Справа № 826/266/14
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2014-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 лютого 2014 року № 826/266/14
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Келеберди В.І. розглянувши у
письмовому провадженні
адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної
виконавчої служби Печерського
районного управління юстиції у м.
Києві, треті особи без самостійних
вимог на предмет спору: публічне
акціонерне товариство «Комерційний
банк «Земельний капітал», товариство з
обмеженою відповідальністю «Карбон
ЛТД» про скасування постанови від
11.12.2013, визнання протиправними дій та
зобов'язання вчинити дії
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
Відділу державної виконавчої служби
Печерського районного управління
юстиції у м. Києві, треті особи без
самостійних вимог на предмет спору:
публічне акціонерне товариство
«Комерційний банк «Земельний капітал»,
товариство з обмеженою
відповідальністю «Карбон ЛТД» про
визнання протиправними дій щодо
винесення постанови про відкриття
виконавчого провадження №41193850 від
11.12.2013, визнання протиправною та
скасування постанови про відкриття
виконавчого провадження №41193850 від
11.12.2013, зобов'язання винести постанову
про відмову у відкриті виконавчого
В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що він є власником нежитлових
приміщень 3 та 4 секцій загальною площею
3000,0 кв.м. у будівлі за адресою АДРЕСА_1.
Проте відповідачем відкрито виконавче
провадження з примусового виконання
наказу Господарського суду м. Києва від
витребування вказаного вище
нежитлового приміщення з незаконного
володіння ПАТ «Комерційний банк
«Земельний капітал» та передання
вказаного нежилого приміщення ТОВ
«Карбон ЛТД». Позивач вказує, що
оскаржувана постанова порушує його
права як власника зазначеного майна.
Відповідач - Відділ державної
виконавчої служби Печерського
районного управління юстиції у м. Києві
- явку уповноваженого представника в
судове засідання не забезпечив, хоча
був належним чином повідомлений про
час, дату та місце судового вирішення
справи.
Тертя особа без самостійних вимог на
предмет спору - публічне акціонерне
товариство «Комерційний банк
«Земельний капітал» - явку
уповноваженого представника в судове
засідання не забезпечила, хоча була
належним чином повідомлена про час,
дату та місце судового вирішення
справи.
Тертя особа без самостійних вимог на
предмет спору - товариство з обмеженою
відповідальністю «Карбон ЛТД» -
заперечувала проти задоволення
позовних вимог з підстав викладених у
письмових запереченнях, які долучено
до матеріалів справи.
Відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
але прибули не всі особи, які беруть
участь у справі, хоча і були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового розгляду, суд має право
розглянути справу у письмовому
провадженні у різі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.
Оскільки позивач та третя особа не
заперечували проти вирішення справи в
порядку письмового провадження,
враховуючи, що відповідач та третя
особа належним чином повідомлені про
час, дату та місце судового засідання в
судове засідання не прибули, а також з
огляду на відсутність потреби
заслухати свідка чи експерта, суд
прийшов до висновку про доцільність
розгляду справи в порядку письмового
Ухвалою від 05.02.2014 відмовлено у
задоволенні клопотання про закриття
провадження у справі.
Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, заслухавши
пояснення сторін, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, Окружний
адміністративний суд м. Києва,
Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку, визначені Законом України "Про
виконавче провадження".
Відповідно до статті 1 цього Закону
виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню.
Примусове виконання рішень в Україні
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону України
«Про виконавче провадження» Державний
виконавець відкриває виконавче
провадження на підставі виконавчого
документа, зазначеного в статті 17 цього
Закону: за заявою стягувача або його
представника про примусове виконання
рішення.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 17 Закону
України «Про виконавче провадження»
відповідно до цього Закону підлягають
виконанню державною виконавчою
службою такі виконавчі документи:
судові накази.

Судом встановлено, що спірне виконавче
провадження відкрито з примусового
виконання наказу Господарського суду
м. Києва виданого 04.06.2013 по справі
№5011-74/12502-2012, тобто за наявності
підстави визначеної п. 3 ч. 2 ст. 17 Закону
України «Про виконавче провадження».

Статтею 25 Закону України «Про
виконавче провадження» визначено, що
державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо не закінчився строк
пред'явлення такого документа до
виконання, він відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби. Державний
виконавець протягом трьох робочих днів
з дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження. У
постанові державний виконавець вказує
про необхідність боржнику самостійно
виконати рішення у строк до семи днів з
моменту винесення постанови (у разі
виконання рішення про примусове
виселення боржника - у строк до
п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі
ненадання боржником документального
підтвердження виконання рішення буде
розпочате примусове виконання цього
рішення із стягненням з боржника
виконавчого збору і витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова.

Судом встановлено, що строк
пред'явлення згадуваного наказу
Господарського суду м. Києва документа
до виконання на час винесення
оскаржуваної постанови не закінчився,
наказ оформлено відповідно до вимог ст.
18 Закону України «Про виконавче
провадження».

Також, з матеріалів справи вбачається,
що оскаржувану постанову винесено на
підставі заяви представника стягувача
поданої 11.12.2013.

З системного аналізу викладеного суд
дійшов висновку, що оскаржувана
постанова прийнята в межах
повноважень та з дотриманням норм
законодавства щодо здійснення
виконавчого провадження.

Також з матеріалів справи вбачається,
що постановою від 29.01.2014 скасовано
постанову від 11.12.2013 про відкриття
виконавчого провадження з примусового
виконання наказу Господарського суду
м. Києва виданого 04.06.2013 по справі
№5011-74/12502-2012.

Також, постановою від 29.01.2014 відмовлено
у прийнятті до провадження виконавчого
документа та у відкритті виконавчого
провадження з примусового виконання
вказаного вище наказу.

Отже, на час вирішення справи,
відповідачем скасовано оскаржувану
постанову та прийнято постанову про
відмову у відкритті провадження, тобто
фактично виконано вимоги позивача, а
відтак відповідачем не порушено права,
свободи та інтереси позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до адміністративного суду, якщо вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушено
її права, свободи або інтереси.

З огляду на те, що завданням
адміністративного судочинства захист
прав, свобод та інтересів осіб,
враховуючи, що відповідачем скасовано
оскаржувану постанову та прийнято
постанову про відмову у відкритті
провадження, тобто оскаржувана
постанова не пливає на права та
інтереси позивача, беручи до уваги, що
оскаржувана постанова прийнята в
межах повноважень та з дотриманням
норм законодавства щодо здійснення
виконавчого провадження, суд не вбачає
підстав для задоволення позовних
вимог.

Відповідно до частини першої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

В даному випадку судом не встановлено
порушення відповідачем вимог Закону
України «Про виконавче провадження», а
відтак суд приходить до висновку про
необґрунтованість позовних вимог та
відсутність підстав для їх
задоволення.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд ,-

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Постанова набирає законної сили в
строк і в порядку, передбачені ст. 254
Кодексу адміністративного судочинства
України. Постанова може бути оскаржена
до суду апеляційної інстанції за
правилами, встановленими ст.ст. 185-187
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Суддя
В.І. Келеберда