Справа № 764/5360/13-а
Суддя: Рубан М. В.
Дата ухвалення: 2013-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №764/5360/13-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2013 року Ленінський
районний суд м. Севастополя у складі:

головуючого судді - Рубан М.В.,

за участю секретаря - Бурчуладзе С.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Севастополі
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю в
м. Севастополі про скасування
постанови про накладення
адміністративного стягнення,

В С Т А Н О
В И В:

Позивач звернулася до суду з
адміністративним позовом про визнання
недійсною та скасування постанови
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю в
м. Севастополі (надалі за текстом -
ІДАБК) № 1293/ф від 02.01.2013 року про
притягнення її до адміністративної
відповідальності за здійснення
адміністративного правопорушення,
передбаченого ч.6 ст. 96 КпАП України
(порушення вимог законодавства,
будівельних норм, державних стандартів
і правил під час будівництва, а саме:
виконання будівельних робіт без
реєстрації декларації про початок
виконання зазначених робіт) та
накладення адміністративного
стягнення у вигляді штрафу в розмірі
5950,00 грн. Вимоги обґрунтовані тим, що в
її діях відсутні подія та склад
правопорушення, оскільки позивачем був
збудований на її земельній ділянці
паркан, якій не належить до об'єкту
будівництва 1-Ш категорії складності,
тому декларацію про початок виконання
будівельних робіт з будівництва
паркану не потрібно реєструвати в
органах ІДАБК. Також позивача не було
сповіщено про дату та місце розгляду
справи про адміністративне
правопорушення.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав вимоги в повному
обсязі, посилаючись на обставини, що
викладені в позові, просив їх
задовольнити.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явилася, раніше надала
суду письмові заперечення, в якій
вказала, що дії відповідача щодо
притягнення позивача до
адміністративної відповідальності
правомірні.

Суд, вислухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
матеріали справи, вважає, що позов
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що за наслідками
проведеної ІДАБК позапланової
перевірки було встановлено, що на
земельній ділянці АДРЕСА_1 виконується
будівництво паркану без реєстрації
декларації про початок виконання
будівельних робіт. У зв'язку з
наведеним було прийнято припис № 118/ф
від 29.12.2012 про зупинення підготовчих та
будівельних робіт, який був вручений
позивачу 29.12.2012. Про виконання припису
позивача зобов'язано було повідомити
ІДАБК до 30.01.2013 року.

В той же день, 29.12.2012 року, відносно
ОСОБА_1 був складений протокол про
адміністративне правопорушення за
виявлених обставин.

02.01.2013 року ІДАБК прийнято постанову №
1293/ф про притягнення ОСОБА_1 до
адміністративної відповідальності за
ч.6 ст. 96 КпАП України за здійснення нею
будівництва паркану без реєстрації
декларації про початок виконання
будівельних робіт та покладено на неї
адміністративне стягнення у вигляді
максимального штрафу в сумі 5950,00 грн.

Згідно з частинами 1 і 2 статті 7
Кодексу про адміністративні
правопорушення України ніхто не може
бути підданий заходу впливу в зв'язку з
адміністративним правопорушенням
інакше як на підставах і в порядку,
встановлених законом. Провадження в
справах про адміністративні
правопорушення здійснюється на основі
суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 268 КпАП України
справа про адміністративне
правопорушення розглядається в
присутності особи, яка притягається до
адміністративної відповідальності.
Під час відсутності цієї особи справу
може бути розглянуто лише у випадках,
коли є дані про своєчасне її сповіщення
про місце і час розгляду справи і якщо
від неї не надійшло клопотання про
відкладення розгляду справи.

Згідно з ч.2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст. 278 КпАП України орган
(посадова особа) при підготовці до
розгляду справи про адміністративне
правопорушення вирішує такі питання:
чи належить до його компетенції
розгляд даної справи; чи правильно
складено протокол та інші матеріали
справи про адміністративне
правопорушення; чи сповіщено осіб, які
беруть участь у розгляді справи, про
час і місце її розгляду; чи витребувано
необхідні додаткові матеріали; чи
підлягають задоволенню клопотання
особи, яка притягається до
адміністративної відповідальності,
потерпілого, їх законних представників
і адвоката.

Враховуючи, що відповідачем не надано
суду доказів належного сповіщення
позивача про день та місце розгляду
справи про адміністративне
правопорушення (02.01.2013 року),
враховуючи, що в протоколі про
адміністративне правопорушення від
29.12.2012 року відсутня дата розгляду
даного протоколу, суд доходить
висновку, що відповідач не мав правових
підстав з огляду на приписи ст. 278 КпАП
України розглядати такий протокол за
відсутності позивача та притягувати її
до адміністративної відповідальності.

Судом також встановлено, що на
підставі рішення Ленінського
районного суду м. Севастополя від 15.07.2004
року визначено порядок користування
земельною ділянкою АДРЕСА_1, виділивши
у користування позивачу земельну
ділянку площею 126,00 кв.м. та виділивши
ОСОБА_2 земельну ділянку площею 151,00
кв.м.

