Справа № К/9991/4812/11-С
Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2014-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" січня 2014 р. м. Київ
К/9991/4812/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі суддів:

Чалого С. Я.

Гончар Л.Я.

Конюшка К.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
касаційною скаргою Державної
інспекції з контролю за цінами в
Київській області на постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 25 листопада
2010 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 13 січня 2011 року у справі за позовом
Державної інспекції з контролю за
цінами в Київській області до
Димерського комбінату комунальних
підприємств про стягнення економічних
санкцій, -

в с т а н о в и л а :

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 25 листопада
2010 року залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 13 січня 2011
року відмовлено в позові Державної
інспекції з контролю за цінами в
Київській області до Димерського
комбінату комунальних підприємств про
стягнення економічних санкцій.

Не погоджуючись з зазначеними судовими
рішеннями, позивач звернувся з
касаційною скаргою, у якій просить їх
скасувати, посилаючись на порушення
норм матеріального та процесуального
права та прийняти нове рішення про
задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає
виходячи з наступного.

Як встановлено судами та
підтверджується наявними у справі
матеріалами, Державною інспекцією з
контролю за цінами в Київській області
було проведено перевірку Димерського
комбінату комунальних підприємств з
питань додержання порядку формування,
встановлення та застосування цін і
тарифів за період з 01.01.2008 року по 01.11.2009
року.

За результатами перевірки було
складено акт № 422 від 11.11.2009 року, в
якому крім інших правопорушень
зазначено, що відповідач при
формуванні тарифу з утримання будинків
та при будинкових територій
безпідставно включив зайво одиницю
сантехніка, яка не передбачена штатним
розписом, в результаті чого споживачам
до сплати нараховане зайві кошти, а
відповідач необґрунтовано одержав
виручку в розмірі 26306,62 грн. у зв'язку з
чим, інспекцією винесено рішення про
застосування до відповідача
економічних санкцій.

Відмовляючи в позові, суди попередніх
інстанцій правомірно виходили з того,
що відповідач надає послуги з
утримання будинків та прибудинкових
територій на підставі тарифів,
затверджених рішенням Димерської
селищної ради Вишгородського району
Київської області і встановлений
розмір тарифів відповідачем не
порушувався.

Так, відповідно ст. 28 Закону України
«Про місцеве самоврядування», ст. 7
Закону України «Про житлово-комунальні
послуги» встановлення цін/тарифів на
житлово-комунальні послуги відповідно
до закону та затвердження тарифів на
послуги з утримання будинків і споруд
та при будинкових територій належить
виключно до повноважень органів
місцевого самоврядування, які повинен
був застосовувати відповідач в своїй
господарській діяльності.

Поряд з цим, частиною десятою статті 59
Закону № 280/97-ВР визначено, що акти
органів та посадових осіб місцевого
самоврядування з мотивів їхньої
невідповідності Конституції або
законам України визнаються
незаконними в судовому порядку. Якщо
рішення не визнане незаконним, то
прийняте в межах наданих повноважень
рішення виконавчого комітету
сільської, селищної, міської ради
відповідно до частини першої статті 73
цього Закону є обов'язковим для
виконання всіма розташованими на
відповідній території органами
виконавчої влади, об'єднаннями
громадян, підприємствами, установами
та організаціями, посадовими особами, а
також громадянами, які постійно або
тимчасово проживають на відповідній
території.

Тобто, у випадку виконання чинного
рішення виконавчого комітету міської
ради про встановлення (погодження,
корегування) тарифів на комунальні
послуги, прийнятого в межах визначених
законом повноважень, підприємство не
може вважатися таким, що порушує
державну дисципліну цін щодо
застосування встановлених тарифів.

Крім того, як вірно враховано судами
попередніх інстанцій, часткова сплата
відповідачем економічних санкцій, сама
по собі, не є підставою для визнання
правомірними дій позивача по їх
застосуванню.

Виходячи з вищенаведеного колегія
суддів вважає, що суди першої та
апеляційної інстанцій дійшли вірних
висновків щодо відмови в задоволенні
позовних вимог, а тому підстав для
зміни або скасування зазначених
судових рішень колегія суддів не
вбачає.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Державної інспекції з
контролю за цінами в Київській області
залишити без задоволення, а постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 25 листопада
2010 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 13 січня 2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі і
може бути переглянута з підстав, у
строк та у порядку, визначених ст.ст.
235-244-2 КАС України.

Судді: