Справа № 2а/221/1482/13-а
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2014-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2014 року м. Київ
К/800/34517/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі :

Пасічник С.С.

Винокурова
К.С.

Кочана В.М.,

провівши в порядку касаційного
провадження попередній розгляд
адміністративної справи за позовом
ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду
України у Волноваському районі
Донецької області про визнання
неправомірними дій та зобов'язання
вчинити певні дії, касаційне
провадження в якій відкрито за
касаційною скаргою Управління
Пенсійного фонду України у
Волноваському районі Донецької
області на постанову Волноваського
районного суду Донецької області від 30
квітня 2013 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 06 червня 2013 року,

в с т а н о в и л а :

В березні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України у
Волноваському районі Донецької
області, в якому просив визнати
незаконною відмову Управління
Пенсійного фонду України у
Волноваському районі Донецької
області в переведенні з пенсії по
інвалідності на пенсію за віком
відповідно до Закону України «Про
державну службу» та скасувати рішення
УПФУ у Волноваському районі №1286 від
27.06.2012р.; зобов'язати Управління
Пенсійного фонду України у
Волноваському районі Донецької
області здійснити позивачу
призначення пенсії відповідно до
Закону України «Про державну службу» з
22.06.2012р.

Постановою Волноваського районного
суду Донецької області від 30 квітня 2013
року, залишеною без змін ухвалою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 06 червня 2013
року, позов задоволено.

В касаційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права
й неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи, просив скасувати
судові рішення та прийняти нове
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог в повному обсязі.

Перевіривши правову оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
проаналізувавши правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, знаходився на обліку у
відповідача і отримував пенсію як
інвалід 3-ї групи.

Звернувшись до відповідача з заявою
про переведення його з пенсії по
інвалідності на пенсію за віком
відповідно до Закону України «Про
державну службу», позивач отримав
відмову, оформлену рішенням УПФ у
Волноваському районі №1286 від 27.06.2012р., з
посиланням на відсутність у нього 20
років стажу державної служби,
необхідних для призначення такого виду
пенсії, оскільки період роботи
позивача на посадах в Державній
податковій інспекції МФ УРСР по
Волноваському району з 03.07.1990р. по
11.10.2004р., на думку відповідача, не
відноситься до державної служби,
враховуючи, що позивачу в той час
присвоювались спеціальні звання.

Таким чином, спірним в даній справі є
питання зарахування до стажу державної
служби роботи позивача у Державній
податковій інспекції МФ УРСР по
Волноваському району за період з
03.07.1990р. по 11.10.2004р.

Загальні засади діяльності, а також
статус державних службовців, які
працюють в державних органах та їх
апараті, визначає Закон України «Про
державну службу» (далі - Закон №3723-ХІІ).

Відповідно до статті 1 цього Закону
державна служба в Україні - це
професійна діяльність осіб, які
займають посади в державних органах та
їх апараті щодо практичного виконання
завдань і функцій держави та одержують
заробітну плату за рахунок державних
коштів. Ці особи є державними
службовцями і мають відповідні
службові повноваження.

Відповідно до частини 2 статті 9
зазначеного Закону регулювання
правового становища державних
службовців, що працюють в апараті
органів прокуратури, судів,
дипломатичної служби, митного
контролю, служби безпеки, внутрішніх
справ та інших, здійснюється
відповідно до цього Закону, якщо інше
не передбачено законами України.

Із наведеної норми вбачається, що
правове становище державних
службовців, які працюють в апараті
інших органів, може регулюватися
іншими спеціальними законами. При
цьому, Закон №3723-ХІІ застосовується до
таких службовців в частині, яка не
врегульована спеціальними законами.

Спеціальним законом, що визначає
статус державної податкової служби в
Україні, її функції та правові основи
діяльності, є Закон України від 04
грудня 1990 року №509-XII «Про державну
податкову службу в Україні» (у
редакції, чинній на час прийняття
спірного рішення; далі - Закон №509-XII).

Згідно з частиною 1 статті 4 цього
Закону Державна податкова
адміністрація України, якій за змістом
частин другої, третьої цієї статті
підпорядковані державні податкові
адміністрації в областях, а їм, у свою
чергу, - відповідні державні податкові
інспекції, є центральним органом
виконавчої влади.

Відповідно до ст.8 вказаного Закону
Державна податкова адміністрація
України, зокрема, організовує роботу
державних податкових адміністрацій та
державних податкових інспекцій.

Посадовою особою органу державної
податкової служби за правилами частини
першої статті 15 Закону №509-XII може бути
особа, яка має освіту за фахом та
відповідає кваліфікаційним вимогам,
установленим центральним органом
державної податкової служби.

