Справа № 804/13973/13-а
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2013-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі
головуючого судді
представника позивача
представника відповідача
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за позовом
Приватного підприємства «Евро плюс» до
Державної податкової інспекції у
Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області про визнання протиправним та
скасування податкового повідомлення -
рішення, -

ВСТАНОВИВ:

23.10.13 року Приватне підприємство «Евро
плюс» (далі - Позивач) звернулося до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Бабушкінському
районі м. Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області (далі -
Відповідач) в якому просить визнати
недійсним та скасувати податкове
повідомлення - рішення Форми «Р»
№ від 23.07.2013 р. про збільшення суми
грошових зобов'язань з податку на
додану вартість в розмірі 55350,00 грн., в
т.ч. за основним платежем - 44280,00 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями -
11070,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог
позивачем зазначено, що за
результатами документальної
позапланової невиїзної перевірки ПП
«Евро плюс», проведеною Державною
податковою інспекцією у
Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська Дніпропетровської
області ДПС (правонаступником якої
являється Державна податкова
інспекція у Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області) та висновків Акту перевірки
від 26 червня 2013 року за № 1864/224/30192477 про
не підтвердження реальності
господарських відносин з ПП
«Зернопром», відповідачем прийнято
податкове повідомлення - рішення
№ від 23.07.2013 р. про донарахування
грошових зобов'язань з податку на
додану вартість в розмірі 55350,00 грн.
Вважає, що висновки, викладені в акті
перевірки є необґрунтованими, та
такими, що не відповідають як фактичним
обставинам, так і приписам
законодавства. На думку позивача,
наявність у нього податкових накладних
та інших первинних документів по
взаємовідносинам з ПП «Зернопром»
свідчить про наявність правових
підстав відображення в
бухгалтерському та податковому
обліках підприємства здійснених
господарських операцій з вказаним
контрагентом. Наведене, з урахуванням
підтвердження використання
результатів здійсненої операції в
господарській діяльності
підприємства, є доказом реальності
здійснених операцій та отримання
економічного ефекту від її здійснення.
За таких обставин, просить скасувати
податкове повідомлення - рішення №
від 23.07.2013 р., як винесене з
порушенням норм діючого законодавства.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позов в повному
обсязі та просив його задовольнити.

Відповідач - Державна податкова
інспекція у Бабушкінському районі
м.Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області проти
позову заперечував. Подав до суду
письмові заперечення, які залучені до
матеріалів справи (а.с. 105-107). Суду
пояснив, що надані позивачем документи
по взаємовідносинам з ПП «Зернопром»,
не дають можливості встановити
реальність здійснених операцій та факт
використання в господарській
діяльності ПП «Евро плюс» придбаних
товарів (робіт, послуг), а лише фіксують
господарські операції з вказаним
контрагентом. Проведеною перевіркою
позивача, враховуючи матеріали
перевірки ПП «Зернопром», складеного
податковим органом, в якому останній
перебуває на обліку, не встановлено, а
ПП «Евро плюс» не доведено, що
здійснені ним господарські операції з
ПП «Зернопром» носять реальний
характер. За таких обставин,
оскаржуване податкове повідомлення -
рішення винесено відповідачем
правомірно, і у задоволенні позовних
вимог слід відмовити.

Заслухавши пояснення представників
сторін, вивчивши доводи позову та
заперечень проти нього, дослідивши
зібрані по справі докази в їх
сукупності, здійснивши аналіз норм
матеріального права, яким врегульовані
спірні правовідносини, суд при
прийнятті постанови виходить з
наступних підстав та мотивів.

Судом встановлено, що відповідачем на
підставі наказу ДПІ від 20.03.13 р. №842 та
відповідно до п.п.78.1.1 п.78.1 ст.78, п. 79.1, п.
79.2 ст. 79 Податкового кодексу України
(далі - ПК України) проведена
документальна позапланова невиїзна
перевірка фінансово - господарської
діяльності ПП «Евро плюс» () під час здійснення
взаємовідносин з ПП «Зернопром» () за період березень 2013 року,
їх реальності та повноти відображення
в обліку. Результати проведеної
перевірки оформлені Актом від 26 червня
2013 року № 1864/224/30192477 (а.с.22-41, далі - Акт).

