Справа № 2а-6425/12,242/12
Суддя: Левицька Н.Г.
Дата ухвалення: 2014-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2014р.
Справа № 9104/181359/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

Головуючого судді

Левицької Н.Г.,

судді

Іщук Л.П.,

судді

Обрізка І.М.,

за участю секретаря судового засідання

Сердюк О.Ю.,

за участю представників:

апелянта (третьої особи у справі):
ОСОБА_1,

позивачів у справі:
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

відповідача у справі:
Якимчук Я.Б.,

третіх осіб у справі: не
з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові

апеляційну скаргу ОСОБА_1, м.Дрогобич
Дрогобицького району Львівської
області

на постанову Дрогобицького
міськрайонного суду Львівської
області від 13.11.2012р. у справі №1306/6425/2012,
2а/1306/242/2012

за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_2,
м.Дрогобич Дрогобицького району
Львівської області

до Дрогобицької міської ради,
м.Дрогобич Дрогобицького району
Львівської області

треті особи: управління Держкомзему в
м.Дрогобич, Дрогобицький міський
відділ Львівського регіонального
управління Центру державного
земельного кадастру України, ОСОБА_1,
ОСОБА_8, м.Дрогобич Дрогобицького
району Львівської області

про скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

02.08.2012р. позивачі: ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_2
звернулись до Дрогобицького
міськрайонного суду Львівської
області з адміністративним позовом до
Дрогобицької міської ради, треті особи:
управління Держкомзему в м.Дрогобич,
Дрогобицький міський відділ
Львівського регіонального управління
Центру державного земельного кадастру
України, ОСОБА_1, ОСОБА_8 про скасування
рішення, просили частково визнати
нечинним та скасувати п.19.1 рішення 24
сесії п'ятого скликання за №704 від
30.10.2008р. "Про відміну окремих пунктів
ухвал сесії і рішень виконкому міської
ради та безоплатну передачу у
власність та спільну сумісну власність
громадян земельних ділянок", на
підставі якого незаконно безоплатно
передано у спільну сумісну власність
для обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка), земельну ділянку
площею 1000м кв. на АДРЕСА_1, ОСОБА_1, яка
проживає на АДРЕСА_1, та ОСОБА_8, яка
проживає на АДРЕСА_2.

Постановою Дрогобицького
міськрайонного суду Львівської
області від 13.11.2012р. у справі №1306/6425/2012,
2а/1306/242/2012 адміністративний позов
ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_2 до Дрогобицької
міської ради, за участю третіх осіб:
управління Держкомзему в м.Дрогобич,
Дрогобицький міський відділ
Львівського регіонального управління
Центру державного земельного кадастру
України, ОСОБА_1, ОСОБА_8 про часткове
визнання нечинним та скасування п.19.1
рішення Дрогобицької міської ради за
№704 від 30.10.2008р. задоволено, визнано
частково нечинним та скасовано п.19.1
рішення сесії Дрогобицької міської
ради за №704 від 30.10.2008р. "Про відміну
окремих пунктів ухвал сесії і рішень
виконкому міської ради та безоплатну
передачу у власність та спільну
сумісну власність громадян земельних
ділянок", на підставі якого безоплатно
передано у спільну сумісну власність
для обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд
земельну ділянку площею 1000м кв. на
АДРЕСА_1 ОСОБА_1 та ОСОБА_8.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, його оскаржено третьою
особою у справі: ОСОБА_1, яка у поданій
апеляційній скарзі, посилаючись на те,
що при винесенні даного рішення судом
неповністю з'ясовано обставини, які
мають значення для справи, висновки
суду не відповідають обставинам справи
та порушено норми матеріального та
процесуального права, просила
скасувати оскаржувану постанову та
прийняти нову постанову, якою у
задоволенні позовних вимог позивачів
відмовити. Доводи апеляційної скарги
обґрунтовано тим, що судом першої
інстанції у своєму рішенні не наведено
жодної норми закону та жодної підстави,
якими оспорюваним рішенням порушено
права та законні інтереси позивачів.

У судове засідання Львівського
апеляційного адміністративного суду
20.01.2014р. з'явились позивачі: ОСОБА_2,
ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4, які
проти доводів апеляційної скарги
заперечили, просили апеляційну скаргу
ОСОБА_1 залишити без задоволення, а
постанову Дрогобицького
міськрайонного суду Львівської
області від 13.11.2012р. у справі №1306/6425/2012,
2а/1306/242/2012 залишити без змін.

Апелянт (третя особа у справі): ОСОБА_1
вимоги апеляційної скарги підтримала у
повному обсязі, просила апеляційну
скаргу задоволити, постанову
Дрогобицького міськрайонного суду
Львівської області від 13.11.2012р.
скасувати та прийняти нову, якою у
задоволенні позовних вимог позивачів
відмовити.

