Справа № 226/5007/12
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2014-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" січня 2014 р. м. Київ
К/800/39395/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого судді: суддів: Стрелець
Т.Г., Калашнікової О.В., Зайця В.С.,

розглянувши в письмовому провадженні
касаційну скаргу ОСОБА_4

на постанову Тульчинського районного
суду Вінницької області від 13 грудня 2012
року

та ухвалу Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 26 червня 2013 року

у справі № 26/5007/12

за позовом ОСОБА_4

до Богданівської сільської ради
Тульчинського району Вінницької
області,

третя особи: ОСОБА_5

про визнання рішення
сесії протиправним та його скасування,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до
адміністративного суду з позовом до
Богданівської сільської ради
Тульчинського району Вінницької
області, відповідно до якого просив
визнати протиправним та скасувати
рішення відповідача від 30 березня 2011
року в частині розгляду спору щодо меж
між домогосподарствами ОСОБА_4 та
ОСОБА_5

Постановою Тульчинського районного
суду Вінницької області від 13 грудня
2012року у справі № 26/5007/12 в задоволенні
позову відмовлено.

Вінницький апеляційний
адміністративний суд ухвалою від 26
червня 2013 року рішення суду першої
інстанції залишив без змін.

Не погоджуючись з рішенням судів
попередніх інстанцій, позивач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України з касаційною скаргою, в
якій, посилаючись на порушення судами
норм матеріального та процесуального
права, просить їх рішення скасувати та
ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Справу розглянуто в порядку письмового
провадження, встановленого пунктом 1
частини 1 статті 222 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши і обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права
і наданої ними правової оцінки
обставин у справі, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Згідно частини 2 статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги, але при цьому може
встановлювати порушення норм
матеріального чи процесуального права,
на які не було посилання в касаційній
скарзі.

Згідно оскаржуваного рішення
Богданівської сільської ради
Тульчинського району Вінницької
області, вирішено внести зміни до
рішення 30 сесії 5 скликання
Богданівської сільської ради від 21
квітня 2010 року «Про встановлення меж
земельних ділянок окремих громадян
жителів с. Богданки» та встановити
межові знаки та траєкторію межі
землеволодінь ОСОБА_4 та ОСОБА_5,
керуючись земельним законодавством
України, використовуючи картографічні
та схематичні матеріали, результати
обмірів по акту встановлення меж
земельних ділянок від 26 березня 2011
року, тобто по фактичному користуванню.

Відповідно до підпункту 2.1. Розділу І
Інструкції про встановлення
(відновлення) меж земельних ділянок в
натурі (на місцевості) та їх
закріплення межовими знаками,
затвердженої наказом Державного
комітету України із земельних ресурсів
від 18 травня 2010 року № 376 (далі по тексту
- Інструкція), встановлення меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) здійснюється на підставі
розроблених та затверджених
відповідно до статті 186 Земельного
кодексу України:

- технічної документації із
землеустрою щодо встановлення меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) - у разі коли власнику
(користувачу) земельної ділянки видано
документ, що посвідчує право на
земельну ділянку, без виносу меж такої
ділянки в натуру (на місцевість) та
закріплення їх межовими знаками;

- технічної документації із
землеустрою щодо складання документів,
що посвідчують право на земельну
ділянку, у тому числі при поділі чи
об'єднанні земельних ділянок (частини
перша та друга статті 56 Закону України
"Про землеустрій") або проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки (частина третя статті 56 Закону
України "Про землеустрій") - при
передачі земельної ділянки у власність
(користування) із земель державної та
комунальної власності, а також із
земель приватної власності у разі
зміни її меж або цільового призначення
при поділі чи об'єднанні земельних
ділянок перед заповненням бланка
державного акта на право власності на
земельну ділянку або бланка державного
акта на право постійного користування
земельною ділянкою.

З огляду на наведене, колегія суддів
вважає, що встановлення (відновлення)
меж земельних ділянок в натурі (на
місцевості) може проводитись лише на
підставі технічної документації коли
власнику (користувачу) земельної
ділянки видано документ, що посвідчує
право на земельну ділянку, без виносу
меж такої ділянки в натурі або на
підставі технічної документації для
складання документів, що посвідчують
право на земельну ділянку.

Згідно положень підпункту 2.8. Розділу І
Інструкції, технічна документація із
землеустрою щодо встановлення меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості), серед інших документів,
має включати копію документа, що
посвідчує право на земельну ділянку.

Вирішуючи спір щодо правомірності
прийнятого рішення про встановлення
меж земельних ділянок в натурі,
обов'язковому з'ясуванню підлягають
обставини щодо наявності правових
підстав володіння (користування)
земельною ділянкою відносно якої
встановлюються межі.

Як вбачається з матеріалів справи,
встановлення меж земельних ділянок
здійснене за результатами розгляду
спору між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 щодо
суміжної межі між земельними ділянками
на яких розташовані житлові будинки та
надвірні споруди зазначених громадян.
Суміжна межа визначалась виходячи з
фактичного користування земельними
ділянками. Траєкторію межі встановлено
натягуванням шнура між крайніми
межовими знаками суміжних земельних
ділянок.

Відповідно до підпунктів 4.1.-4.4.
Інструкції, відновлення меж земельної
ділянки в натурі (на місцевості)
здійснюється при повній (частковій)
втраті в натурі (на місцевості) межових
знаків, їх пошкодженні, яке
унеможливлює використання межових
знаків, а також при розгляді земельних
спорів між власниками (користувачами)
суміжних земельних ділянок. Власник
земельної ділянки має право вимагати
від власника сусідньої земельної
ділянки сприяння встановленню твердих
меж, а також відновленню межових знаків
у випадках, коли вони зникли,
перемістились або стали невиразними.
Відновлення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості) здійснюється на
підставі раніше розробленої та
затвердженої відповідно до статті 186
Земельного кодексу України
документації із землеустрою. У разі
відсутності такої документації
розробляється технічна документація
із землеустрою щодо встановлення меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості). У разі неможливості
виявлення дійсних меж їх встановлення
здійснюється за фактичним
використанням земельної ділянки. Якщо
фактичне використання ділянки
встановити неможливо, то кожному
виділяється однакова за розміром
частина спірної ділянки.

З огляду на наведе, колегія судді
вважає, що відповідачем застосований
спосіб не для встановлення меж
суміжних ділянок, а для їх відновлення.

Суди попередніх інстанцій зазначеного
не врахували та не з'ясували чи мали
місце правові підстави для проведення
відновлення меж суміжних ділянок.
Зокрема, судами не встановлено на
підставі якого права позивач та третя
особа у справі користуються земельними
ділянками, чи встановлювались раніше
межі між цими земельними ділянками, що
є обов'язковою передумовою для
проведення відновлення меж таких
ділянок.

Колегія суддів вважає, що судами
попередніх інстанцій не забезпечено
повний та всебічний розгляд справи. Не
досліджено та не встановлено обставини
справи, які мають значення для
правильного вирішення спору, що є
порушенням норм процесуального права.

Відповідно до частини 2 статті 227
Кодексу адміністративного судочинства
України, підставою для скасування
судових рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Виходячи з наведеного, колегія суддів
вважає, що рішення судів попередніх
інстанцій підлягають скасуванню, а
справа направленню на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити
частково.

Скасувати постанову Тульчинського
районного суду Вінницької області від
13 грудня 2012 року та ухвалу Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 26 червня 2013року у справі № 26/5007/12.

Направити справу на новий судовий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: