Справа № 801/275/14
Суддя: Котарева Г.М.
Дата ухвалення: 2014-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

30 січня 2014 р. 12:39 Справа №801/275/14

Окружний адміністративний суд
Автономної Республіки Крим у складі
головуючого судді Котаревої Г.М.,
суддів: Кузнякової С.Ю., Москаленка С.А.,
за участю секретаря Бездушної І.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства доходів і зборів
України,

при залучення третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача Державної
податкової інспекції в
Бахчисарайському районі ГУ Міндоходів
в АР Крим

про визнання протиправним та
скасування рішення від 28.11.13р.
№6185/ч/-99-99-10-01-15

за участю:

позивача - ОСОБА_1, пенсійне посвідчення
НОМЕР_1;

представника позивача - ОСОБА_2,
довіреність №б/н від 20.01.14р.;

представника відповідача - Терещенко
І.С., довіреність №99-99-10-17/01/5 від 10.07.13р.;

представника третьої особи - не
з'явився;

Суть спору: ОСОБА_1 звернувся до
Окружного адміністративного суду АР
Крим із позовною заявою до
Міністерства доходів і зборів України
про визнання протиправним та
скасування рішення від 28.11.13р.
№6185/ч/-99-99-10-01-15.

Позовні вимоги мотивовано порушенням
відповідачем норм Податкового Кодексу
України під час розгляду скарги
позивача на податкове
повідомлення-рішення від 30.04.2013 №0
в частині встановлення ставки податку
на землю без урахування вимог п. 274.1 ст.
274, п. 276.1 ст. 276 Податкового кодексу
України.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду АР Крим від 06.01.2014р. було відкрито
провадження по справі та призначено
попереднє судове засідання на 20.01.2014р.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду АР Крим від 20.01.2014 до участі у
справи у якості третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача залучено
Державну податкову інспекцію в
Бахчисарайському районі ГУ Міндоходів
в АР Крим, закінчено підготовче
провадження і призначено справу до
судового розгляду колегією суддів у
складі: головуючого судді Котаревої
Г.М., суддів: Кузнякової С.Ю., Москаленка
С.А.

Позивач та представник позивача
підтримали позовні вимоги в повному
обсязі.

Представник позивача пояснив, що
позивач є інвалідом з дитинства, річний
дохід визначається сумою пенсії по
інвалідності, з 2011 року сума податку на
землю органами податкової служби була
збільшена приблизно в 40 разів.
Представник зазначив, що позивач в силу
п.126.1 ст. 126 Податкового Кодексу України
повинен сплачувати податок на землю,
якій дорівнює 3 % суми земельного
податку, обчисленого відповідно до
статей 274 і 275 цього Кодексу (1% від
нормативної грошової оцінки земельної
ділянки), що на його думку відповідає
принципу соціальної справедливості та
платіжній здатності позивача.

Представник відповідача проти позову
заперечував з підстав, викладених у
запереченнях (а.с.49). Представник
відповідача зазначив, що при розгляді
скарги позивача було досліджено
обставини,на підставі яких було
прийнято податкове
повідомлення-рішення ДПІ у
Бахчисарайському районі та
встановлено, що ставка податку на землю
повинна становити 1% від нормативної
грошової оцінки земель. На думку
представника відповідача позивач не
може користуватись ставкою податку на
землю 3 відсотків суми земельного
податку, обчисленого відповідно до
статей 274 і 275 цього Кодексу та не має
будь-яких пільг щодо сплати вказаного
податку.

Крім того, представник відповідача
надав клопотання про закриття
провадження по справі у зв'язку з
непідсудністю даного спору суду,
оскільки оскаржуване рішення не має
юридичного характеру, не стосується
безпосередньо прав і обов'язків
суб'єкта господарювання, не містить
обов'язкового припису,а лише
підтверджує чи заперечує встановлені в
Акті перевірки факти і обставини, а
відтак не є правовим актом
індивідуальної дії.