Представник Дрогобицької міської ради:
Якимчук Я.Б. у судовому засіданні
пояснив, що рішення 24 сесії п'ятого
скликання №704 від 30.10.2008р. "Про відміну
окремих пунктів ухвал сесії і рішень
виконкому міської ради та безоплатну
передачу у власність та спільну
сумісну власність громадян земельних
ділянок" є законним, просив апеляційну
скаргу задоволити, постанову
Дрогобицького міськрайонного суду
Львівської області від 13.11.2012р.
скасувати та прийняти нову, якою у
задоволенні позовних вимог позивачів
відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача у
справі, пояснення учасників судового
розгляду, перевіривши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги та заперечення на апеляційну
скаргу у їх сукупності, колегія суддів
апеляційного суду приходить до
висновку про те, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню, оскаржувану
постанову суду першої інстанції слід
залишити без змін, з огляду на наступне:

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується матеріалами справи,
пунктом 19.1 рішення 24 сесії п'ятого
скликання за №704 від 30.10.2008р. "Про
відміну окремих пунктів ухвал сесії і
рішень виконкому міської ради та
безоплатну передачу у власність та
спільну сумісну власність громадян
земельних ділянок" передано безоплатно
у спільну сумісну власність для
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка), земельну ділянку
площею 1000м кв., та земельну ділянку
площею 192м кв. для ведення садівництва
на АДРЕСА_1, ОСОБА_1, прож. на АДРЕСА_1, та
ОСОБА_8, прож. на АДРЕСА_2, на підставі
довідки ДДКМБТІ та експертної оцінки
від 03.07.2008р. №851 (а.с.54-55).

Вирішуючи даний публічно-правовий
спір, суд першої інстанції прийшов до
правильного висновку про те, що
оспорюване рішення Дрогобицької
міської ради суперечить вимогам Закону
України "Про місцеве самоврядування в
Україні" та Земельного кодексу України,
та прийняте без повного, об'єктивного
та всебічного врахування всіх
обставин, необхідних для прийняття
рішення.

Відповідно до вимог ч.3 ст.2 КАС України,
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони,
зокрема, на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії),
безсторонньо (неупереджено),
розсудливо та пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія).

Згідно із вимогами ч.2 ст.19 Конституції
України, органи місцевого
самоврядування та їх посадові особи
діють лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією і законами України. Норма
аналогічного змісту закріплена також у
ч.3 ст.24 Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні".

Відповідно до вимог п.34 ст.26 Закону
України "Про місцеве самоврядування в
Україні", виключно на пленарних
засіданнях сільської, селищної,
міської ради вирішуються питання
регулювання земельних відносин.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується матеріалами справи,
до земельної ділянки ОСОБА_1 та ОСОБА_8,
площею 1000м кв. по АДРЕСА_1, цільове
призначення якої полягає в
обслуговуванні житлового будинку,
господарських споруд та будівель, що
розташовані на цій земельній ділянці,
Дрогобицькою міською радою
оскаржуваним рішенням фактично
долучено частину єдиного проїзду із
центральної дороги вул.Завіжної до
домоволодінь позивачів та інших
громадян, що проживають на цій же
вулиці, не змінюючи при цьому цільового
призначення цієї частини земельної
ділянки (проїзду), по якій цей проїзд
проходить.

Згідно із вимогами ст.40 Земельного
кодексу України, громадянам України за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування
можуть передаватися безоплатно у
власність або надаватися в оренду
земельні ділянки для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і гаражного
будівництва в межах норм, визначених
цим Кодексом.

Віповідно до вимог ст.83 Земельного
кодексу України, землі, які належать на
праві власності територіальним
громадам сіл, селищ, міст, є комунальною
власністю. У комунальній власності
перебувають усі землі в межах
населених пунктів, крім земель
приватної та державної власності, а
також земельні ділянки за їх межами, на
яких розташовані об'єкти комунальної
власності. До земель комунальної
власності, які не можуть передаватись у
приватну власність, належать, зокрема,
землі загального користування
населених пунктів (майдани, вулиці,
проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки,
сквери, бульвари, кладовища, місця
знешкодження та утилізації відходів
тощо).

Згідно із вимогами ст.20 Земельного
кодексу України, віднесення земель до
тієї чи іншої категорії здійснюється
на підставі рішень органів державної
влади та органів місцевого
самоврядування відповідно до їх
повноважень. Зміна цільового
призначення земель провадиться
органами виконавчої влади або органами
місцевого самоврядування, які
приймають рішення про передачу цих
земель у власність або надання у
користування, вилучення (викуп) земель
і затверджують проекти землеустрою або
приймають рішення про створення
об'єктів природоохоронного та
історико-культурного призначення.

