Справа № 2а-14616/11/2070
Суддя: Острович С.Е.
Дата ухвалення: 2014-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" січня 2014 р. м. Київ
К/9991/32831/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

суддівОстровича С.Е. Степашка О.І.
Федорова М.О.секретаря судового
засідання Волошина В.М.,

представник позивача
Халабурдін С. В.

представник відповідача не
з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу
Основ'янської міжрайонної державної
податкової інспекції м. Харкова
Харківської області Державної
податкової служби на постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 19 грудня 2011
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 24 квітня 2012 року у справі за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Союз супермаркетів
Харкова" до Основ'янської міжрайонної
державної податкової інспекції м.
Харкова про скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИЛА

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Союз супермаркетів
Харкова" (далі - ТОВ "Союз супермаркетів
Харкова") звернулось до суду з позовом
до Основ'янської міжрайонної державної
податкової інспекції м. Харкова (далі -
Основ'янська МДПІ м. Харкова) в якому
просить скасувати податкові
повідомлення-рішення.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 19 грудня 2011
року позов ТОВ "Союз супермаркетів
Харкова" задоволено.

Ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 24 квітня 2012
року апеляційну скаргу Основ'янської
МДПІ м. Харкова залишено без
задоволення, а постанову Харківського
окружного адміністративного суду від 19
грудня 2011 року - залишено без змін.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями
судів першої та апеляційної інстанцій
Основ'янська МДПІ м. Харкова подала
касаційну скаргу в якій просить
скасувати постанову Харківського
окружного адміністративного суду від 19
грудня 2011 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 24 квітня 2012 року та прийняти нове
рішення, яким відмовити ТОВ "Союз
супермаркетів Харкова" в задоволенні
позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України, суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні та вирішувати питання
про достовірність того чи іншого
доказу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи,
наведені у касаційній скарзі,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлені такі фактичні обставини
справи.

Відповідачам проведено планову виїзну
перевірку у позивача з питань
дотримання податкового, валютного та
іншого законодавства за період з 01.01.2010
року по 30.06.2011 року. За результатами
перевірки складено акт №4409/233/33289854 від
18.10.2011 року.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем вимог п. 4.1 ст. 4, п. 11.3.1 ст. 11, п.
5.2.1 ст. 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
та ст. 135 і ст. 137 ПК України, які
пов'язані з безпідставне наданням
покупцям знижок, що призвело до не
обґрунтованого зменшення валових
доходів позивача.

На підставі акту перевірки
відповідачем винесені податкові
повідомлення-рішення 28 жовтня 2011 року
№ про збільшення позивачеві суми
грошового зобов'язання з податку на
прибуток на 1250926, 00 грн. та № про
збільшення сум грошового зобов'язання
з екологічного збору на 2488, 17 грн.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивач здійснює
господарську діяльність з оптової та
роздрібної торгівлі у супермаркеті
«РОСТ», який знаходиться у м. Харкові,
по вул. Плеханівській, 135/139. Позивачем
серед покупців були розповсюджені
дисконтні картки, за якими товари
продавалися зі знижкою, що було
передбачено Положенням «Про надані
покупцям знижки та бонуси»,
затвердженим директором ТОВ «Союз
супермаркетів Харкова». Позивач
продавав всі товари фізичним особам з
використанням дисконтних карток за
ціною, що перевищує ціну придбання, а
тому продаж товарів з використанням
дисконтних карток та наданням знижок
фізичним особам не був збитковим, а
операції носили прибутковий характер.

Відповідно п. 4.1.1 ст. 4 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» валовим доходом є
загальна сума доходу платника податку
від усіх видів діяльності, отриманого
(нарахованого) протягом звітного
періоду в грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах як на території
України, її континентальному шельфі,
виключній (морській) економічній зоні,
так і за їх межами, який включає
загальні доходи від продажу товарів
(робіт, послуг), у тому числі допоміжних
та обслуговуючих виробництв, що не
мають статусу юридичної особи, а також
доходи від продажу цінних паперів,
деривативів, іпотечних сертифікатів
участі, іпотечних сертифікатів з
фіксованою дохідністю, сертифікатів
фондів операцій з нерухомістю (за
винятком операцій з їх первинного
випуску (розміщення), операцій з їх
кінцевого погашення (ліквідації) та
операцій з консолідованим іпотечним
боргом відповідно до закону).

