Справа № 872/4222/13
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2013-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" листопада 2013 р. справа №
2а/0470/14353/12

Колегія суддів Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду у
складі: головуючого судді:
Чабаненко С.В.

суддів: Ясенової Т.І.
Суховарова А.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційні скарги
Управління Пенсійного фонду України в
Ленінському районі м.Дніпропетровська,
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м.
Дніпропетровську на постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 24 грудня 2012
року по справі № 2а/0470/14353/12 за позовом
Управління Пенсійного фонду України в
Ленінському районі м.Дніпропетровська
до Відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в м.
Дніпропетровську про зобов'язання
вчинити певні дії та відшкодування
суми, -

в с т а н о в и в:

У листопаді 2012 року Управління
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі м.Дніпропетровська звернулось
до суду з адміністративним позовом в
якому просило зобов'язати Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м.
Дніпропетровську включити до заліку
відшкодування витрат понесених
управлінням ПФУ по виплаті та доставці
пенсій пенсіонерам каліцтво яким
заподіяно на підприємствах
розташованих на території країн СНД,
надбавку на догляд по інвалідності від
трудового каліцтва та профстрахування,
які отримали травму на підприємствах,
розташованих на території колишнього
СРСР, відшкодувати за період з 01.04.2012
року по 31.10.2012 року на загальну суму 5948,67
грн., зобов'язати відповідача за період
з 01.04.2012 року по 31.10.2012 року включити
зазначених в заяві пенсіонерів до
актів щомісячних звірок витрати по
виплаті та доставці пенсій та
відшкодувати зазначені витрати.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 24
грудня 2012 року адміністративний позов
задоволено частково.

Стягнуто з відповідача витрати на
виплату і доставку пенсії по
інвалідності внаслідок трудового
каліцтва у розмірі 1058,33 грн..

Не погодившись з постановою суду,
позивача звернувся з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
оскаржувану постанову в частині
відмови в задоволені позовних вимог.

Відповідачем також подана апеляційна
скарга, в якій він просить скасувати
постанову суду першої інстанції в
частині стягнення з відповідача сум
витрат на виплату і доставку пенсії по
інвалідності та прийняти нову
постанову, якою в задоволені позовних
вимог відмовити.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 197 КАС України
суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі відсутності клопотань
від усіх осіб, які беруть участь у
справі, про розгляд справи за їх участю.

Перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційних скарг, суд апеляційної
інстанції вважає, що апеляційні скарги
не підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивачем за період з 01.04.2012 року по
31.10.2012 року виплачено ОСОБА_1, який
отримав трудове каліцтво на території
колишньої республіки СРСР, що
підтверджується актом про нещасний
випадок, суму 5948,68 грн., яка складається
з суми пенсії 1050 грн., витрат на
доставку пенсії - 8,33 грн., суми
державної адресної допомоги - 4852,00 грн.
та витрат на доставку державної
адресної допомоги - 38,34 грн.

Відповідач відмовляється від
прийняття до відшкодування втрат
пов'язаних з виплатою пенсії та
надбавки на догляд потерпілому від
нещасного випадку на виробництві та
професійних захворювань за
вищевказаний період, мотивуючи тим, що
нещасний випадок трапився з даною
особою на території інших республік,
які входили до складу СРСР.

Перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги та правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі у
межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Згідно з пунктом 1 статті 25 Основи
законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від 14 січня 1998
року № 16/98-ВР (далі - Основи) за
пенсійним страхуванням надаються такі
види соціальних послуг та
матеріального забезпечення: пенсії за
віком, по інвалідності внаслідок
загального захворювання (в тому числі
каліцтва, не пов'язаного з роботою,
інвалідності з дитинства); пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, крім
передбачених пунктом 4 цієї статті;
медичні профілактично-реабілітаційні
заходи; допомога на поховання
пенсіонерів.

Відповідно до пункту 4 цієї статті за
страхуванням від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання надаються такі види
соціальних послуг та матеріального
забезпечення: профілактичні заходи по
запобіганню нещасним випадкам на
виробництві та професійним
захворюванням; відновлення здоров'я та
працездатності потерпілого; допомога
по тимчасовій непрацездатності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; відшкодування збитків,
заподіяних працівникові каліцтвом чи
іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним
з виконанням ним своїх трудових
обов'язків; пенсія по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; пенсія у зв'язку із
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; допомога на поховання
осіб, які померли внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання.