За висновками вказаного Акту
проведеною перевіркою не підтверджена
реальність здійснення господарських
відносин позивача із ПП «Зернопром», їх
вид, обсяг, якість та розрахунки,
встановлено відсутність об'єктів
оподаткування та неможливість
реального здійснення ПП «Евро плюс»
операцій по ланцюгу з постачальниками
ПП «Зернопром» за період березень 2013
року, а також встановлено порушення
позивачем приписів п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6
ст.198, п. 201.1 ст.201 Податкового кодексу
України від 02.12.2010 р. №2755 - VI (із змінами
та доповненнями) (далі - ПК України), в
результаті чого завищено податковий
кредит на суму 46588,00 грн., що призвело до
заниження податку на додану вартість
на суму 46588,00 грн. (с. 19 Акту перевірки).

За змістом вказаного Акту, підставою
для наведених висновків слугував Акт
про результати перевірки ПП
«Зернопром» () з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства по
взаємовідносинам з контрагентами,
складений ДПІ у м. Полтаві Полтавської
області ДПС від 08.05.2013 року №519/22.5/32908536,
яким встановлено нікчемність
правочинів у березні 2013 року з ПП «Евро
плюс» (с. 9 Акту перевірки).

Не погодившись із висновками,
викладеними в акті перевірки, 10.07.2013
року ПП «Евро плюс» до ДПІ подані
заперечення (за вих. № 143) та копії
додаткових первинних документів (за
вих. № 144 від 11.07.2013 р.) в яких позивач
просив прийняти до уваги наявність
первинних документів, що підтверджують
реальне здійснення господарських
операцій з ПП «Зернопром» та врахувати
їх при прийняття рішення за
результатами проведеної перевірки
(а.с.42-46).

23 липня 2013 року на підставі Акту
перевірки № 1864/224/30192477 від 26 червня 2013
року відповідачем винесено податкове
повідомлення - рішення форми «Р» за
№, яким Приватному підприємству
«Евро плюс» збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем податок на
додану вартість із вироблених в
Україні товарів (робіт, послуг) на суму
55350 грн., в т.ч. за основним платежем на
суму 44280 грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями на суму 11070 грн. (а.с. 48).

07.08.2013 року Приватним підприємством
«Евро плюс» подано первинну скаргу до
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області (за вих. № 156)
в якій позивач просив скасувати
податкове повідомлення - рішення форми
«Р» за № від 26.06.2013 року про
збільшення сум грошових зобов'язань з
ПДВ (а.с. 49-56).

01.10.2013 року Головним управлінням
Міндоходів у Дніпропетровській
області за результатами розгляду
скарги позивача винесено рішення за №
2854/10/04-96-100409, яким скарга залишена без
задоволення, а податкове повідомлення -
рішення форми «Р» за № від 26.06.2013
року без змін (а.с. 57-60).

Перевіряючи юридичну та фактичну
обґрунтованість вказаних висновків
відповідача і винесеного на підставі
такого висновку спірного акту
індивідуальної дії на відповідність
вимогам ч.3 ст.2 КАС України,
проаналізувавши положення
законодавчих актів, якими врегульовані
спірні правовідносини, суд зазначає
наступне.

Судом встановлено, що позивач -
Приватне підприємство «Евро плюс»
зареєстровано виконавчим комітетом
Дніпропетровської міської ради як
суб'єкт підприємницької діяльності -
юридична особа 14.10.1998 р. за
ідентифікаційним кодом 30192477, що
підтверджується Свідоцтвом про
державну реєстрацію юридичної особи та
випискою з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців серії АА № 535575,
знаходиться на обліку як платник
податків і зборів в ДПІ у
Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська з 23.10.1998 р. (а.с. 14-17).

Як встановлено в ході розгляду справи
та вбачається з висновку акту
перевірки, спірна сума податкового
кредиту в розмірі 44280,00 грн. сформована
позивачем по взаємовідносинам з ПП
«Зернопром» за період березень 2013 року.

На підтвердження існування зазначених
взаємовідносин та правомірності
формування податкового кредиту
позивачем надані до відповідача під
час перевірки та до суду: Договір від
28.02.13 б/н, укладений між позивачем
(Замовник) та ПП «Зернопром»
(Виконавець), за умовами якого
Виконавець зобов'язується за завданням
Замовника надати, а Замовник
зобов'язується прийняти на умовах і в
порядку, визначених Договором послуги
по пресуванню та складанню анотацій і
рекламних листівок в упаковку товару, а
також по упаковці БАДів та косметичних
засобів (1.1). Транспортування товару для
виконання послуг і повернення товару
Замовнику бере на себе Виконавець (1.3).
За фактом виконання послуг Виконавець
надає Замовнику на підпис Акт здачі -
приймання робіт в 2-х екземплярах (3.1).
Послуги вважаються наданими після
підписання Акту прийому - здачі робіт
Замовником, або його уповноваженою
особою (3.4) (а.с. 69-70); Акти прийому -
передачі Замовником Виконавцю
давальницької сировини, Акти здачі -
приймання робіт (послуг), Акти
приймання - передачі Виконавцем
Замовнику товару із давальницької
сировини, податкові накладні, рахунки -
фактури, платіжні доручення,
банківські виписки в підтвердження
сплати вартості послуг за вказаним
Договором (а.с.71-100, 135-140).