Представник третьої особи в судове
засідання не з'явився, доказів причини
неявки суду не повідомив.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представників позивача та
свідка, дослідивши надані докази, суд

ВСТАНОВИВ:

Міністерством доходів і зборів України
за результатами розгляду скарги
фізичної особи ОСОБА_1 від 06.11.2013 №
044.1/01/073-065 на податкове
повідомлення-рішення ДПІ у
Бахчисарайському районі від 30.04.2013 №
та на рішення Головного
управління Міндоходів в АР Крим від
02.10.2013 № К/878/10.2-15, прийнято рішення від
28.11.2013 №6185/2/99-99-10-01-15 (а.с.4) про відмову у
задоволені скарги.

Не погодившись з відмовою, позивач
звернувся до суду.

Вирішуючи питання щодо
обґрунтованості решти позовних вимог
судом встановлено наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.9 КАС України встановлено,
що суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав й, свобод і інтересів
фізичних осіб, прав і інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень із боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
виконанні ними владних управлінських
функцій на підставі законодавства, у
тому числі на виконання делегованих
повноважень.

Відповідно до ч.3 ст. 2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до ст. 17 КАС України
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на правовідносини, що
виникають у зв'язку з здійсненням
суб'єктом владних повноважень владних
управлінських функцій, а також у
зв'язку з публічним формуванням
суб'єкта владних повноважень шляхом
виборів або референдуму. Юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
публічно-правові спори, зокрема: спори
фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом
владних повноважень щодо оскарження
його рішень (нормативно-правових актів
чи правових актів індивідуальної дії),
дій чи бездіяльності.

Справа адміністративної юрисдикції
(далі - адміністративна справа) -
переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень (ст.
3 КАС України).

Відповідно до ч. 2. статті 4 КАС України
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на всі публічно-правові
спори, крім спорів, для яких законом
встановлений інший порядок судового
вирішення.

Предметом адміністративного позову є
оскарження рішення Міністерства
доходів і зборів України за
результатами розгляду скарги платника
податків на податкове
повідомлення-рішення.

Президент України Указом від 24 грудня
2012 року № 726 "Про деякі заходи з
оптимізації системи центральних
органів виконавчої влади" постановив
утворити Міністерство доходів і зборів
України, реорганізувавши Державну
митну службу України та Державну
податкову службу України, а також
поклавши на це Міністерство функцію з
адміністрування єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

Відповідно до пункту 1 Положення про
Міністерство доходів і зборів України,
затвердженого Указом Президента
України від 18 березня 2013 року N 141,
Міністерство доходів і зборів України
є центральним органом виконавчої
влади, діяльність якого спрямовується
і координується Кабінетом Міністрів
України.

Міністерство доходів і зборів України
є головним органом у системі
центральних органів виконавчої влади з
питань:

забезпечення формування єдиної
державної податкової, державної митної
політики в частині адміністрування
податків і зборів, митних платежів та
реалізації єдиної державної
податкової, державної митної політики;

забезпечення формування та реалізації
державної політики з адміністрування
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування;

забезпечення формування та реалізації
державної політики у сфері боротьби з
правопорушеннями при застосуванні
податкового та митного законодавства,
а також законодавства з питань сплати
єдиного внеску.

Пункт 7 цього Положення визначає, що це
Міністерство здійснює повноваження
безпосередньо та через територіальні
органи.

Відповідно до п. 56.10. ст.56 Податкового
Кодексу України рішення центрального
органу виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує, державну
податкову і митну політику, прийняте за
розглядом скарги платника податків, є
остаточним і не підлягає подальшому
адміністративному оскарженню, але може
бути оскаржене в судовому порядку.

Аналіз викладеного вказує, що
правовідносини, які виникають під час
виконання Міністерством доходів і
зборів України та його територіальними
органами покладених на них завдань, є
публічно-правовими, а справи зі спорів
між суб'єктами цих відносин є
адміністративними.

Аналогічна думка висвітлена в
Постанові Пленуму Вищого
адміністративного суду України від
20.05.2013 №8 "Про окремі питання юрисдикції
адміністративних судів".