На належній позивачу земельній
ділянці нею зведено паркан, що
підтвердила позивач та що вбачається з
протоколу про адміністративне
правопорушення від 29.12.2012 року.

Позивач пояснила, що нею було
зведено паркан з каменю та металевих
прутів без фундаменту, тому не повинна
була подавати декларацію про початок
будівництва.

Представник позивача послався на п.3.2
Інструкції про порядок проведення
технічної інвентаризації об'єктів
нерухомого майна, затвердженої наказом
Державного комітету будівництва,
архітектури та житлової політики
України від 24.05.2001 року (в редакції на
час виявлення порушення), відповідно до
якого не належать до самочинного
будівництва для будинків садибного
типу, дачних та садових будинків
зведення на земельній ділянці
тимчасових будівель та споруд
(незалежно від наявності фундаменту),
навісів, альтанок, наметів, накриття,
сходів, естакад, літніх душових,
теплиць, свердловин, криниць,
люфт-клозетів, вбиралень, вигрібних ям,
замощень, парканів, відкритих басейнів
та басейнів із накриттям полегшеної
конструкції, погребів, входів в
погреби, підпірних стін, воріт, хвірток,
приямків, веранд, тамбурів, нежитлових
прибудов, терас, ганків, бань, саун,
хлівів, гаражів, літніх кухонь тощо,
тому вказав, що відповідачем не надано
жодного доказу, що зведений позивачем
паркан відноситься до категорії
об'єктів 1 категорії складності, при
будівництві якого слід реєструвати
декларацію про початок будівництва.

Відповідач вказує, що паркан було
збудовано з фундаментом та споруду
віднесено до категорії 1 складності,
тому позивач зобов'язаний був
зареєструвати декларацію про початок
виконання будівельних робіт з огляду
на приписи ст.34 ЗУ «Про регулювання
містобудівної діяльності».

Так, відповідно до ч.1 ст. 34 ЗУ «Про
регулювання містобудівної діяльності»
замовник має право виконувати
будівельні роботи після: п.1 -
направлення замовником повідомлення
про початок виконання будівельних
робіт центральному органу виконавчої
влади, що реалізує державну політику з
питань державного
архітектурно-будівельного контролю
щодо об'єктів, будівництво яких
здійснюється на підставі будівельного
паспорта, які не потребують реєстрації
декларації про початок виконання
будівельних робіт або отримання
дозволу на виконання будівельних робіт
згідно з переліком об'єктів
будівництва, затвердженим центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування державної
політики у сфері містобудування; п.2 -
реєстрації органом державного
архітектурно-будівельного контролю
декларації про початок виконання
будівельних робіт - щодо об'єктів
будівництва, що належать до I - III
категорій складності; п.3 - видачі
замовнику органом державного
архітектурно-будівельного контролю
дозволу на виконання будівельних робіт
- щодо об'єктів будівництва, що належать
до IV і V категорій складності.

Частиною 6 ст.96 КпАП України, за якою
було притягнуто до адміністративної
відповідальності позивача,
передбачена відповідальність особи за
виконання будівельних робіт без
реєстрації декларації про початок
виконання зазначених робіт, а також
наведення недостовірних даних у такій
декларації, вчинені щодо об'єктів I
категорії складності.

Відповідно до статті 251 КпАП України
доказами в справі про адміністративне
правопорушення є будь-які фактичні
дані, на основі яких можливо встановити
наявність чи відсутність
адміністративного правопорушення,
винність особи в його вчиненні, та інші
обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи.

Тобто, належними та допустимими є такі
докази, які стосуються предмету
доказування та містять в собі
відомості про обставини, які мають
значення для справи.

Статтею 251 КпАП України встановлено,
що до доказів відносяться протокол про
адміністративне правопорушення,
пояснення особи, яка притягається до
адміністративної відповідальності,
потерпілих, свідків, висновок експерта,
речові докази, показання технічних
приладів та технічних засобів, що мають
функції фото- і кінозйомки, відеозапису
чи засобів фото- і кінозйомки,
відеозапису, які використовуються при
нагляді за виконанням правил, норм і
стандартів, що стосуються забезпечення
безпеки дорожнього руху, протокол про
вилучення речей і документів, а також
інші документи.

В протоколі про адміністративне
правопорушення від 29.12.2013 року та
постанові № 1293/ф від 02.01.2013 року не
вказано, на підставі яких відомостей
відповідачем встановлено, що
збудований позивачем паркан належить
до об'єкту будівництва 1 категорії
складності, та не надано належних та
беззаперечних доказів, що паркан
збудовано з фундаментом, що зумовило б
обов'язок позивача зареєструвати
декларацію про початок будівництва.

Наданий відповідачем розрахунок
категорії складності, складений
держаним інспектором Поліводом Е.Г.
02.01.2013, не приймається судом до уваги з
наступних підстав.

