штрафних санкцій
та пені у розмірі 94,38 грн.

Не погоджуючись зі вказаними рішеннями
судів попередніх інстанцій, Управління
оскаржило їх у касаційному порядку.

У касаційній скарзі скаржник просив
скасувати вказані судові акти в
частині скасування оспорюваних
рішення та вимоги з мотивів порушення
судами норм матеріального права та
прийняти нове рішення в цій частині -
про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга обґрунтована
переважно тим, що, на думку відповідача,
ОСОБА_2 не може бути звільнений від
сплати єдиного соціального внеску на
підставі положень частини четвертої
статті 4 Закону України від 08.07.2010 N 2464-VI
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» (далі - Закон
№2464), оскільки позивач є пенсіонером із
заниженим віком. У той же час, штраф і
пеня нараховані відповідачем
правомірно, оскільки базовим звітним
періодом для позивача є календарний
рік, а не місяць. Тому, сплата єдиних
внесків за березень, червень 2011 року
повинна була здійснюватись позивачем
до 20 січня 2012 року.

Справу розглянуто в порядку письмового
провадження, установленому пунктом 1
частини першої статті 222 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Згідно з частиною другою статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи і правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
судова колегія дійшла висновку про те,
що касаційна скарга задоволенню не
підлягає з огляду на таке.

Як установлено судами попередніх
інстанцій, ОСОБА_2 зареєстрований як
фізична особа - підприємець Виконавчим
комітетом Донецької міської ради
05.04.2000. Відповідно до свідоцтва
платника єдиного внеску позивач
перебуває на спрощеній системі
оподаткування.

Крім того, позивач перебуває на обліку
в Управлінні як пенсіонер та отримує
пенсію за віком, призначену на
пільгових умовах за Списком №1
відповідно до статті 13 Закону України
«Про пенсійне забезпечення» з 23.08.2010.
Відповідно до пенсійного посвідчення
позивача, виданого 20.10.2010, йому
призначено вид пенсії «за віком».

15.02.2013 Управлінням прийнято рішення №
541 про застосування штрафних санкцій та
нарахування пені за несплату
(неперерахування) або несвоєчасну
сплату (несвоєчасне перерахування)
єдиного внеску за березень та червень
2011 року, яким до позивача на підставі
пункту 2 частини 11 статті 25 Закону № 2464
застосовано штраф у розмірі 65,96 грн. та
нарахована пеня у розмірі 28,42 грн.,
загальна сума - 94,38 грн.

Спірне рішення прийнято за період з
20.01.2012 по 12.03.2012. Згідно з розрахунком
фінансових санкцій: дата боргу - 20.01.2012,
дата зарахування - 23.02.2012, дні
прострочки - 34; дата боргу - 20.01.2012, дата
зарахування - 12.03.2012, дні прострочки - 52.

03.05.2013 відповідачем відповідно до
статті 25 Закону № 2464 та на підставі
картки особового рахунку позивача
складено вимогу про сплату боргу № Ф-1060
зі сплати єдиного внеску на суму 5 672,07
грн. за 2012 рік.

Задовольняючи позов у частині визнання
протиправною та скасування вимоги від
03.05.2013 № Ф-1060 про сплату недоїмки
єдиного внеску на суму 5 672,07 грн., суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що позивач відповідно
до положень частини четвертої статті 4
Закону №2464 звільнений від сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з обґрунтованим
висновком судів попередніх інстанцій з
огляду на таке.

Правові та організаційні засади
забезпечення збору та обліку єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку визначаються
саме Законом №2464.

Відповідно до пункту 4 частини першої
статті 4 цього Закону платниками
єдиного внеску є фізичні особи -
підприємці, в тому числі ті, які обрали
спрощену систему оподаткування, та
члени сімей цих осіб, які беруть участь
у провадженні ними підприємницької
діяльності.

