Справа № 813/8725/13-а
Суддя: Мричко Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2014-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 813/8725/13-а
Львівський окружний адміністративний
суд у складі:
Головуючої - судді
за участю секретаря судового засідання
представника позивача ОСОБА_1
представника відповідача
Краснопольської Ю.Р., Тістечка Ю.Я.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_4 до Львівської митниці
Міндоходів про скасування наказу від
07.11.2013 року №682-о, зобов'язання до
вчинення дій та стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу, -
ОСОБА_4 звернувся до Львівського
окружного адміністративного суду з
позовною заявою до Львівської митниці
Міндоходів, в якій просить:
- визнати протиправним та скасувати
наказ начальника Львівської митниці
Міндоходів Попазогло С.М. від 07
листопада 2013 року №682-о «Про звільнення
- поновити ОСОБА_4 на посаді провідного
інспектора оперативного відділу
служби боротьби з контрабандою та
порушеннями митних правил або іншій
рівнозначній посаді в Львівській
- стягнути на користь ОСОБА_4 середній
заробіток за час вимушеного прогулу.
В обґрунтування позовних вимог
покликається на те, що у зв'язку з
реорганізацією та скороченням
чисельності працівників Львівської
митниці, відповідачем на підставі
наказу від 07.11.2013 року №682-о «Про
звільнення ОСОБА_4» звільнено позивача
з посади провідного інспектора
оперативного відділу служби боротьби з
контрабандою та порушеннями митних
правил Львівської митниці Міндоходів
відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України.
Позивач вважає оскаржуваний наказ
незаконним та таким, що прийнятий з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, без урахування
всіх обставин. Вказує на те, що
відповідно до положень ст.40 КЗпП
України трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим органом
лише у випадках змін в організації
виробництва і праці, в тому числі
ліквідації, реорганізації, банкрутства
або перепрофілювання підприємства,
установ, організацій, скорочення
чисельності або штату працівників.
Частиною 2 вказаної статті передбачено,
що звільнення з підстав, зазначених у
п.1,2 і 6 цієї статті, допускається, якщо
неможливо перевести працівника, за
його згодою, на іншу роботу. Натомість,
продовжує позивач, відповідач в
порушення ст.49-2 КЗпП України під час
ознайомлення з попередженням про
наступне вивільнення працівників не
запропонував позивачу іншу посади.
Вважає, що Львівською митницею
Міндоходів проігноровано вимоги
трудового законодавства щодо надання
пропозиції іншої роботи на тому ж
підприємстві, в установах,
організаціях, а відтак, вважає
оскаржуваний наказ прийнятим з
порушенням норм чинного законодавства,
а відтак, такий підлягає скасуванню.
Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримала
повністю, пояснення надала аналогічні
до викладеного у позовній заяві.
Просила позов задовольнити повністю.
Представник відповідача у судовому
засіданні позовні вимоги заперечив у
повному обсязі, з підстав, викладених у
письмових запереченнях на позовну
заяву, пояснення надав аналогічні,
просив відмовити в задоволенні
адміністративного позову повністю з
наступних підстав. 21.08.2013 року до
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців
внесено запис про припинення
Львівської митниці за рішенням
засновників. При реорганізації
Львівської митниці відбулося значене
скорочення штатної чисельності
працівників з 1014 до 910, а згодом - до 903
одиниць. Відповідно до п.9 наказу
Міністерства доходів і зборів України
від 18.10.2013 року «Про затвердження Змін
до Структури Міністерства доходів і
зборів України» та наказу Міністерства
доходів і зборів України від 02.12.2013 року
№741 у складі митниці ліквідовано
підрозділи боротьби з контрабандою та
митним правопорушенням та утворено
підрозділи податкової міліції -
оперативні підрозділи боротьби з
контрабандою та митним
правопорушенням у складі митниць
Міндоході. Функціонально
підпорядковані Головному оперативному
управлінню Міндоходів. Позивач був
попереджений про наступне вивільнення
13.06.2013 року, тобто у встановлений
законом термін. Крім того, зазначає що
за час проходження служби в митних
органах ОСОБА_4 неодноразово
притягувався до дисциплінарної
відповідальності, був позбавлений
премій та надбавок. Сукупність
зазначених фактів не може
характеризувати позивача, як
сумлінного працівника, який
«відповідально та добросовісно
ставиться до своїх обов'язків». З
огляду на вищевикладене, вважає, що
звільнення позивача проведене у
відповідності до вимог чинного
законодавства, тому просить суд
відмовити у задоволенні позовних вимог
у зв'язку з їх безпідставністю.
Заслухавши пояснення представника
позивача, заперечення представника
відповідачів, дослідивши подані
документи, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини справи, на яких
ґрунтуються позовні вимоги та
заперечення сторін, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд приходить
до висновку, що позов слід задовольнити