Відповідно до ч. 1 ст. 157 КАС України суд
закриває провадження у справі:

1) якщо справу не належить розглядати в
порядку адміністративного
судочинства;

2) якщо позивач відмовився від
адміністративного позову і відмову
прийнято судом;

3) якщо сторони досягли примирення;

4) якщо є такі, що набрали законної сили,
постанова чи ухвала суду з того самого
спору і між тими самими сторонами;

5) у разі смерті або оголошення в
установленому законом порядку
померлою особи, яка була стороною у
справі, якщо спірні правовідносини не
допускають правонаступництва, або
ліквідації підприємства, установи,
організації, які були стороною у
справі.

Таких обставин в ході судового
розгляду справи судом встановлено не
було.

За таких обставин, суд вважає
необґрунтованим твердження
представника відповідача про
необхідність закриття провадження по
справі.

Вирішуючи питання щодо суті заявлених
позовних вимог, судом встановлено таке.

Відповідно до матеріалів справи
підставою для прийняття оскаржуваного
рішення було дослідження податкового
повідомлення-рішення від 30.04.2013 №
, прийнятого ДПІ у
Бахчисарайському районі; рішення
Головного управління Міндоходів в АР
Крим від 02.10.2013 № К/878/10.2-15, прийнятого за
результатами розгляду первинної
скарги; первинна скарга, та документи,
які були взято до уваги ДПІ у
Бахчисарайському районі при прийнятті
податкового повідомлення-рішення(лист
Кримського Республіканського
підприємства «Сімферопольське
міжміське бюро реєстрації та технічної
документації»( КРП «СМБРТД») від 24.05.2012
№ 331, лист Верхоріченської сільської
ради від 19.09.2013 № 824).

Відповідачем було встановлено, що на
підставі даних КРП «СМБРТД» за
фізичною особою ОСОБА_1 зареєстровано
право власності на об'єкти нерухомості:

- 05.10.2009 - нежитлові будівлі гаража
(2-х поверхова будівля диспетчерської,
майстерні, автомобільні бокси, навіси
для автомобілів, прохідна, приміщення
охоронця, тощо), розташовані за адресою:
АДРЕСА_1, на підставі рішення
Бахчисарайського районного суду від
07.05.2007, справа №2-1504/2007, Ухвали
Бахчисарайського районного суду від
19.05.2009, справа № 2-1504/2007 та від 26.08.2011,
справа №2-1504/2007;

- 01.10.2007 - нежитлові будівлі контори
(контора, бомбосховище), розташовані за
адресою: АДРЕСА_2, на підставі рішення
Бахчисарайського районного суду від
23.08.2006, справа № 2-2312/2006 та Ухвала по цій
справі від 26.07.2007.

Відповідно до листа Верхоріченської
сільської ради від 19.09.2013 № 824, площа
земельної ділянки, на якій розташовані
нежитлові будівлі гаража - 0,6200 га, площа
земельної ділянки, на якій розташовані
нежитлові будівлі контори - 0,1212 га ,
земельні ділянки використовуються без
правовстановлюючих документів. Виміри
земельних ділянок було проведено
землевпорядною організацією
«Земляні».

Рішенням 3-ї сесії 6-го скликання
Верхоріченської сільської ради від
10.01.2011 №65 «Про затвердження технічної
документації по нормативній грошовій
оцінки земель в межах села Верхоріччя
Верхоріченської сільської ради»,
затверджена технічна документація по
нормативній грошовій оцінці земель в
межах села Верхоріччя Верхоріченської
сільської ради.

Відповідно до шкали вартості одного
квадратного метри забудованої
території с. Верхоріччя (таблиця 10) до
Технічної документації) та листа
Верхоріченської сільської ради від
19.09.2013 № 824 вартість 1 кв.м земельної
ділянки, на якій розташовані нежитлові
будівлі контори складає 111.45 грн., а
вартість 1 кв.м земельної ділянки, на
якій розташовані нежитлові будівлі
гаража складає 91.77 грн.