Ураховуючи те, що пенсія по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання є наслідком
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, належним страховиком,
тим, хто має надавати застрахованій
особі матеріальну допомогу чи
соціальні послуги, відповідно до
статті 25 Основ є Фонд соціального
страхування від нещасних випадків.

За змістом пункту 2 статті 7 Прикінцевих
положень Закону України від 22 лютого 2001
року № 2272-Ш "Про страхові тарифи на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", який набрав чинності з
1 квітня 2001 року, Фонд соціального
страхування від нещасних випадків
сплачує страхові виплати та надає
соціальні послуги працівникам (членам
їх сімей), які потерпіли на виробництві
до 1 квітня 2001 року, з того часу, коли
відповідні підприємства передали в
установленому порядку цьому Фонду
документи, що підтверджують право цих
працівників (членів їх сімей) на такі
страхові виплати та соціальні послуги,
або коли таке право встановлено в
судовому порядку. Потерпілі, документи
яких не передані до Фонду соціального
страхування від нещасних випадків,
продовжують отримувати належні
виплати та соціальні послуги від свого
роботодавця, Пенсійного фонду та Фонду
соціального страхування України. При
цьому кошти, виплачені потерпілому
страхувальником, зараховуються Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків у рахунок його страхових
внесків на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, а між
страховиками з інших видів страхування
і Фондом соціального страхування від
нещасних випадків в подальшому
відбуваються відповідні розрахунки.

За змістом статей 25, 26 Основ, статті 7
Закону України від 22 лютого 2001 року №
2272-ІII "Про страхові тарифи на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", статей 2, 24 та пункту 3
розділу XI "Прикінцеві положення»
Закону України від 23 вересня 1999 року №
1105-ХІ "Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", статті 27 Закону
України від 5 листопада 1991 року №1788-ХII
"Про пенсійне забезпечення"
страховиком, який має виплачувати
пенсію по інвалідності особі, яка стала
інвалідом внаслідок нещасного випадку
на виробництві на території колишніх
республік СРСР, а в разі виплати такої
органами ПФУ - відшкодувати останньому
витрати, є Фонд.

При цьому право на таке забезпечення,
яке встановлено в Україні, не залежить
від того, у якій з колишніх республік
СРСР стався нещасний випадок на
виробництві із застрахованою особою
або виникло професійне захворювання,
пов'язане з виконанням нею трудових
обов'язків.

Таким чином, суд першої інстанції,
дійшов обґрунтованого висновку
стосовно того, що страховиком, який має
виплачувати пенсію по інвалідності
особі, яка стала інвалідом від
нещасного випадку на виробництві на
території колишніх республік СРСР, є
Фонд соціального страхування від
нещасних випадків, який, в разі виплати
такої пенсії органами Пенсійного
фонду, має відшкодувати останньому
такі витрати. А отже, суд обґрунтовано
задовольнив позовні вимоги в частині
стягнення з відповідача витрат,
понесених позивачем у зв'язку із
виплатою пенсії, особі, якій призначено
пенсію по інвалідності, внаслідок
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання на
підприємстві розташованому на
території країни колишнього СРСР.

Крім того, суд проаналізувавши зміст
позовних вимог, визначених позивачем у
позовній заяві, про зобов'язання
прийняти до заліку витрати та
зобов'язання включити суми до акту
звірки, вважає обраний ним спосіб
захисту (відновлення) порушеного права
таким, що не відповідає змісту прав
Управління Пенсійного фонду України
щодо відшкодування понесених ним
витрат.

Порядок відшкодування Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, затверджений постановою
Правління Пенсійного фонду України та
Правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань від 4 березня 2003 р. № 5-4/4, не
врегульовує спірних відносин, які
виникли у даному випадку, оскільки
встановлене ним правило підписання
актів звірки розрахунків розраховано
на відсутність спору.

У разі незгоди Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м.
Дніпропетровську на підписання акта
звірки в судах адміністративної
юрисдикції мають вирішуватися вимоги
про стягнення витрат, а не вимоги про
зобов'язання підписання цього акта.

Даний висновок відповідає позиції
Верховного суду України у постановах
від 20 березня 2007 року у справах №
21-897во06 і № 21-1087во06, а також у постанові
від 30 вересня 2008 року.

Відмовляючи в задоволені позовних
вимог щодо включення до актів
щомісячних звірок витрат по виплаті та
доставці пенсій та відшкодування
зазначених витрат, суд першої
інстанції виходив з того, що дані види
витрат не підлягають відшкодуванню.

Такі висновки суду першої інстанції
відповідають обставинам справи та
нормам матеріального права з огляду на
наступне.