повністю, виходячи з наступних підстав.
Як слідує з матеріалів справи, позивач
перебував на державній службі в
митних органах з 25.07.1990 року, про що
свідчить запис №7 у трудовій книжці
Серії НОМЕР_1. Присяга державного
службовця прийнята позивачем 20.07.1996
Згідно з наказом начальника Львівської
митниці Попазогло С.М. від 07.11.2013 року за
№682-о «Про звільнення ОСОБА_4» позивача
звільнено з посади провідного
інспектора оперативного відділу
служби боротьби з контрабандою та
порушеннями митних правил Львівської
митниці, відповідно до п.1 ст.40 КЗпП
Мотивами вказаного вище наказу стали
реорганізація та скорочення
чисельності працівників Львівської
митниці, відповідно до наказу
Міністерства доходів і зборів України
від 26.04.2013 року №80 «Про затвердження
чисельності працівників
територіальних органів Міндохдів» та
штатного розпису Львівської митниці
Міндоходів, затвердженого 07.05.2013 року
та введеного в дію наказом Львівської
митниці Міндоходів від 08.05.2013 року №1
«Про введення в дію тимчасової
організаційної структури та
тимчасового штатного розпису
Львівської митниці Міндоходів на 2013
Позивач не погоджуючись із наказом від
07.11.2013 року № 682-о «Про звільнення
ОСОБА_4» звернувся до суду.
Суд при вирішенні цього спору виходив з
Згідно ст. 3 КЗпП України, законодавство
про працю регулює трудові відносини
працівників усіх підприємств, установ,
організацій незалежно від форм
власності, виду діяльності і галузевої
належності, а також осіб, які працюють
за трудовим договором з фізичними
особами. За змістом ст.4 КЗпП України
законодавство про працю складається з
Кодексу законів про працю України і
інших актів законодавства, що прийняті
відповідно до нього.
Загальні підстави розірвання
трудового договору з боку керівника
органу передбачені у ст. 40 КЗпП України.
У відповідності до положень п.1 ч.1 ст.40
КЗпП України, трудовий договір,
укладений на невизначений строк, а
також строковий трудовий договір до
закінчення строку його чинності можуть
бути розірвані власником або
уповноваженим ним органом лише у
випадках змін в організації
виробництва і праці, в тому числі
ліквідації, реорганізації, банкрутства
або перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників.
У відповідності до припису положення
ч.2 ст.40 вказаного вище Кодексу,
звільнення з підстав, зазначених у
пунктах 1, 2 і 6 цієї статті,
допускається, якщо неможливо перевести
працівника, за його згодою, на іншу
Частиною 1 ст.49-2 цього ж Кодексу,
передбачено, що про наступне
вивільнення працівників персонально
попереджають не пізніше ніж за два
У відповідності до ч.3 ст.49-2 КЗпП
України одночасно з попередженням про
звільнення у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці
власник або уповноважений ним орган
пропонує працівникові іншу роботу на
тому ж підприємстві, в установі,
організації. При відсутності роботи за
відповідною професією чи
спеціальністю, а також у разі відмови
працівника від переведення на іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації, продовжується у
наведеній нормі, працівник, за своїм
розсудом, звертається за допомогою до
державної служби зайнятості або
працевлаштовується самостійно.
Як слідує з матеріалів справи, 13.06.2013
року ОСОБА_4 попереджено про наступне
вивільнення (а.с.55).
Зі змісту вказаного вище попередження
видно, що у зв'язку з реорганізацією та
скороченням чисельності працівників
Львівської митниці, відповідно до
наказу Міністерства доходів і зборів
України від 26.04.2013 року №80 «Про
затвердження чисельності працівників
територіальних органів Міндохдів» та
штатного розпису Львівської митниці
Міндоходів, затвердженого 07.05.2013 року
та введеного в дію наказом Львівської
митниці Міндоходів від 08.05.2013 року №1
«Про введення в дію тимчасової
організаційної структури та
тимчасового штатного розпису
Львівської митниці Міндоходів на 2013
рік», враховуючи вимоги ст.49-2 КЗпП
України попереджено ОСОБА_4 про можливе
наступне вивільнення відповідно до п.1
Одночасно з попередженням
запропоновано позивачу самостійно
звернутися до центру зайнятості або
працевлаштуватись самостійно.
Тобто, зі змісту вказаного
попередження судом встановлено, що
роботодавцем не було дотримано вимог
ч.3 ст.49-2 КЗпП України в частині надання
пропозиції працівнику з приводу іншої
Згідно з наказом Міністерства доходів
і зборів України від 26.04.2013 року №80 «Про
затвердження чисельності працівників
територіальних органів Міндоходів»
затверджено, зокрема п.п.1.2 п.1:
чисельність працівників митниць
Міндоходів згідно з додатком 2, а саме -
Отже, суд приходить до висновку, що на
момент звільнення ОСОБА_4 з займаної
посади у зв'язку з реорганізацією та
скороченням чисельності працівників
Львівської митниці, були наявні
вакантніі посади, однак роботодавцем
питання можливості залишення позивача
на роботі та дотримання вимог
законодавства про працю в частині
порядку звільнення на підставі п.1 ч.1
ст.40 КЗпП України взагалі не
Розглядаючи трудові спори, пов'язані зі