Відповідно до вимог п."а" ст.21
Земельного кодексу України, порушення
порядку встановлення та зміни
цільового призначення земель є
підставою для визнання недійсними
рішень органів державної влади та
органів місцевого самоврядування про
надання (передачу) земельних ділянок
громадянам та юридичним особам.

Як встановлено у судовому засіданні та
підтверджується матеріалами справи,
внаслідок прийняття оскаржуваного
рішення значно звузиться (на 2,53м.)
ширина спільного єдиного проїзду із
центральної дороги вул.Завіжної до
домоволодінь позивачів АДРЕСА_3,
АДРЕСА_4 та АДРЕСА_1 та до інших
домоволодінь по вул.Завіжній у
м.Дрогобичі, власники та мешканці яких
користуються цим проїздом, що
ускладнить проїзд автотранспорту по
цій вулиці, що свідчить про порушення
та звуження існуючих прав та інтересів
позивачів та інших жителів м.Дрогобича,
які закріплено Конституцією України та
нормами Земельного кодексу України.

Згідно із вимогами ч.ч.6-10 Земельного
кодексу України, громадяни,
зацікавлені в одержанні безоплатно у
власність земельної ділянки із земель
державної або комунальної власності
для ведення фермерського господарства,
ведення особистого селянського
господарства, ведення садівництва,
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд (присадибна ділянка),
індивідуального дачного будівництва,
будівництва індивідуальних гаражів у
межах норм безоплатної приватизації,
подають заяву про вибір місця
розташування земельної ділянки до
відповідної районної, Київської чи
Севастопольської міської державної
адміністрації або сільської, селищної,
міської ради за місцезнаходженням
земельної ділянки. До заяви додаються
матеріали, передбачені частиною п'ятою
статті 151 цього Кодексу, а також
висновки конкурсної комісії (у разі
відведення земельної ділянки для
ведення фермерського господарства).
Вибір місця розташування земельної
ділянки та надання дозволу і вимог на
розроблення проекту її відведення
здійснюються у порядку, встановленому
статтею 151 цього Кодексу. Проект
відведення земельної ділянки
розробляється за замовленням громадян
організаціями, які мають відповідні
дозволи (ліцензії) на виконання цих
видів робіт, у строки, що обумовлюються
угодою сторін та погоджується з
органом по земельних ресурсах,
природоохоронним і
санітарно-епідеміологічним органами,
органами архітектури і охорони
культурної спадщини та подається на
розгляд відповідних місцевої
державної адміністрації або органу
місцевого самоврядування. Районна,
Київська чи Севастопольська міська
державна адміністрація або сільська,
селищна, міська рада у місячний строк
розглядає проект відведення та приймає
рішення про передачу земельної ділянки
у власність.

Відповідно до вимог п.2 "Порядку
розроблення проектів землеустрою щодо
відведення земельних ділянок",
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 26.05.2004р. №677
(чинного на час виникнення спірних
правовідносин), проект відведення
земельної ділянки не розробляється у
разі, коли: земельна ділянка, межі якої
визначено в натурі (на місцевості),
надається у користування або
безоплатно передається у власність без
зміни її цільового призначення;
земельна ділянка набувається у
власність шляхом купівлі-продажу,
дарування, міни, на підставі інших
цивільно-правових угод, успадкування,
без зміни її меж та цільового
призначення; земельна ділянка придбана
на конкурентних засадах (за
результатами земельних торгів). Проект
відведення земельної ділянки може не
розроблятися також в інших випадках,
передбачених законом.

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду
зазначає, що для того, щоб передати
частину проїзду у спільну сумісну
власність, спочатку слід було змінити
цільове призначення частини вказаної
земельної ділянки, а лише після цього
приймати рішення про передачу такої у
спільну сумісну власність.

Крім того, Дрогобицькою міською радою
під час прийняття п.19.1 оскаржуваного
рішення було використано спрощену
процедуру приватизації земельної
ділянки, передбачену ч.ч.1, 2 ст.118
Земельного кодексу України, замість
необхідної у даному випадку процедури,
передбаченої ч.ч.6, 7 ст.118 Земельного
кодексу України, оскільки частина
земельної ділянки, що передана у
власність ОСОБА_1, перебуває поза
межами існуючого огородження, тобто
межі спірної земельної ділянки не
встановлено на місцевості.