Згідно з частиною четвертою статті 4
Закону №2464, у чинній з 06.08.2011 редакції,
особи, зазначені у пункті 4 частини
першої цієї статті, які обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску, якщо
вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу.
Такі особи можуть бути платниками
єдиного внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

За таких обставин, посилання
відповідача на те, що до ОСОБА_4 не може
бути застосовано положення частини
четвертої статті 4 Закону № 2464-VI є
необгрунтованими, оскільки зазначена
норма права не пов'язує звільнення від
сплати єдиного внеску із досягненням
особою певного віку, а передбачає
звільнення від сплати цього платежу
всіх пенсіонерів за віком, яким є
позивач.

Отже, оспорювана вимога Управління про
сплату недоїмки зі сплати єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування 03.05.2013 № Ф-1060 є
неправомірною, оскільки ОСОБА_2 у
зв'язку з призначенням йому пенсії за
віком звільнений від обов'язку
сплачувати єдиний соціальний внесок,
зокрема, за 2012 рік.

Задовольняючи позов у частині визнання
протиправним та скасування рішення
відповідача від 15.02.2013 № 541 про
застосування штрафних санкцій та
нарахування пені за несплату
(неперерахування) або несвоєчасну
сплату (несвоєчасне перерахування)
єдиного внеску у сумі 94,38, суд першої
інстанції, з висновком якого погодився
суд апеляційної інстанції, виходив з
того, що вказані санкції неправомірно
нараховані за несвоєчасну сплату
єдиного внеску за період вже після
липня 2011 року, оскільки базовим звітним
періодом для позивача був календарний
місяць, а суми єдиного внеску позивачем
повинні сплачуватись не пізніше 20-го
числа місяця, що настає за базовим
звітним періодом.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується зі вказаним висновком
судів попередніх інстанцій з огляду на
таке.

Відповідно до пункту 4) частини першої
статті 4 Закону №2464-VI платниками
єдиного внеску є фізичні особи -
підприємці, в тому числі ті, які обрали
спрощену систему оподаткування, та
члени сімей цих осіб, які беруть участь
у провадженні ними підприємницької
діяльності, до яких належав позивач у
березні, червні 2011 року.

Згідно з абзацом першим пункту 8 статті
9 Закону №2464-VI (в редакції Закону, що
діяла на час нарахування єдиних
внесків позивача за березень, червень
2011 року) платники єдиного внеску
зобов'язані сплачувати єдиний внесок,
нарахований за відповідний базовий
звітний період, не пізніше 20 числа
місяця, що настає за базовим звітним
періодом.

У той же час, абзацом третім пункту 8
статті 9 цього Закону було визначено, що
базовим звітним періодом є календарний
місяць, а для платників, зазначених в
абзацах третьому та четвертому пункту 1
частини першої статті 4 цього Закону, -
календарний рік.

Лише Законом України від 18.09.2012 N 5292-VI
«Про внесення змін до статей 9 і 25
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» абзац
третій пункту 8 статті 9 Закону №2464-VI
викладено в такій редакції:
«…періодом, за який платники єдиного
внеску подають звітність до
територіального органу Пенсійного
фонду (звітним періодом), є календарний
місяць, крім платників, зазначених у
пунктах 4 і 5 частини першої статті 4
цього Закону, для яких звітним періодом
є календарний рік».

Таким чином, базовим періодом для
сплати єдиного внеску позивачем за
березень, червень 2011 року був
календарний місяць, а не рік, як вважає
відповідач. Отже, оспорюване рішення
від 15.02.2013 № 541 про застосування
штрафних санкцій та нарахування пені
за несплату (неперерахування) або
несвоєчасну сплату (несвоєчасне
перерахування) єдиного внеску у сумі
94,38 грн. за березень, червень 2011 року за
прострочку сплати на 34 та 52 дні є
необґрунтованим та правильно
скасоване судами попередніх інстанцій.

Зважаючи на викладене, доводи
касаційної скарги спростовуються вище
переліченими нормами права та
установленими обставинами справи, у
зв'язку з чим відсутні підстави для її
задоволення та скасування чи зміни
рішень судів попередніх інстанцій в
оскаржуваній частині.

Відповідно до частини першої статті 224
КАС України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Кіровському
районі м. Донецька залишити без
задоволення.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 10 жовтня 2013
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 30 жовтня 2013
року в цій справі в частині залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України у строк та у порядку,
визначеними статтями 237 - 2391 КАС
України.