Справа № 810/3295/13-а
Суддя: Коротких А. Ю.
Дата ухвалення: 2014-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/3295/13-а 3-тома
Головуючий у 1-й інстанції: Кармазін
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

30 січня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді:
Коротких А.Ю.,

суддів:
Ганечко О.М.,

Літвіної Н.М.,

при секретарі
Некрасовій М.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою товариства з
обмеженою відповідальністю «Іллар» на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 25 вересня 2013 року у
справі за адміністративним позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю «Іллар» до державної
податкової інспекції у Голосіївському
районі міста Києва Державної
податкової служби України, третя особа
- приватне підприємство «Зернь»,
товариство з обмеженою
відповідальністю «Мінераліс»,
товариство з обмеженою
відповідальністю «ПМК 555» про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень - рішень, -

В С
Т А Н О В И В :

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
25 вересня 2013 року в задоволенні позову
відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
товариство з обмеженою
відповідальністю «Іллар» (далі -
апелянт) подало апеляційну скаргу, в
якій просить суд апеляційної інстанції
скасувати постанову суду першої
інстанції та ухвалити нову, якою позов
задовольнити повністю. Свої вимоги
апелянт аргументує тим, що судом першої
інстанції були неповно з'ясовані всі
обставини, що мали суттєве значення для
вирішення справи та допущені порушення
норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників
процесу, які з'явились у судове
засідання, дослідивши матеріали
справи, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Податковим органом проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку апелянта з питань
правильності нарахування та
своєчасності сплати податку на додану
вартість та податку на прибуток по
взаємовідносинах з ТОВ «ПМК 555», ТОВ
«Мінераліс», ПП «Зернь» за період з
01.01.2010 року по 31.12.2012 року.

За результатами перевірки було
складено акт №193/1-22-70/34866966 від 04.04.2013
року, в якому встановлено порушення п.п.
5.1, п.п. 52.1 п. 5.2, п.п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5, п.п. 11.2.1
п. 11.2 ст. 11 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
та п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового
кодексу України, в результаті чого
занижено податок на прибуток за весь
період на загальну суму 499 316 грн., а
також порушення п.п. 7.4.1, п.п. 7.4.5 п. 7.4, п.п.
7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість» та п. п. 198.3,
198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено податок на
додану вартість за весь період на
загальну суму 432 192 грн.

На підставі акту податковим органом
винесено податкові-повідомлення
рішення № від 24 травня 2013 року,
яким апелянту збільшено суму грошового
зобов'язання по податку на прибуток
приватних підприємств на загальну суму
550 380 грн., в тому числі за основним
платежем - 499 316 грн. та штрафні
(фінансові) санкції у розмірі 50 992 грн.
та № від 24 травня 2013 року, яким
апелянту збільшено суму грошового
зобов'язання по податку на додану
вартість на загальну суму 529 500 грн., в
тому числі за основним платежем - 432 192
грн. та штрафні (фінансові) санкції - 97 308
грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем не доведено можливість
правомірного формування податкових
вигод за спірними операціями та не
доведено підстав для формування
господарських операцій з
контрагентами.

Колегія суддів підтримує дану позицію,
виходячи з наступного.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: 1) придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; 2) придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно з п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139
Податкового кодексу України не
включаються до складу витрат витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що необхідними та
достатніми підставами для включення
позивачем до складу податкового
кредиту відповідних сум податку на
додану вартість є або придбання ним
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності, або сплата чи нарахування
сум податку на додану вартість у
зв'язку з таким придбанням.

Відповідно до частини першої статті 9
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення.

На підставі викладеного, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про те, що надані
позивачем докази, а саме:
рахунки-фактури з
фінансово-господарських
взаємовідносин з контрагентами,
видаткові, податкові накладні, акти
виконаних робіт, є неналежними,
оскільки належним чином оформлені
документи не дають підстав для
формування валових витрат та для
нарахування податкового кредиту при
наявності фактів, що ставлять під
сумнів реальність наданих послуг.

За відсутності інших достатніх та
належних доказів, які б підтверджували
реальне здійснення господарських
операцій, на підставі яких сформовані
валові витрати та податковий кредит за
спірними господарськими операціями,
самі по собі податкові накладні не
підтверджують право позивача на їх
формування.

В інформаційному листі Вищого
адміністративного суду України від
02.06.2011 року № 742/11/13-11 зазначено, що з
метою встановлення факту здійснення
господарської операції, формування
витрат для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток
підприємства або податкового кредиту з
податку на додану вартість належить
з'ясувати, зокрема, такі обставини: рух
активів у процесі здійснення
господарської операції; установлення
спеціальної податкової
правосуб'єктності учасників
господарської операції та
установлення зв'язку між фактом
придбання товарів (послуг), спорудження
основних фондів, імпортом товарів
(послуг), понесенням інших витрат і
господарською діяльністю платника
податку.

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що оскаржувані
податкові повідомлення-рішення є
обґрунтованими та правомірними.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують,
а тому колегія суддів вважає висновки
суду першої інстанції обґрунтованими.

Судом першої інстанції правильно
встановлено обставини справи та
ухвалено рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а тому, у відповідності до ст. 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС
України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
«Іллар»залишити без задоволення, а
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 25 вересня 2013 року - без
змін.

Ухвала набирає законної сили у порядку,
визначеному ст. 254 КАС України, але може
бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України в
порядок і строки, визначені ст.212 КАС
України.

Головуючий суддя:
Коротких А.Ю.

Судді:
Ганечко О.М.

Літвіна Н.М.

Повний текст виготовлено: 04.02.2013 року.

.

Головуючий суддя
Коротких А. Ю.

Судді:
Ганечко О.М.

Літвіна Н. М.