звільненням за п.1 ст.40 КЗпП України,
суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у
відповідача мали місце зміни в
організації виробництва і праці,
зокрема, ліквідація, реорганізація або
перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників, чи
додержано власником або уповноваженим
ним органом норм законодавства, що
регулюють вивільнення працівника, які
є докази щодо змін в організації
виробництва і праці, про те, що
працівник відмовився від переведення
на іншу роботу або що власник або
уповноважений ним орган не мав
можливості перевести працівника з його
згоди на іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації,
чи не користувався вивільнюваний
працівник переважним правом на
залишення на роботі та чи попереджався
він за 2 місяці про наступне
Щодо посилання представника
відповідача на неодноразове
притягнення ОСОБА_4 до дисциплінарної
відповідальності та позбавлення його
премії, як на підставу відсутності у
позивача переважного права на
залишення на роботі, то такі судом не
беруться до уваги з наступних підстав.
Як встановлено судом, до ОСОБА_4 були
застосовані дисциплінарні стягнення,
зокрема: 26.02.2002 року згідно до наказу
№133-К «Про позбавлення премії окремих
працівників митниці», 19.01.2003 року (наказ
№31-К «Про позбавлення надбавки»), 22.03.2003
року згідно з наказом №198-К «Про
позбавлення надбавки та попередження
про неповну службову відповідність»,
29.03.2005 року (наказ №159-К «Про
застосування дисциплінарного
стягнення»), 12.08.2010 року (наказ №1569-К «По
особовому складу митних органів»),
21.08.2010 року згідно з наказом №1595-К «Про
притягнення до дисциплінарної
відповідальності», 24.11.2010 року (наказ
№2-189-К «По особовому складу»).
Згідно з припису норми ч.1 ст.151 КЗпП
України, якщо протягом року х дня
накладення дисциплінарного стягнення
працівника не буде піддано новому
дисциплінарного стягненню, то він
вважається таким, що не мав
дисциплінарного стягнення.
З урахуванням викладеного, відповідно
до вказаної вище норми, дисциплінарні
стягнення, які застосовані до позивача
є погашеними, а останній вважається
таким, що не мав дисциплінарних
Щодо позбавлення ОСОБА_4 у 2003 році
надбавки, суд зазначає, що таке
позбавлення не є видом дисциплінарного
стягнення у розумінні ст.147 КЗпП
Таким чином, сукупність зібраних та
перевірених в судовому засіданні
доказів дають суду підстави вважати, що
оскаржуваний наказ від 07.11.2013 року за
№682-о «Про звільнення ОСОБА_4»
прийнятий начальником Львівської
митниці Міндоходів не на підставі та не
у спосіб, визначені законами України,
необґрунтовано, тобто без урахування
усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення, упереджено по
відношенню до позивача, без дотримання
рівності перед законом, а відтак наказ
від 07.11.2013 року за №682-о «Про звільнення
ОСОБА_4» слід визнати протиправним та
У відповідності до положень ч.1 ст.235
КЗпП України, у разі звільнення без
законної підстави або незаконного
переведення на іншу роботу працівник
повинен бути поновлений на попередній
роботі органом, який розглядає
Розглядаючи питання про поновлення
позивача, суд взяв до уваги позицію
Верховного Суду України, викладену у
абзаці другому п.19 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
розгляду судами трудових спорів» від 6
листопада 1992 року №9, згідно якої
працівник, який був незаконно
звільнений до реорганізації,
поновлюється на роботі в тому
підприємстві, де збереглося його
попереднє місце роботи.
В матеріалах справи наявні Посадова
інструкція провідного інспектора
оперативного відділу служби боротьби з
контрабандою та порушеннями митних
правил (а.с.145-150) та Посадова інструкція
головного інспектора
оперативно-аналітичного відділу
управління боротьби з контрабандою та
митних правопорушеннями Львівської
митниці Міндоходів (а.с.151-158), аналіз
змісту яких дозволяє прийти до
висновку про тотожність повноважень за
При цьому, суд звертає увагу на те, що
оскільки, позивача було звільнено з
посади провідного інспектора
оперативного відділу служби боротьби з
контрабандою та порушеннями митних
правил або іншій рівнозначній посаді в
Львівській митниці Міндоходів без
наявності для цього законних підстав,
відтак позивач повинен бути поновлений
на роботі на раніше займаній посаді.
Зміна назви цієї посади у зв'язку з
реорганізацією Львівської митниці ДМС
на Львівську митницю Міндоходів не
впливають на гарантоване право
позивача на працю і не може бути
підставою для висновків про
неможливість роботи позивача на посаді
провідного інспектора оперативного
відділу служби боротьби з контрабандою
та порушеннями митних правил
Львівської митниці Міндоходів.
Крім того, у відповідності до положень
ч.2 ст.235 КЗпП України, при винесенні
рішення про поновлення на роботі орган,
який розглядає трудовий спір,
одночасно приймає рішення про виплату
працівникові середнього заробітку за
час вимушеного прогулу або різниці в
заробітку за час виконання нижче
оплачуваної роботи, але не як за один
рік.