Правовий статус посадових осіб органів
державної податкової служби, їх права
та обов'язки визначаються Конституцією
України, цим Законом, а в частині, що не
регулюється ним, - Законом України "Про
державну службу"; посадові особи
органів державної податкової служби
підлягають атестації, порядок
здійснення якої визначається
центральним органом державної
податкової служби (частини п'ята, сьома
статті 15 цього ж Закону).

Частиною 8 статті15 Закону №509-ХІІ
встановлено перелік спеціальних звань,
що присвоюються посадовим особам
органів державної податкової служби.

Також, зазначеною статтею Закону №509-XII
установлено умови, за яких особи не
можуть бути службовцями податкових
органів, які кореспондуються із
вимогами статей 5, 12 Закону №3723-ХІІ щодо
обмежень, пов'язаних із прийняттям на
державну службу та її проходженням.

Статтею 6 Закону №509-XII визначено, що
видатки на утримання органів державної
податкової служби визначаються
Кабінетом Міністрів України і
фінансуються з державного бюджету.

Таким чином, посадові особи державної
податкової служби, яким за наслідками
атестації присвоєно спеціальні звання,
займають посади в державних органах
щодо практичного виконання завдань і
функцій держави (зокрема у сфері
податкової політики), одержують
заробітну плату за рахунок державного
бюджету, а отже, перебувають на
державній службі та є державними
службовцями.

З наведеним узгоджується і те, що
позивач, якого 02.07.1990р. в порядку
переведення було призначено на посаду
начальника відділу оподаткування
кооперативних та громадських
організацій ДПІ МФ УРСР по
Волноваському району та якому у 1992 році
присвоєно спеціальне звання радника
податкової служби ІІІ рангу,
відповідно до статті 17 Закону №3723-ХІІ
прийняв Присягу державного службовця.

Законом №509-XII не врегульовано питання
пенсійного забезпечення посадових
осіб державної податкової служби, яким
присвоєно спеціальні звання, тому при
вирішенні таких питань підлягають
застосуванню положення Закону №3723-ХІІ,
зокрема стаття 37, за правилами якої на
одержання пенсії державних службовців
мають право особи, які досягли
встановленого законодавством
пенсійного віку, за наявності
необхідного страхового стажу, у тому
числі стажу державної служби не менш як
10 років, та які на час досягнення
зазначеного віку працювали на посадах
державних службовців, а також особи,
які мають не менш як 20 років стажу
роботи на посадах, віднесених до
категорій посад державних службовців,
незалежно від місця роботи на час
досягнення зазначеного віку.

Абзацами другим та третім пункту
другого Порядку обчислення стажу
державної служби, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 3 травня 1994 року №283, передбачено, що
до стажу державної служби
зараховується робота (служба) на
посадах керівних працівників і
спеціалістів, зокрема, в апараті
державної податкової та
контрольно-ревізійної служби, а також
на посадах суддів, слідчих, прокурорів,
інших службових осіб, яким присвоєно
персональні звання.

Виходячи з наведеного колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
приходить до висновку, що посадові
особи державної податкової служби,
яким присвоєно спеціальні звання, є
державними службовцями зі спеціальним
статусом, а тому період проходження
такої служби в податкових органах має
зараховуватися до стажу державної
служби, який дає право на пенсію
державного службовця відповідно до
статті 37 Закону №3723-ХІІ.

Отже, і період державної служби
позивача в податкових органах у
спеціальному званні зараховується до
стажу державної служби, який дає право
на пенсію державного службовця
відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ.

Аналогічна позиція викладена і в
Постанові Верховного Суду України від
22.10.2013р. у справі №21-340а13.

Враховуючи викладене, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
погоджується з висновком судів
попередніх інстанцій про наявність
підстав для задоволення позовних
вимог.

Відповідно до частини 3 статті 220-1 КАС
України суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Здійснивши касаційний перегляд справи,
Вищий адміністративний суд України
прийшов до висновку, що суди попередніх
інстанцій при ухваленні судових рішень
чи вчиненні процесуальних дій не
допустили порушень норм матеріального
чи процесуального права.

Доводи ж касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судами норм
матеріального чи процесуального права,
що призвело або могло призвести до
неправильного вирішення спору, а тому
підстав для скасування ухвалених
судами рішення колегія суддів не
вбачає.

Керуючись статтею 220, 2201, 223, 224, 230
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України у
Волноваському районі Донецької
області відхилити, а постанову
Волноваського районного суду
Донецької області від 30 квітня 2013 року
та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 06 червня 2013
року - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
Пасічник С.С.

Винокуров К.С.

Кочан В.М.