Справа № 872/4468/13
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2013-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" грудня 2013 р. справа № 2а/403/1136/12

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Шлай А.В.

суддів: Іванова С.М.
Чабаненко С.В.

за участю секретаря судового
засідання: Кязимової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову
Бабушкінського районного суду м.
Дніпропетровська від 13 грудня 2012 року у
справі № 2а/403/1136/12 за позовом ОСОБА_1 до
Дніпропетровської міської ради, треті
особи: Колективне підприємство
"Дніпропетровська фірма "Мрія",
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Дніпропетровська
фірма "Мрія" про зобов'язання вчинити
певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з
адміністративним позовом, в якому
просила зобов'язати Дніпропетровську
міську раду звернутися до суду з
позовом про передачу гуртожитку НОМЕР_1
під інв. № НК 031 і літерами «А-9» з
ґанками під літерами «а», «а1» та
входом у підвал під літерами «а2», «а3» в
АДРЕСА_1 у власність територіальної
громади м. Дніпропетровська. В
обґрунтування заявлених вимог позивач
зазначила, що вона з 1980 року на законних
підставах зареєстрована за адресою:
АДРЕСА_1 і постійно проживає у ньому. 03
травня 2012 року позивач звернулась до
Дніпропетровської міської ради з
заявою стосовно сприяння в
приватизації житлового приміщення
гуртожитку, в якому проживає, проте
листом від 25 травня 2012 року отримала
відмову на підставі того, що
гуртожитки, як об'єкти державного
фонду, не підлягають приватизації і не
могли бути включені до складу
статутного фонду.

Постановою Бабушкінського районного
суду м.Дніпропетровська від 13 грудня 2012
року у задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду,
позивач подала апеляційну скаргу, в
якій посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати оскаржену постанову
та ухвалити нове рішення, яким
адміністративний позов задовольнити в
повному обсязі. На думку апелянта,
судом не повно встановлені обставини,
що мають значення для правильного
вирішення справи. Так, бездіяльність
органві місцевого самоврядування щодо
незвернення до суду з адміністративним
позовом про передачу гуртожитку у
власність територіальної громади
порушує конституційне право позивача
на житло.

Позивач у судовому засіданні доводи,
викладені в апеляційній скарзі,
підтримав в повному обсязі.

Представник третьої особи заперечив
проти задоволення апеляційної скарги.

Відповідач, належним чином
повідомлений про день, місце і час
розгляду апеляційної скарги, доказом
чого є повідомлення про вручення
рекомендованих поштових відправлень 20
березня 2013 року, у судове засідання не
прибув, про причини неприбуття не
повідомив.

Відповідно до частини 4 статті 196
Кодексу адміністративного судочинства
України неприбуття у судове засідання
сторін або інших осіб, які беруть
участь у справі, належним чином
повідомлених про дату, час і місце
апеляційного розгляду, не перешкоджає
судовому розгляду справи.

Колегія суддів, перевіривши законність
та обґрунтованість рішення суду
першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та заявлених
позовних вимог, дійшла висновку про
відсутність підстав для задоволення
апеляційної скарги, виходячи з
наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
гуртожиток НОМЕР_1 під інв. № НК 031 і
літерами «А-9» з ґанками під літерами
«а», «а1» та входом у підвал під
літерами «а2», «а3» в АДРЕСА_1
приватизований у 1993 році у складі
цілісного майнового комплексу
підприємства шляхом викупу
організацією орендарів
Дніпропетровської фірми «Мрія» на
умовах укладеного 02 вересня 1993 року
договору № КП-140 з Фондом державного
майна України про придбання державної
частки майна цілісного державного
комплексу орендного підприємства з
фактичною передачею за
давально-приймальним актом від Фонду
Державного майна України до
колективного підприємства
«Дніпропетровська фірма «Мрія»
відповідно до частини 2 статті 3 Закону
України «Про приватизацію майна
державних підприємств», на підставі
чого на цей будинок і споруди видане
ЗАТ «Дніпропетровська фірма «Мрія»
свідоцтво про право власності на
нерухоме майно серії САА № 809063 від 07
листопада 2005 року. Згідно протоколу
зборів засновників і Статуту
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Дніпропетровська
фірма «Мрія» створене внаслідок
реорганізації ЗАТ «Дніпропетровська
фірма «Мрія» з внесенням до його
статутного капіталу в тому числі і
дев'ятиповерхового будинку гуртожитку
в АДРЕСА_1. (а.с. 10-11) Рішенням
Господарського суду Дніпропетровської
області від 27 січня 2011 року визнано
недійсним вищевказаний договір
купівлі-продажу КП-140 та свідоцтво про
право власності на нерухоме майно від 07
листопада 2005 року серії САА № 809063 від 07
листопада 2005 року. (а.с. 12-15) 03 травня 2012
року позивач звернулась до
Дніпропетровської міської ради з
заявою стосовно сприяння в
приватизації житлового приміщення
гуртожитку, в якому вона проживає. (а.с.
16-20) Листом від 25 травня 2012 року було
відмовлено на підставі того, що
гуртожитки, як об'єкти державного
житлового фонду, не підлягали
приватизації і не могли бути включені
до складу статутного фонду, на даний
час гуртожиток не передано в
комунальну власність територіальної
громади м. Дніпропетровська. (а.с. 21-22)

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що відповідно до статті 6 Кодексу
адміністративного судочинства
України, звернення до суду з
адміністративним позовом є правом, а не
обов'язком особи.

Колегія суддів погоджується з доводами
суду першої інстанції та вважає за
необхідне зазначити наступне.

Згідно статті 55 Конституції України
кожному гарантується право на
оскарження в суді рішень, дій чи
бездіяльності органів державної влади,
органів місцевого самоврядування,
посадових і службових осіб.

Відповідно до статті 6 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суб'єкти владних повноважень
мають право звернутися до
адміністративного суду у випадках,
передбачених Конституцією та законами
України. Звернення до суду є способом
реалізації їх компетенції, а тому
відбувається з урахуванням частини 2
статті 19 Конституції України, тобто
лише на підставі, в межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України. З
наведеного випливає, що право на
звернення до суду суб'єкта владних
повноважень не може встановлюватися
підзаконними нормативними актами.

Отже, відповідно до зазначених норм
закону, звернення особи до суду є
правом, а не обов'язком, і кожен є
вільним у виборі варіанта реалізації
свого права, у тому числі на звернення
до суду, тому особа може й відмовитися
від реалізації такого права.

Виходячи з вищезазначеного підстав для
зобов'язання відповідача звертатися до
суду не має, колегія суддів
погоджується з рішенням суду щодо
відмови в задоволенні позовних вимог.

На підставі наведеного, колегія суддів
дійшла висновку, що судом першої
інстанції, вірно дана правова оцінка
обставинам у справі; судове рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
що згідно статті 200 Кодексу
адміністративного судочинства України
є підставою для залишення апеляційної
скарги без задоволення, а постанови
суду першої інстанції без змін.

Керуючись статтями 195-196, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без
задоволення.

Постанову Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська від 13 грудня
2012 року у справі № 2а/403/1136/12 - залишити
без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня складення
її тексту у повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України

Головуючий:
А.В. Шлай

Суддя:
С.М. Іванов

Суддя:
С.В. Чабаненко