На підстав наведених даних ДПІ у
Бахчисарайському районі було
розраховано суму земельного податку на
2013 рік в розмірі 7039,74 грн.: 1350,00 грн. - за
земельну ділянку площею 0,1212 га , на якій
розташовані нежитлові будівлі контори
(0,1212 Х 111,45 грн.Х 1 %), 5689,74 грн. - за
земельну ділянку площею 0,62 га, на якій
розташовані нежитлові будівлі гаража
(0,62 гаХ 91,77 грн. Х 1 %).

З вказаним розрахунком податку на
землю погодився відповідач.

Відповідач керувався при прийнятті
рішень нормами ст. 274 Податкового
Кодексу України.

Згідно зі ст. 289 ПК України, ч. 3 ст. 201
Земельного кодексу України та ч. 5 ст. 5
Закону України «Про оцінку земель» ,
від 11.12.2003 № 1378-IV (зі змінами та
доповненнями) для визначення розміру
податку та орендної плати
використовується нормативна грошова
оцінка земельних ділянок, яка
відповідно п. 271.1.1 ст. 271 ПК України є
базою оподаткування податку на землю з
урахуванням коефіцієнта індексації,
визначеного відповідно до порядку,
встановленого цим розділом.

Так, ст. 289 ПК України визначено, що
центральний орган виконавчої влади, що
реалізує державну політику у сфері
земельних відносин, здійснює
управління у сфері оцінки земель та
земельних ділянок.

Центральний орган виконавчої влади, що
реалізує державну політику у сфері
земельних відносин, Рада міністрів
Автономної Республіки Крим, обласні,
Київська та Севастопольська міські
державні адміністрації не пізніше 15
січня поточного року забезпечують
інформування центрального органу
виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує, державну
податкову і митну політику, і власників
землі та землекористувачів про щорічну
індексацію нормативної грошової
оцінки земель(п.289.3).

Пункт 14.1.73. ст. 14 ПК України
землекористувачі - юридичні та фізичні
особи (резиденти і нерезиденти), яким
відповідно до закону надані у
користування земельні ділянки
державної та комунальної власності, у
тому числі на умовах оренди;

Платниками податку згідно з ст. 269 ПК
України є, в тому числі
землекористувачі.

Згідно зі ст.286 ПК України підставою для
нарахування земельного податку є дані
державного земельного кадастру.

Центральні органи виконавчої влади, що
реалізують державну політику у сфері
земельних відносин та у сфері
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно, щомісяця, але не
пізніше 10 числа наступного місяця, а
також за запитом відповідного
контролюючого органу за
місцезнаходженням земельної ділянки
подають інформацію, необхідну для
обчислення і справляння плати за землю,
у порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України.

Платники плати за землю (крім фізичних
осіб) самостійно обчислюють суму
податку щороку станом на 1 січня і не
пізніше 20 лютого поточного року
подають відповідному контролюючому
органу за місцезнаходженням земельної
ділянки податкову декларацію на
поточний рік за формою, встановленою у
порядку, передбаченому статтею 46 цього
Кодексу, з розбивкою річної суми
рівними частками за місяцями. Подання
такої декларації звільняє від
обов'язку подання щомісячних
декларацій. При поданні першої
декларації (фактичного початку
діяльності як платника плати за землю)
разом з нею подається довідка (витяг)
про розмір нормативної грошової оцінки
земельної ділянки, а надалі така
довідка подається у разі затвердження
нової нормативної грошової оцінки
землі (п. 286.1 ст. 286 ПК України).

Нарахування фізичним особам сум
податку проводиться контролюючими
органами, які видають платникові до 1
липня поточного року податкове
повідомлення-рішення про внесення
податку за формою, встановленою у
порядку визначеному статтею 58 цього
Кодексу. У разі переходу права
власності на земельну ділянку від
одного власника до іншого протягом
календарного року податок сплачується
попереднім власником за період з 1
січня цього року до початку того
місяця, в якому він втратив право
власності на зазначену земельну
ділянку, а новим власником - починаючи з
місяця, в якому у нового власника
виникло право власності.(п. 286.5 ст. 286 ПК
України).

