Справа № 21-478а13
Суддя: Кривенко В.В.
Дата ухвалення: 2014-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Судової палати в
адміністративних справах Верховного
Суду України у складі:

головуючогоКривенка В.В., суддів:Гусака
М.Б., Коротких О.А., Кривенди О.В.,
Маринченка В.Л., Панталієнка П.В.,
Прокопенка О.Б., Терлецького О.О., -

розглянувши в порядку письмового
провадження справу за позовом
спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з великими
платниками податків у м. Харкові
Державної податкової служби України,
яку замінено її правонаступником -
спеціалізованою державною податковою
інспекцією з обслуговування великих
платників у м. Харкові
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів (далі - СДПІ), до
акціонерного банку «Факторіал-Банк»,
правонаступником якого є публічне
акціонерне товариство «СЕБ-Банк», яке
замінено його правонаступником
публічним акціонерним товариством
«ФІДОБАНК» (далі - Банк), та приватної
фірми «Кібела» (далі - ПФ «Кібела») про
стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2007 року СДПІ звернулася до
суду з позовом, в якому з урахуванням
уточнених позовних вимог просила
стягнути з Банку та ПФ «Кібела»
заборгованість по 105 податкових
векселях на загальну суму 1 616 824
грн 38 коп.

На обґрунтування позовних вимог СДПІ
послалася на Закон України від 3 квітня
1997 року № 168/97-ВР «Про податок на додану
вартість» (чинний на час виникнення
спірних відносин; далі - Закон № 168/97-ВР)
і Порядок випуску, обігу та погашення
векселів, які видаються на суму податку
на додану вартість при імпорті товарів
на митну територію України,
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України від 1 жовтня 1997
року № 1104 (чинний на час виникнення
спірних відносин; далі - Порядок),
положеннями яких встановлено порядок і
терміни сплати зобов'язань по
податковому векселю.

Суди встановили, що ПФ «Кібела» при
здійсненні операцій з імпорту товарів
на митну територію України у серпні 2006
року в порядку пункту 11.5 статті 11
Закону № 168/97-ВР
видала органу митного
контролю 105 податкових векселів на
загальну суму 1 616 824 грн 38 коп., які були
авальовані Банком. Підставою для
укладення угод між Банком та ПФ
«Кібела» на авалювання векселів став
лист податкової інспекції від 4 серпня
2006 року № 8654/10/19-073, у якому зазначено, що
станом на 1 серпня 2006 року за ПФ
«Кібела» рахується переплата з податку
на додану вартість (далі - ПДВ) в сумі 5
351 358 грн 06 коп.

19 вересня 2006 року ПФ «Кібела» подала до
СДПІ декларацію з ПДВ за серпень 2006
року, яка в рядку 6 містить дані про суму
ПДВ, сплату якого відстрочено шляхом
оформлення податкового векселя у
розмірі 1 804 285 грн, у додатку
до неї міститься реєстр емітованих та
погашених векселів за серпень 2006 року
на суму 1 804 285 грн, в переліку яких
вказано 105 векселів на суму 1 616 824 грн 38
коп.

Харківський окружний адміністративний
суд постановою від 22 травня 2012 року у
задоволенні позову відмовив.

Харківський апеляційний
адміністративний суд постановою від
27 вересня 2012 року постанову суду
першої інстанції скасував і прийняв
нове рішення про задоволення позовних
вимог.

Вищий адміністративний суд України
ухвалою від 21 серпня 2013 року постанову
суду апеляційної інстанції залишив без
змін.

У заяві про перегляд судового рішення
Верховним Судом України з підстави,
передбаченої пунктом 1 частини першої
статті 237 Кодексу адміністративного
судочинства України (далі - КАС), Банк
зазначає, що в доданій до заяви ухвалі
суду касаційної інстанції по-іншому,
ніж в оскаржуваній ухвалі, застосовано
положення пункту 11.5 статті 11
Закону № 168/97-ВР.
Просить ухвалу Вищого
адміністративного суду України від 21
серпня 2013 року скасувати і прийняти
нове рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог.

Перевіривши наведені у заяві Банку
доводи, колегія суддів вважає, що вона
не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до частини першої статті 237
КАС судові рішення в адміністративних
справах можуть бути переглянуті
Верховним Судом України з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах.

Вищий адміністративний суд України,
допускаючи цю справу до провадження,
виходив із того, що в доданому до заяви
рішенні суду касаційної інстанції
по-іншому, ніж у справі, що
розглядається, застосовано положення
пункту 11.5 статті 11 Закону № 168/97-ВР.

Проте аналіз рішення суду касаційної
інстанції у справі, що розглядається,
та його ухвали від 12 липня 2011 року,
копію якої надано для порівняння, не
дає підстав вважати, що цей суд
неоднаково застосував зазначені норми
права.

Так, у справі, що розглядається, суд
касаційної інстанції виходив із того,
що обов'язковою умовою погашення
векселів за рахунок бюджетного
відшкодування є підтвердження
податковим органом в установленому
порядку суми бюджетного відшкодування
для кожного податкового векселя. Суди у
цій справі встановили, що загальна сума
спірних податкових векселів ПФ
«Кібела» є значно вищою, ніж
підтверджена податковим органом сума
відшкодування, крім того податкові
векселі не були погашені в
установленому законом порядку.

Натомість у справі, ухвалу суду
касаційної інстанції від 12 липня 2011
року в якій надано для порівняння, цей
суд виходив із того, що на дату поставки
кожного податкового векселя органу
митного контролю підприємство мало
підтверджену податковим органом суму
бюджетного відшкодування.

Зміст правовідносин з метою з'ясування
їх подібності в різних рішеннях суду
касаційної інстанції визначається
обставинами кожної конкретної справи,
перевірка правильності встановлення
яких не належить до компетенції
Верховного Суду України.

Колегія суддів дійшла висновку, що
обставини, встановлені у справі, що
розглядається, не є подібними до
обставин, встановлених у справі, копію
рішення суду касаційної інстанції в
якій додано до заяви.

Зазначене не дає можливості дійти
висновку про неоднакове застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах.

Враховуючи те, що обставини, які стали
підставою для перегляду справи
Верховним Судом України, не
підтвердилися, у задоволенні заяви
Банку слід відмовити.

Керуючись статтями 241, 242, 244 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів Судової палати
в адміністративних справах Верховного
Суду України

постановила:

У задоволенні заяви публічного
акціонерного товариства «ФІДОБАНК»
відмовити.

Постанова є остаточною і не може
бути оскаржена, крім випадку,
передбаченого пунктом 2 частини першої
статті 237 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий В.В. Кривенко
Судді:М.Б. Гусак О.А. КороткихО.В.
КривендаВ.Л. МаринченкоП.В.
ПанталієнкоО.Б. Прокопенко О.О.
Терлецький