Розв'язуючи спір, суд зазначає, що
порядок формування платником податків
витрат та податкового кредиту за
спірний період за вказаними
господарськими взаємовідносинами
визначений приписами Податкового
кодексу України від 02.12.2010 р. № 2755-VI
(далі - ПК України).

Згідно з п. 14.1.36 ст. 14 ПК України,
господарська діяльність - діяльність
особи, що пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.
За змістом п. 22.1. ст. 22 ПК України,
об'єктом оподаткування можуть бути
майно, товари, дохід (прибуток) або його
частина, обороти з реалізації товарів
(робіт, послуг), операції з постачання
товарів (робіт, послуг) та інші об'єкти,
визначені податковим законодавством, з
наявністю яких податкове
законодавство пов'язує виникнення у
платника податкового обов'язку.

Згідно з п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1
ст. 188 ПК України, об'єктом
оподаткування податком на додану
вартість є операції платників податку,
окрім іншого, з постачання товарів
(робіт, послуг), місце постачання яких
розташоване на митній території
України. Датою виникнення податкових
зобов'язань з постачання
товарів/послуг вважається дата, яка
припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше: або дата
зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, або дата відвантаження
товарів. База оподаткування операцій з
постачання товарів/послуг
визначається виходячи з їх договірної
(контрактної) вартості, але не нижче
звичайних цін, з урахуванням
загальнодержавних податків та зборів.

За приписами п. 201.1, 201.4, 201.6 ст. 201 ПК
України платник податку зобов'язаний
надати покупцю (отримувачу) на його
вимогу підписану уповноваженою
платником особою та скріплену печаткою
податкову накладну. Податкова накладна
виписується у двох примірниках у день
виникнення податкових зобов'язань
продавця та є податковим документом і
одночасно відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця. Пунктом 200.1 ст. 200
згаданого Кодексу встановлено, що сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду. В свою чергу,
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту, згідно п. 198.1 ст. 198
виникає, окрім іншого, у разі
здійснення операцій з придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг. При цьому,
відповідно до п. 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 ПК
України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: або дата списання
коштів з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг, або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною. Податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, та складається з
сум податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за встановленою
ставкою, протягом такого звітного
періоду, окрім іншого, у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог ст. 201
Кодексу). Положеннями п. 44.1 ст. 44 ПК
України визначено, що для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

На підстави наведених законодавчих
положень суд доходить до висновку, що
при складанні податкової звітності, в
тому числі і з ПДВ, з метою правильного
відображення господарської операції
повинні враховуватись відповідні
документи первинного обліку, а саме по
зазначених операціях придбання
товарів повинні бути в наявності
первинні документи, що підтверджують
здійснення платником податку
відповідних господарських операцій,
тобто наявність об'єкту оподаткування,
в тому числі отримання позивачем таких
товарів (робіт, послуг) та використання
їх у господарській діяльності
позивача, а також належним чином
оформлені податкові накладні.