Судом встановлено, що позивач є
інвалідом 2-ї групи з дитинства.

Відповідно до ст. 281 ПК України від
сплати податку звільняються:

інваліди першої і другої групи;

фізичні особи, які виховують трьох і
більше дітей віком до 18 років;

пенсіонери (за віком);

ветерани війни та особи, на яких
поширюється дія Закону України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту";

фізичні особи, визнані законом особами,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи.

Проте, звільнення від сплати податку за
земельні ділянки, передбачене для
відповідної категорії фізичних осіб
пунктом 281.1 цієї статті, поширюється на
одну земельну ділянку за кожним видом
використання у межах граничних норм:

- для ведення особистого селянського
господарства - у розмірі не більш як 2
гектари;

- для будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд (присадибна ділянка):
у селах - не більш як 0,25 гектара, в
селищах - не більш як 0,15 гектара, в
містах - не більш як 0,10 гектара;

- для індивідуального дачного
будівництва - не більш як 0,10 гектара;

- для будівництва індивідуальних
гаражів - не більш як 0,01 гектара;

- для ведення садівництва - не більш як
0,12 гектара.

Відповідно до ст. 274 ПК України ставка
податку за земельні ділянки,
нормативну грошову оцінку яких
проведено, встановлюється у розмірі 1
відсотка від їх нормативної грошової
оцінки, за винятком земельних ділянок,
зазначених у статтях 272, 273, 276 цього
Кодексу.

Згідно з п. 276.1 ст. 276 ПК України податок
за земельні ділянки (в межах населених
пунктів), зайняті житловим фондом,
автостоянками для зберігання
особистих транспортних засобів
громадян, які використовуються без
отримання прибутку,
гаражно-будівельними,
дачно-будівельними та садівницькими
товариствами, індивідуальними
гаражами, садовими і дачними будинками
фізичних осіб, а також за земельні
ділянки, надані для потреб
сільськогосподарського виробництва,
водного та лісового господарства, які
зайняті виробничими,
культурно-побутовими, господарськими
та іншими будівлями і спорудами,
справляється у розмірі 3 відсотків суми
земельного податку, обчисленого
відповідно до статей 274 і 275 цього
Кодексу.

Позивач наполягає на тому, що при
розрахунку податку на землю, якій
підлягає сплаті за зайняті ним
земельні ділянки, відповідач та третя
особа повинні були приймати за основу
ставку земельного податку відповідно
до п.276.1 ст. 276 ПК України (0,03 % від
нормативної грошової оцінки земель),
оскільки вказана земельна ділянка
віднесена до земель
сільськогосподарського призначення.

Віднесення земельних ділянок, на яких
розташовані об'єкти нерухомості
позивача до земель
сільськогосподарського призначення,
позивач обґрунтовує відповіддю
Відділу Держземагенства у
Бахчисарайському районі АР Крим від
06.09.2013 за вих. № 2697(а.с.9)

Відповідно до ст. 22 Земельного Кодексу
України до земель
сільськогосподарського призначення
належать:

а) сільськогосподарські угіддя (рілля,
багаторічні насадження, сіножаті,
пасовища та перелоги);

б) несільськогосподарські угіддя
(господарські шляхи і прогони,
полезахисні лісові смуги та інші
захисні насадження, крім тих, що
віднесені до земель
лісогосподарського призначення, землі
під господарськими будівлями і
дворами, землі під інфраструктурою
оптових ринків сільськогосподарської
продукції, землі тимчасової
консервації тощо).

Суд погоджується з позивачем щодо
відсутності в рішенні, яке
оскаржується аналізу наявного у
матеріалах справи листа Відділу
Держземагентсва.

Проте, висновок про необхідність
застосування ставки земельного
податку в розмірі 3 відсотків суми
земельного податку, обчисленого
відповідно до статей 274 і 275 цього
Кодексу тільки через віднесення
спірних земельних ділянок до земель
сільськогосподарського призначення,
не відповідає фактичним обставинам
справи.