При цьому, розраховуючи суму
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, судом взято до уваги
середньоденну заробітну плату
зазначену в довідці відповідача від
21.01.2014 року №13-70-05/13-18, яка становить 107
грн. 53 коп. без урахування обов'язкових
платежів та податків.

Таким чином, середній заробіток за час
вимушеного прогулу становить 6129 грн. 21
коп. (107,53х57).

Приписами ч. 3 ст. 2 КАС України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, зокрема, чи прийняті
(вчинені) вони: на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноважень з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх
обставин справи, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів, на
досягнення яких спрямовані ці рішення
(дії) та з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до положень, закріплених ст.
11 КАС України, розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюються на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості.

Згідно з вимогами ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.
86 КАС України, оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до вимог ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
України та законами України.

Положення ст. 19 Конституції України
закріплене у ст. 9 КАС України, яка
передбачає, що суди при вирішенні
справи керуються принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно із ч. 3 ст. 9 КАС України, суд
застосовує інші нормативно-правові
акти, прийняті відповідним органом на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Зважаючи на викладене вище, виходячи із
заявлених позовних вимог, на підставі
системного аналізу положень чинного
законодавства України, наявних у
матеріалах справи доказів, суд дійшов
до висновку, що позовні вимоги є
обґрунтованими, а відтак підлягають до
задоволенню.

Крім того, у відповідності до вимог ч.1
ст.256 КАС України судове рішення в
частині поновлення на посаді та
стягнення заробітної плати у межах
суми стягнення за один місяць підлягає
негайному виконанню.

У відповідності до норм ст. 94 КАС
України, судові витрати не стягуються.

Керуючись ст.ст. 4, 7-11, 14, 69-71, 72, 86, 87, 94, 159,
160-163 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати протиправним та скасувати
наказ Львівської митниці від 07.11.2013
року №682-о «Про звільнення ОСОБА_4».

Поновити ОСОБА_4 на посаді провідного
інспектора оперативного відділу
служби боротьби з контрабандою та
порушеннями митних правил у Львівській
митниці Міндоходів з 07 листопада 2013
року.

Стягнути з Львівської митниці
Міндоходів на користь ОСОБА_4 6129 (шість
тисяч сто двадцять дев'ять) грн 21 коп
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу.

Постанову в частині поновлення на
посаді ОСОБА_4 та стягнення на його
користь середнього заробітку у межах
суми стягнення за один місяць в розмірі
2365 (дві тисячі триста шістдесят п'ять)
грн 52 коп звернути до негайного
виконання.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення, а в
разі складення постанови у повному
обсязі у відповідності до частини 3
статті 160 цього Кодексу, апеляційна
скарга подається протягом десяти
днів з дня отримання копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлений 04
лютого 2014 року.

Суддя
Мричко Н.І.