На підставі викладеного суд зазначає,
що факт реальності виконання
господарських зобов'язань та отримання
позивачем від ПП «Зернопром» послуг
підтверджується наявними в матеріалах
справи: Актом здачі - прийняття робіт,
(надання послуг) № 560 від 05.03.2013 року на
суму 53760,00 грн., Актом здачі - прийняття
робіт (надання послуг) № 563 від 12.03.2013р.
на суму 55 440,00 грн., у т.ч. ПДВ (20%) 9 240,00
грн.; Актом здачі - прийняття робіт
(надання послуг) № 565 від 15.03.2013р. на суму
59 520,00 грн., у т.ч. ПДВ (20%) - 9 920,00 грн.; Актом
здачі - прийняття робіт (надання послуг
№ 568 від 22.03.2013р. на суму 42 000,00 грн., у т.ч.
ПДВ (20%) - 7 000,00 грн.; Актом здачі -
прийняття робіт (надання послуг) № 569
від 22.03.2013р. на суму 54 960,00 грн., у т.ч. ПДВ
(20%) - 9 160,00 грн.; податковою накладною №
154 від 05.03.2013р. на суму 53 760,00 грн., у т.ч.
ПДВ (20%) - 8 960,00 грн.; податковою накладною
№ 157 від 12.03.2013р. на суму 55 440,00 грн., у т.ч.
ПДВ (20%) - 9 240,00 грн.; податковою накладною
№ 159 від 15.03.2013р. на суму 59 520,00 грн., у т.ч.
ПДВ (20%) - 9 920,00 грн.; податковою накладною
№ 162 від 22.03.2013р. на суму. 42 000,00 грн., у т.ч.
ПДВ (20%) - 7 000,00 грн.; податковою накладною
№ 163 від 26.03.2013р. на суму 54 960,00 грн., у т.ч.
ПДВ (20%) - 9 160,00 грн.; рахунком - фактурою №
560 від 05.03.2013р. на суму 53 760,00 грн., у т.ч.
ПДВ (20%) - 8 960,00 грн.; рахунком - фактурою №
563 від 12.03.2013р. на суму 55 440,00 грн., у т.ч.
ПДВ (20%) - 9 240,00 грн.; рахунком - фактурою №
565 від 15.03.2013р. на суму 59 520,00 грн., у т.ч.
ПДВ (20%) - 9 920,00 грн.; рахунком - фактурою №
568 від 22.03.2013р. на суму 42 000,00 грн., у т.ч.
ПДВ (20%) - 7 000,00 грн.; рахунком - фактурою №
569 від 22.03.2013р. на суму 54 960,00 грн., у т.ч.
ПДВ (20%) - 9 160,00 грн.; платіжними
дорученнями та банківськими виписками
про сплату за надані послуги (а.с.71-100,
135-140).

Факт наявності таких первинних
документів був встановлений і
відповідачем в ході проведення
перевірки позивача, про
невідповідність податкових накладних
приписам ПК України відповідачем не
зазначено, а судом в ході розгляду
справи не встановлено. За даними
податкового органу на час виконання
спірних господарських взаємовідносин
та виписки податкових накладних,
сторони були зареєстровані у
встановленому законом порядку
платником податку на додану вартість.
Дані щодо сум податкового кредиту в
розмірі 44280,00 були відображені
позивачем у податкових деклараціях з
ПДВ за березень 2013 р. (а.с. 127-134).

Як зазначено, вище, підстави для
виникнення у платника податку на
додану вартість права на податковий
кредит, порядок його формування, а
також порядок виникнення від'ємного
значення, визначені ст. 198, п. 200.1 ст. 200 ПК
України.

За умови відсутності законодавчо
визначених обставин, які б позбавляли
платника податку (покупця) права на
формування податкового кредиту,
зокрема за відсутністю з боку платника
порушення вимог п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6
ст. 198 ПК України при формуванні
податкового кредиту останній має право
на податковий кредит, на який
зменшується податкове зобов'язання
звітного періоду за правилом пп. 14.1.181 п.
14.1 ст. 14, п. 200.1 ст. 200 ПК України.

Судом в ході розгляду справи не
встановлено жодного фактичного
порушення позивачем вимог наведених
норм законодавства, яке б позбавляло
його права на податковий кредит. За
умови реального здійснення
господарської операції, яка призвела
до об'єктивної зміни складу активів
платника податків - покупця, що
встановлено податковим органом під час
перевірки, будь-які порушення
постачальниками товару (робіт, послуг)
податкового законодавства чи правил
ведення господарської діяльності не
можуть бути підставою для позбавлення
покупця права на податковий кредит.

З приводу посилань відповідача на акт
податкового органу, складеного
відносно контрагента позивача, суд
зазначає таке. Платник податку на
додану вартість (покупець товару) не
має обов'язку та повноважень
здійснювати контроль за дотриманням
постачальниками товару вимог
законодавства щодо здійснення
господарської діяльності, дотримання
вимог податкового законодавства тощо і
в подальшому зазнавати певних
негативних наслідків у вигляді
позбавлення права на податковий кредит
за можливу неправомірну діяльність
будь-кого з контрагентів. Такий платник
не повинен притягуватися до
відповідальності в тому випадку, якщо
він здійснював реальну господарську
операцію. Лише встановлення в ході
судового розгляду факту узгодженості
дій платника податків з
недобросовісними постачальниками з
метою незаконного отримання
податкових вигод або його обізнаності
з такими діями постачальників чи
сприяння ухиленню постачальниками
товару від виконання податкових
зобов'язань може слугувати підставою
для відмови у праві на податковий
кредит. При цьому такі висновки не
можуть ґрунтуватися на припущеннях, а
можуть ґрунтуватися лише на належних,
достатніх, а також тих доказах, які
одержані з дотриманням закону.
Відповідачем не наведено доводів та
доказів тому, що позивач діяв без
належної обачності та був обізнаним
про допущення його контрагентом певних
порушень законодавства при створенні
підприємства чи веденні господарської
діяльності.