Так, відповідно до п. 276.1 ст. 276
Податкового Кодексу України умовами
застосування ставки податку на землю 3
відсотків суми земельного податку,
обчисленого відповідно до статей 274 і 275
цього Кодексу є наступне:

- Знаходження земельної ділянки в
межах населених пунктів, зайнятої:

- житловим фондом,

- автостоянками для зберігання
особистих транспортних засобів
громадян, які використовуються без
отримання прибутку,

- гаражно-будівельними,
дачно-будівельними та садівницькими
товариствами,

- індивідуальними гаражами,

- садовими і дачними будинками
фізичних осіб,

- а також надання земельної
ділянки для потреб
сільськогосподарського виробництва,
водного та лісового господарства, які
зайняті виробничими,
культурно-побутовими, господарськими
та іншими будівлями і спорудами.

Суд зазначає, що ані в позовній заяві,
ані під час розгляду справи позивачем
не оспорювались фактичні дані,
викладені в Рішенні за результатами
розгляду скарги, прийнятому
відповідачем, стосовно характеристик
майна, що знаходиться на спірних
земельних ділянках, відсутності у
позивача правовстановлюючих
документів на землю, вартість
земельних ділянок за затвердженою
нормативною грошовою оцінкою земель.

Таким чином, на підставі, наведених у
рішенні, що оскаржується, фактичних
даних суд дійшов висновку, що спірні
земельні ділянки не зайняті житловим
фондом, та іншими спорудами,
зазначеними в п. 276.1 ст. 276 ПК України

Крім того, матеріалами справи не
підтверджується використання спірних
земельних ділянок для
сільськогосподарського виробництва,
водного та лісового господарства, та
зайняття їх виробничими,
культурно-побутовими, господарськими
та іншими будівлями і спорудами.

Відповідно до Класифікації видів
цільового призначення земель,
затвердженої Наказом Державного
комітету України із земельних ресурсів
від 23 липня 2010 року № 548, зареєстрованим
в Міністерстві юстиції України 1
листопада 2010 р. за № 1011/18306 цільове
призначення земель застосовуються для
забезпечення обліку земельних ділянок
за видами цільового призначення у
державному земельному кадастрі.. КВЦПЗ
визначає поділ земель на окремі види
цільового призначення земель, які
характеризуються власним правовим
режимом, екосистемними функціями,
видом господарської діяльності, типами
забудови, типами особливо цінних
об'єктів.

Вказані земельні ділянки не надавались
позивачу для ведення
сільсьгосподарського виробництва.

Під час судового розгляду позивач та
представник позивача наполягав на
тому, що матеріалів справи достатньо
для вирішення спору по суті.

За таких обставин суд дійшов висновку
про помилковість тверджень позивача
щодо необхідності застосування ставки
земельного податку виходячи з 3
відсотків суми земельного податку,
обчисленого відповідно до статей 274 і 275
цього Кодексу.

Враховуючи, що спірні земельні ділянки
не використовуються для потреб,
зазначених в ст. 281 ПК України, до
позивача не можу бути застосовано й
пільг щодо сплати податку на землю.

Суд також не погоджується з доводами
позивача щодо порушення відповідачем
принципів презумпції правомірності
рішень платника податку, передбаченого
п. 4.1.4 ст. 4 ПКУ; рівності усіх платників
перед законом, недопущення будь-яких
проявів податкової дискримінації -
забезпечення однакового підходу до
всіх платників податків незалежно від
соціальної, расової, національної,
релігійної приналежності, форми
власності юридичної особи,
громадянства фізичної особи, місця
походження капіталу (п.4.1.2 ст. 4 ПКУ);
соціальної справедливості -
установлення податків та зборів
відповідно до платоспроможності
платників податків (п.4.1.6 ст. 4 ПКУ).

Позивачем не приймалось будь-яких
рішень стосовно розміру податку на
землю, натомість, відповідно до п.
54.3.3.ст. 54, п. 286.5 ст. 286 ПК України саме
контролюючими органами (ДПІ у
Бахчисарайському районі АР Крим)
приймається рішення про визначення сум
грошового зобов'язання з податку на
землю.