Так, відповідач в запереченнях
посилається, що відповідно до п.7
Порядку віднесення об'єктів
будівництва до IV і V категорій
складності, затвердженого Постановою
КМУ від 27.04.2011 № 557, під час проведення
державного архітектурно-будівельного
контролю на об'єктах самочинного
будівництва (у разі відсутності
проектної документації) категорія
складності таких об'єктів визначається
посадовими особами
Держархбудінспекції та її
територіальних органів, а в разі
необхідності - шляхом проведення
експертизи експертною організацією чи
експертом, що має відповідний
сертифікат. Оскільки позивачем не було
надано проектну документацію щодо
здійснення будівництва паркану,
посадовою особою відповідача було
розраховано самостійно категорію
складності.

Однак посилання відповідача на
наведений Порядок суд вважає
неспроможними, оскільки він визначає
порядок віднесення об'єктів до
категорії IV і V складності, а не до
категорії I складності.

Крім того, заслуговують на увагу
доводи представника позивача, що даний
розрахунок складності категорії
об'єкту було складено на підставі норм
„ДБН А.2.2.-3-2004", які втратили чинність на
підставі наказу Міністерства
регіонального розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства
України від 03.03.2012 № 98, а також на
підставі норм „ДБН В.1.2-14-2009", які
визначають клас наслідків об'єктів
будівництва, а не категорію складності
об'єктів будівництва.

Враховуючи, що відповідачем не надано
та в матеріалах справи відсутні
належні та беззаперечні докази, що
збудований позивачем паркан належить
до об'єкту будівництва 1 категорії
складності, зокрема, що паркан
збудовано на фундаменті, що при
здійсненні будівництва паркану особа
зобов'язана реєструвати декларацію про
початок будівництва, а на
підтвердження обставин скоєння
позивачем адміністративного
правопорушення відповідачем надано
лише протокол про адміністративне
правопорушення, суд доходить висновку,
що факт порушення позивачем
законодавства у сфері містобудування
іншими, оформленими з дотриманням
визначеного законом порядку, доказами
об'єктивно не підтверджений, оскільки
лише протокол про адміністративне
правопорушення, як єдиний доказ,
унеможливлює об'єктивно дійти висновку
про скоєння позивачем
адміністративного правопорушення.

Таким чином, притягнення позивача до
адміністративної відповідальності на
підставі протоколу про
адміністративне правопорушення без
наявності інших матеріалів, що
підтверджують факт вчинення
адміністративного правопорушення
позивачем, є порушенням принципу
всебічного, повного і об'єктивного
дослідження всіх обставин справи в їх
сукупності та принципу суворого
додержання законності при здійсненні
проваджень у справах про
адміністративні правопорушення,
встановлених КпАП України.

Відповідно до ст.9 КпАП України
адміністративним правопорушенням
(проступком) визнається протиправна
винна дія чи бездіяльність, яка посягає
на громадський порядок, власність,
права і свободи громадян, на
встановлений порядок управління і за
яку передбачена адміністративна
відповідальність.

Відповідно до статті 62 Конституції
України вина особи, яка притягається до
відповідальності, має бути доведена
належними доказами, а не ґрунтуватись
на припущеннях, усі сумніви щодо
доведеності вини особи тлумачаться на
її користь.

Згідно з ч.3 ст.2 КАС України у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони,
зокрема на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії).

Таким чином, виходячи з аналізу
існуючих у справі доказів, суд доходить
висновку, що суть адміністративного
правопорушення, яка викладена в
адміністративному протоколі від 29.12.2012
року, постанові у справі про
адміністративне правопорушення від
02.01.2013 року № 1293/ф, ґрунтується не на
фактичних даних, що суперечить вимогам
статей 251, 252, 280 КпАП України.

За таких обставин факт вчинення
позивачем адміністративного
правопорушення, передбаченого ч.6 ст.96
КпАП України, є недоведеним, порушені
процесуальні права позивача щодо
належного повідомлення її про розгляд
протоколу про притягнення до
адміністративної відповідальності,
тому суд вважає, що порушені права
позивача підлягають захисту шляхом
визнання оскаржуваної постанови
протиправною та її скасування.

Враховуючи положення ст.94 КАС України
з Державного бюджету України на
користь позивача підлягає стягненню
судовий збір в сумі 114,70 грн.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 6, 11, 71, 72, 158-160, 186 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати
постанову начальника Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю в м. Севастополі Козлова Д.О. №
1293/ф від 02.01.2013 р. про притягнення ОСОБА_1
до адміністративної відповідальності
за ч. 6 ст. 96 КпАП України та накладення
на неї адміністративного стягнення у
вигляді штрафу в розмірі 5950,00 грн.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) судовий збір в розмірі
114,70 грн.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя - підпис /З оригіналом згідно/

Суддя Ленінського районного суду
м.Севастополя М.В.
Рубан