Згідно з пунктом 5 частини першої
статті 24 Закону № 1105-ХІV відповідач
зобов'язаний співпрацювати з фондами з
інших видів соціального страхування у
фінансуванні заходів, пов'язаних з
матеріальним забезпеченням та
наданням соціальних послуг
застрахованим, у кожному конкретному
випадку спільно приймаючи рішення щодо
того, хто з них братиме участь у
фінансуванні цих заходів. Якщо після
призначення застрахованій особі
матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між Пенсійним фондом
України і страховиками з інших видів
соціального страхування виникають
спори щодо понесених витрат, виплата
здійснюється страховиком, до якого
звернувся застрахований. При цьому
страховик, до якого звернувся
застрахований, має право звернутися до
відповідного страховика з інших видів
соціального страхування щодо
відшкодування понесених ним витрат.

Колегія суддів зазначає, що перелік
соціальних послуг та виплат, які
здійснюються та відшкодовуються
Фондом, передбачений ст. 21 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, що
спричинили втрату працездатності".

Відповідно до цієї статті Фонд
зобов'язаний у встановленому законом
порядку своєчасно та в повному обсязі
відшкодовувати шкоду, заподіяну
працівникові внаслідок ушкодження
здоров'я, в тому числі пенсії по
інвалідності від трудового каліцтва
або професійного захворювання та
пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання, у разі
настання страхового випадку.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів
України "Деякі питання пенсійного
забезпечення громадян" № 265
встановлено, що у разі, коли щомісячний
розмір пенсійних виплат, державної
соціальної допомоги інвалідам з
дитинства і дітям-інвалідам, особам,
які не мають права на пенсію, та
інвалідам (з урахуванням надбавок,
підвищень, додаткових пенсій, цільової
грошової допомоги, сум індексації та
інших доплат, встановлених
законодавством, крім пенсій за
особливі заслуги перед Україною) не
досягає прожиткового мінімуму,
встановленого законом для осіб, які
втратили працездатність, таким особам
надається щомісячна державна адресна
допомога у сумі, що не вистачає до
зазначеного прожиткового мінімуму.

Пунктом 4 постанови КМУ № 265
встановлено, що виплата щомісячної
державної адресної допомоги
здійснюється за рахунок коштів, з яких
виплачується пенсія або державна
соціальна допомога.

Пунктом 4 Порядку відшкодування Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, затвердженого спільною
постановою правління Пенсійного фонду
України та правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України від 04 березня 2003
року № 5-4/4 визначено, що відшкодуванню
підлягають суми, які виплачуються
відповідно до Законів України "Про
пенсійне забезпечення", "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" та інших
нормативно-правових актів, та серед них
відсутні виплати по адресній допомозі.

Крім того, одним із основних принципів
страхування від нещасного випадку є
цільове використання коштів.
Відповідно до статті 46 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, що спричинили втрату
працездатності" кошти на здійснення
страхування від нещасного випадку не
формуються за рахунок Державного
бюджету України, не включаються до його
складу та використовуються виключно за
їх прямим призначенням.

Зважаючи на особливості фінансування
страхування від нещасного випадку,
виключно цільове використання цих
коштів та враховуючи те, що адресна
допомога як окремий вид соціальної
допомоги не входить до складу розміру
пенсії по інвалідності та пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, Фонд не може нести
витрати на виплату державної адресної
допомоги.

Зважаючи на наведене, суд апеляційної
інстанції вважає, що судом першої
інстанції під час розгляду даної
адміністративної справи об'єктивно,
повно та всебічно з'ясовано та доведено
усі обставини, які мають значення для
вирішення справи, висновки суду
відповідають фактичним обставинам
справи, не допущено порушень норм
матеріального та процесуального права
та ухвалено законне і обґрунтоване
рішення про відмову позивачу у
задоволенні заявлених позовних вимог.

Доводи апеляційних скарг
спростовуються дослідженими судом
доказами та не можуть бути підставою
для скасування постанови суду.

Керуючись ст.ст. 197, 198, 200, 205, 206 КАС
України, суд, -

у х в а л и в :

Апеляційні скарги Управління
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі м.Дніпропетровська, Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м.
Дніпропетровську на постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 24 грудня 2012
року по справі № 2а/0470/14353/12 - залишити
без задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 24
грудня 2012 року по справі № 2а/0470/14353/12 -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її постановлення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів.

Головуючий:
С.В. Чабаненко

Суддя:
Т.І. Ясенова

Суддя:
А.В. Суховаров