Рівність всіх платників податків перед
законом та принцип соціальної
справедливості забезпечується
необхідністю дотримання положень ст. 206
Земельного Кодексу України, відповідно
до якої використання землі в Україні є
платним. Об'єктом плати за землю є
земельна ділянка. Крім того, відповідно
до ст. 67 Конституції України, кожен
зобов'язаний сплачувати податки і
збори в порядку і розмірах,
встановлених законом. Згідно з ст. 36 ПК
України податковим обов'язком
визнається обов'язок платника податку
обчислити, задекларувати та/або
сплатити суму податку та збору в
порядку і строки, визначені цим
Кодексом, законами з питань митної
справи.

Таким чином, в ході судового розгляду
справи не було підтверджено
протиправність прийнятого
відповідачем рішення.

Крім того, суд погоджується з
відповідачем, що рішення Міністерства
доходів і зборів України від 28.11.2013
№6185/2/99-99-10-01-15 безпосередньо не впливає
на права та обов'язки позивача,
оскільки, ним було залишено без змін
податкове повідомлення-рішення ДПІ у
Бахчисарайському районі від 30.04.2013 №
.

Згідно з п.п. 14.1.39. ПК України грошове
зобов'язання платника податків - сума
коштів, яку платник податків повинен
сплатити до відповідного бюджету як
податкове зобов'язання та/або штрафну
(фінансову) санкцію, а також санкції за
порушення законодавства у сфері
зовнішньоекономічної діяльності;

Податкове зобов'язання - сума коштів,
яку платник податків, у тому числі
податковий агент, повинен сплатити до
відповідного бюджету як податок або
збір на підставі, в порядку та строки,
визначені податковим законодавством (у
тому числі сума коштів, визначена
платником податків у податковому
векселі та не сплачена в установлений
законом строк) (п.п. 14.1.156 ПК України).

Відповідно до п.п. 14.1.157 ПК України
податкове повідомлення-рішення -
письмове повідомлення контролюючого
органу (рішення) про обов'язок платника
податків сплатити суму грошового
зобов'язання, визначену контролюючим
органом у випадках, передбачених цим
Кодексом та іншими законодавчими
актами, контроль за виконанням яких
покладено на контролюючі органи, або
внести відповідні зміни до податкової
звітності.

Отже, в даному випадку саме податкове
повідомлення-рішення є підставою для
виникнення обов'язку зі сплати податку
на землю.

Враховуючи наведені обставини суд
дійшов висновку про відсутність
підстав для задоволення
адміністративного позову.

Щодо клопотань представника позивача
про постановлення окремих ухвал, суд
зазначає, що враховуючи норми ст. 166 КАС
України, постановлення окремих ухвал є
правом суду при наявності виявлення
підчас судового розгляду справи
порушень закону.

Враховуючи відмову в задоволенні
адміністративного позову,суд
відповідно до ст. 94 КАС України не
підлягають компенсації понесені
позивачем судові витрати.

В судовому засіданні 30.01.2014р.
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови. Відповідно до
ст.ст.160,163 КАС України повний текст
постанови виготовлено 04.02.2014р.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 94, 160-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволені адміністративного
позову відмовити.

Постанова набирає законної сили через
10 днів з дня її проголошення. Якщо
проголошено вступну та резолютивну
частину постанови або справу
розглянуто у порядку письмового
провадження, постанова набирає
законної сили через 10 днів з дня її
отримання у разі неподання апеляційної
скарги.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду через Окружний
адміністративний суд Автономної
Республіки Крим протягом 10 днів з дня
проголошення постанови. У разі
оголошення в судовому засіданні
вступної і резолютивної частини
постанови, а також прийняття постанови
у письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду.

Головуючий суддя підпис
Котарева Г.М.

Суддя підпис Кузнякова С.Ю.

Суддя підпис Москаленко
С.А.

З оригіналом згідно
Котарева Г.М.