Пунктом 14.1.56 ст. 14 ПК України визначено
поняття доходу як загальної суми
доходу платника податку від усіх видів
діяльності, отриманого (нарахованого)
протягом звітного періоду в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах як на території України, її
континентальному шельфі у виключній
(морській) економічній зоні, так і за їх
межами.

Відповідно п. 134.1.1 ст. 134 ПК України
об'єктом оподаткування є прибуток із
джерелом походження з України та за її
межами, який визначається шляхом
зменшення суми доходів звітного
періоду, визначених згідно зі статтями
135 - 137 цього Кодексу, на собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та суму інших витрат
звітного податкового періоду,
визначених згідно зі статтями 138 - 143
цього Кодексу, з урахуванням правил,
встановлених ст. 152 цього Кодексу.

Пунктом 135.1 та п. 135.2 ст. 135 ПК України
визначено, що доходи, що враховуються
при обчисленні об'єкта оподаткування,
включаються до доходів звітного
періоду за датою, визначеною
відповідно до ст. 137, на підставі
документів, зазначених у п. 135.2 цієї
статті, та складаються з доходу від
операційної діяльності, який
визначається відповідно до п. 135.4 цієї
статті і ці доходи визначаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують отримання платником
податку доходів, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Пунктом 135.4.1 ст. 135 ПК України
передбачено, що дохід від операційної
діяльності визнається в розмірі
договірної (контрактної) вартості, але
не менше ніж сума компенсації, отримана
в будь-якій формі, в тому числі при
зменшенні зобов'язань, та включає дохід
від реалізації товарів, виконаних
робіт, наданих послуг, у тому числі
винагороди комісіонера (повіреного,
агента тощо).

Судами попередніх інстанцій визначено,
що законом не передбачено включення до
доходу (валового доходу) сум, на які
були запроваджені знижки в ціні товару
та встановлювалися бонуси при продажу
товарів кінцевим покупцям, а тому
висновки відповідача про заниження
позивачем податкових зобов'язань по
податку на прибуток по вказаним
операціям в сумі 815570,0 грн. є невірними.

Щодо безпідставного включення до
складу валових витрат сум, сплачених на
користь ТОВ «АПО Харківцукорзбут», ТОВ
«Компанія Істсервіс», судами
попередніх інстанцій зазначено
наступне.

Між позивачем та ТОВ «АПО
Харківцукорзбут» укладений договір
№399 від 01.12.2009 року, предметом якого є
поставка товару (цукор білий
кристалічний). Виконання, реальність та
товарність даного договору
підтверджується матеріалами справи.

Крім того, між позивачем та ТОВ
«Компанія Істсервіс» укладено договір
купівлі-продажу №1604/2 від 01.04.2010 року,
предметом якого є касові стрічки,
резинки для купюр, папір туалетний,
штамп «Сплачено», етикетки, папір
«Universal» та інш. Виконання, реальність та
товарність даного договору
підтверджується матеріалами справи.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що первинні документи за
зазначеними договорами відповідають
вимогам передбаченими п. 7.2.1, п. 7.2.3 ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість», ч. 2 ст. 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність", п. 2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку (затверджено
наказом Міністерства фінансів України
№88 від 24.05.1995 року, зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995
року за №168/704), а тому твердження
відповідача про завищення позивачем
валових витрат є безпідставним, а
податкове повідомлення-рішення у цій
частині підлягає скасуванню.