Обгрунтованість наведеного висновку
суду підтверджується правозастосовчою
практикою Європейського Суду з прав
людини (рішення від 22.01.2009 р. у справі
«БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява №
3991/03), врахування якої при відправленні
правосуддя є обов'язковим в силу
приписів ст. 17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини» від 23.02.2006 р. № 3477 - IV. Так,
зазначеним рішення визначено, що у
разі, якщо національні органи за
відсутності будь-яких вказівок на
безпосередню участь фізичної або
юридичної особи у зловживанні,
пов'язаним зі сплатою ПДВ, який
нараховується у ланцюгу поставок, або
будь-яких вказівок на обізнаність про
таке порушення, все ж таки застосовують
негативні наслідки до отримувача
оподатковуваної ПДВ поставки, який
повністю виконав свої зобов'язання, за
дії або бездіяльність постачальника,
який перебував поза межами контролю
отримувача і у відношенні якого у нього
не було засобів перевірки та
забезпечення його виконання, то такі
владні органи порушують справедливий
баланс, який має підтримуватися між
вимогами суспільних інтересів та
вимогами захисту права власності.

Вказуючи в Акті перевірки про не
спрямованість правочинів між ПП «Евро
плюс» та ПП «Зернопром» на реальне
настання правових наслідків,
податковим органом не враховано, що
правочини, які вчинені без наміру
створення правових наслідків, що
обумовлені ними, визначаються законом
як фіктивні (ст.234 ЦК України). Фіктивні
правочини не віднесені законом до
нікчемних, їх недійсність визнається
тільки судом. Доводи податкового
органу про відсутність власних
основних фондів, технічного персоналу,
власних виробничих активів, складських
приміщень, транспортних засобів у
контрагента позивача, за належним їх
документальним підтвердженням, можуть
служити доказами фіктивності або
удаваності цих правочинів (ст.234, 235 ЦК
України) при оспорюванні їх в судовому
порядку, але не є підставою для
самостійного констатування податковим
органом факту нереальності правочину.
Рішення суду про визнання правочинів
між ПП «Евро плюс» та ПП «Зернопром»
недійсними внаслідок їх фіктивності
ДПІ до суду не надано, в акті перевірки
про наявність такого рішення не
зазначено, судом на виконання вимог
ст.11 КАС України існування такого
рішення не встановлено.

На підтвердження реальності і
фактичності здійснених господарських
операцій за договірними відносинами з
ПП «Зернопром», позивачем були надані
суду належним чином засвідчені копії
документів, які відповідають вимогами
первинності в розумінні ст. 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні», і
являються підставою для
бухгалтерського та податкового обліку.
Зазначені докази у їх сукупності та
взаємозв'язку, на думку суду,
спростовують твердження податкового
органу про «нереальність» здійснення
операцій позивачем з ПП «Зернопром», та
завищення податкового кредиту у
перевіряємому періоді на суму 44280,00 грн.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З урахуванням вищевикладених обставин,
суд вважає, що вимоги позивача
правомірні, обґрунтовані і підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 2, 4, 7-12, 14, 86, 158-163 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Приватного
підприємства «Евро плюс» до Державної
податкової інспекції у Бабушкінському
районі м.Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення -
задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Бабушкінському районі
м.Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області форми «Р» №
від 23 липня 2013 року про
збільшення суми грошового зобов'язання
з податку на додану вартість з
вироблених в Україні товарів (робіт,
послуг) на суму 55350 грн., із них за
основним платежем 44280 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями на
суму 11070 грн.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Приватного підприємства
«Евро плюс» (, адреса:
49000, м.Дніпропетровськ, вул.Корнійчука,
буд. 4, кв. 94) витрати по оплаті судового
збору в розмірі 554,00 грн. (
п'ятьсот п'ятдесят чотири грн. 00 коп.).

Постанова суду може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд в порядку та
строки, передбачені ст.186 КАС України.

Постанова суду набирає законної сили
відповідно до вимог ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
І.В. Тулянцева Помічник судді