Відповідно до вимог ст.55 Закону України
"Про землеустрій", встановлення меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) проводиться відповідно до
топографо-геодезичних і
картографічних матеріалів.
Встановлення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості) здійснюється на
основі технічної документації із
землеустрою, якою визначається
місцеположення поворотних точок меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості). Документація із
землеустрою щодо встановлення меж
житлової та громадської забудови
розробляється у складі генерального
плану населеного пункту, проектів
розподілу територій і є основою для
встановлення меж земельних ділянок в
натурі (на місцевості). Межі земельної
ділянки в натурі (на місцевості)
закріплюються межовими знаками
встановленого зразка. У разі, якщо межі
земельних ділянок в натурі (на
місцевості) збігаються з природними та
штучними лінійними спорудами і
рубежами (річками, струмками, каналами,
лісосмугами, шляхами, шляховими
спорудами, парканами, огорожами,
фасадами будівель та іншими лінійними
спорудами і рубежами тощо), межові
знаки можуть не встановлюватися.
Власники землі та землекористувачі, у
тому числі орендарі, зобов'язані
дотримуватися меж земельної ділянки,
закріпленої в натурі (на місцевості)
межовими знаками встановленого зразка.
Межові знаки здаються за актом під
нагляд на збереження власникам землі
та землекористувачам, у тому числі
орендарям.

Суд першої інстанції вірно звернув
увагу на те, що під час виготовлення
Дрогобицьким міським відділом
Львівського регіонального управління
Центру Державного земельного кадастру
Укарїни попереднього плану земельної
ділянки площею 0,1387га по АДРЕСА_1, що був
поданий ОСОБА_1 на розгляд сесії
Дрогобицької міської ради як додаток
до своєї заяви про приватизацію
спірної земельної ділянки, було
внесено до цього плану неіснуючі
(збільшені) зі сторони спірного проїзду
із вул.Завіжної до домоволодінь
позивачів межі цієї земельної ділянки
шириною 2,53м., що свідчить про порушення
ст.55 Закону України "Про землеустрій", -
"Технічна документація із землеустрою
щодо встановлення меж земельної
ділянки в натурі (на місцевості)",
оскільки реально такі межі не
встановлювались.

Колегія суддів апеляційного суду не
приймає до уваги твердження апелянта
про те, що позивачі пропустили строк
позовної давності та із клопотанням
про його поновлення не звертались,
оскільки такий строк фактично не
пропущено, а також посилання позивачів
щодо позбавлення доступу до
трубопровідних комунікацій, оскільки з
матеріалів справи не вбачається, що
такі проходять по спірній земельній
ділянці.

Згідно із вимогами ч.1 ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів Львівського апеляційного
адміністративного суду приходить до
висновку про те, що судом першої
інстанції прийнято законне та
обґрунтоване рішення з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права, апеляційна скарга висновків
суду першої інстанції не спростовує,
відтак задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст.198 КАС України,
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право: 1) залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін; 2) змінити постанову суду; 3)
скасувати її та прийняти нову
постанову суду; 4) скасувати постанову
суду і залишити позовну заяву без
розгляду або закрити провадження у
справі; 5) визнати постанову суду
нечинною і закрити провадження у
справі.

Відповідно до вимог ч.1 ст.200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись вимогами ч.3 ст.160, ст.ст.195, 196,
198, 200, 205, 206, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України,

суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1, м.Дрогобич
Дрогобицького району Львівської
області на постанову Дрогобицького
міськрайонного суду Львівської
області від 13.11.2012р. у справі №1306/6425/2012,
2а/1306/242/2012 за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_6,
ОСОБА_2, м.Дрогобич Дрогобицького
району Львівської області до
Дрогобицької міської ради, м.Дрогобич
Дрогобицького району Львівської
області, треті особи: управління
Держкомзему в м.Дрогобич, Дрогобицький
міський відділ Львівського
регіонального управління Центру
державного земельного кадастру
України, ОСОБА_1, ОСОБА_8, м.Дрогобич
Дрогобицького району Львівської
області, про скасування рішення, -
залишити без задоволення.

2. Постанову Дрогобицького
міськрайонного суду Львівської
області від 13.11.2012р. у справі №1306/6425/2012,
2а/1306/242/2012 за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_6,
ОСОБА_2, м.Дрогобич Дрогобицького
району Львівської області до
Дрогобицької міської ради, м.Дрогобич
Дрогобицького району Львівської
області, треті особи: управління
Держкомзему в м.Дрогобич, Дрогобицький
міський відділ Львівського
регіонального управління Центру
державного земельного кадастру
України, ОСОБА_1, ОСОБА_8, м.Дрогобич
Дрогобицького району Львівської
області, про скасування рішення, -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення.

Касаційна скарга подається
безпосередньо до адміністративного
суду касаційної інстанції.

Касаційна скарга на судові рішення
подається протягом двадцяти днів після
набрання законної сили судовим
рішенням суду апеляційної інстанції, а
у разі складення ухвали в повному
обсязі відповідно до статті 160 КАС
України, з дня складення ухвали в
повному обсязі.

Головуючий суддя
Н.Г.
Левицька

Суддя

Л.П. Іщук

Суддя
І.М.
Обрізко

Повний текст ухвали виготовлено та
підписано 24.01.2014р.