Судами попередніх інстанцій зазначено,
що викладені в акті перевірки висновки
про порушення позивачем вимог ст. 203, ст.
215, ст. 216, ст. 228 ЦК України зроблені
відповідачем з перевищенням
компетенції органів державної
податкової служби, оскільки ПК України
та Закону України «Про державну
податкову службу в Україні» не
визнають за податковими органами
компетенції на встановлення фактів
порушення платниками податків норм
цивільного або господарського
законодавства.

Щодо визначення податкового
зобов'язання з екологічного збору в
сумі 2315,17 грн. та застосування штрафних
санкцій в розмірі 173,0 грн., у зв'язку з
тим, що у 1 півріччі 2011 року
підприємство розміщувало
люмінесцентні лампи, монітори від ПК та
побутові відходи до їх передачі та
утилізації, судами попередніх
інстанцій зазначено наступне.

Пунктом 242.1.3 ст. 242 ПК України
передбачено, що об'єктом оподаткування
є, зокрема, обсяги та види (класи)
відходів, що розміщуються у спеціально
відведених для цього місцях чи на
об'єктах протягом звітного кварталу,
крім обсягів та видів (класів) окремих
відходів як вторинної сировини, що
розміщуються на власних територіях
(об'єктах) суб'єктів господарювання, які
мають ліцензію на збирання і заготівлю
окремих видів відходів як вторинної
сировини і провадять статутну
діяльність із збирання і заготівлі
таких відходів.

Відповідно до п. 14.1.223 ст. 14 ПК України та
ст. 1 Закону України "Про відходи",
зберігання (тимчасове розміщення до
утилізації чи видалення) та
захоронення відходів у спеціально
відведених для цього місцях чи об'єктах
(місцях розміщення відходів, сховищах,
полігонах, комплексах, спорудах,
ділянках надр тощо), на використання
яких отримано дозвіл спеціально
уповноваженого центрального органу
виконавчої влади у сфері поводження з
відходами.

Згідно ст. 1 Закону України "Про
відходи", спеціально відведеними
місцями є місця чи об'єкти (місця
розміщення відходів, сховища, полігони,
комплекси, споруди, ділянки надр тощо),
на використання яких отримано дозвіл
спеціально уповноважених органів на
видалення відходів чи здійснення інших
операцій з відходами.

Суди попередніх інстанцій дійшли до
висновку, що платниками екологічного
податку є особи, які здійснюють
розміщення відходів у спеціально
відведених для цього місцях чи на
об'єктах, на використання яких отримано
дозвіл спеціально уповноваженого
центрального органу виконавчої влади у
сфері поводження з відходами. Оскільки
позивач не здійснює розміщення
відходів у спеціально відведених
місцях та не має відповідного дозволу
на використання вказаних місць, то він
не є платником екологічного податку.

Також, суди попередніх інстанцій
зазначили про безпідставність
віднесення макулатури, яка є вторинною
сировиною, до відходів, та відповідне
донарахування екологічного збору,
оскільки в п. 240.1 ст. 240 ПК України
вказано, яка визначає платників
податку, містить виключення, а саме
крім розміщення окремих видів відходів
як вторинної сировини.

Крім того, судами попередніх інстанцій
зазначено, що відповідачем не
доведений сам факт розміщення
відходів, та де це розміщення
відбувалося, на підставі яких
документів були встановлені об'єми
відходів, а отже висновки в цій частині
акту перевірки зроблені на припущеннях
про наявність порушень.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій про задоволення
позовних вимог ТОВ "Союз супермаркетів
Харкова".

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що касаційну скаргу слід
відхилити, оскільки рішення судів
першої та апеляційної інстанцій
постановлені з додержанням норм
процесуального та матеріального права,
правова оцінка обставинам у справі
дана вірно, а доводи касаційної скарги
висновок суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 220, 220-1, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Основ'янської
міжрайонної державної податкової
інспекції м. Харкова Харківської
області Державної податкової служби
залишити без задоволення, постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 19 грудня 2011
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 24 квітня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
строк та у порядку, визначеному
статтями 237, 238, 239-1 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді
С.Е. Острович О.І.
Степашко М.О. Федоров