Справа № 810/4873/13-а
Суддя: Хрімлі О.Г.
Дата ухвалення: 2014-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
810/4873/13-а Головуючий у
1-й інстанції: Панченко Н.Д.
Суддя-доповідач: Хрімлі О.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого суддів Хрімлі О.Г.,
Ганечко О.М., Літвіної Н.М.,

розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Київського обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів на
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 07 жовтня 2013
року у справі за адміністративним
позовом Київського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Вілар» про
стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені, -

В С Т А Н О В И Л А :

Київське обласне відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
звернулося до Київського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Вілар» про
стягнення
адміністративно-господарських санкцій
у розмірі 7 682,67 грн. та пені у розмірі
229,02 грн.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 07 жовтня 2013
року у задоволенні адміністративного
позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
позивач звернувся до суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та ухвалити нову, якою
адміністративний позов задовольнити у
повному обсязі.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 197 КАС
України, суд апеляційної інстанції
може розглянути справу в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами, якщо справу може
бути вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі відсутності клопотань
від усіх осіб, які беруть участь у
справі, про розгляд справи за їх участю.

Зважаючи на те, що у справі відсутні
клопотання від усіх осіб, які беруть
участь у справі, про розгляд справи за
їх участю, колегія суддів вирішила
справу розглянути у порядку письмового
провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
необґрунтована та задоволенню не
підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, у лютому 2013 року відповідач
подав до Київського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів звіт про зайнятість і
працевлаштування інвалідів за 2012 рік
(форма 10-ПІ), згідно з яким
середньооблікова кількість штатних
працівників облікового складу
становить 15 осіб, серед яких, штатних
працівників, яким відповідно до
чинного законодавства встановлена
інвалідність, немає; кількість
інвалідів - штатних працівників, які
повинні працювати на робочих місцях,
створених відповідно до вимог ст. 19
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»
становить 1 особа; фонд оплати праці
штатних працівників складає 248,20 тис.
грн., середньорічна заробітна плата
штатного працівника складає 16 547,00 грн.;
сума адміністративно-господарських
санкцій за невиконання нормативу
робочих місць для працевлаштування
інвалідів складає 8 273, 00 грн.

Не погоджуючись з несплатою
відповідачем
адміністративно-господарських санкцій
та пені у повному обсязі та вважаючи
такі дії протиправними, позивач
звернувся до суду з адміністративним
позовом.

З матеріалів справи вбачається, що за
змістом звіту про зайнятість і
працевлаштування інвалідів за 2012 рік
(форма № 10-ПІ), розмір
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу робочих місць
для працевлаштування інвалідів
складає 8 273, 00 грн.

Водночас, згідно з розрахунком
позивача, розмір
адміністративно-господарських санкцій
для відповідача становить 16 546,67 грн. У
зв'язку зі сплатою відповідачем
адміністративно-господарський санкцій
за невиконання нормативу робочих місць
для працевлаштування інвалідів у сумі 8
273,00 грн. - 09 квітня 2013 року та у сумі 591,00
грн. - 01 серпня 2013 року, сума
заборгованості відповідача з
адміністративно-господарських санкцій
складає 7 682,67 грн. та пеня - 229,02 грн.

Як вбачається з матеріалів справи,
середньооблікова кількість
працівників ТОВ «Вілар» у 2012 році
становила 14,47 особи.

Згідно з поясненнями відповідача, при
розрахунках за допомогою програми
електронного документообігу «M.Е.Doc»
зазначені дані були округлені до
цілого значення, а саме до 15 осіб.

01 серпня 2013 року у зв'язку з виявленням
зазначеної помилки, відповідачем
подана позивачеві довідка та звіт про
зайнятість і працевлаштування
інвалідів за 2012 рік (форма 10-ПІ), за
змістом якого середньооблікова
кількість штатних працівників
облікового складу становить 14 осіб,
серед яких штатних працівників, яким
відповідно до чинного законодавства
встановлена інвалідність, немає;
кількість інвалідів - штатних
працівників, які повинні працювати на
робочих місцях, створених відповідно
до вимог ст. 19 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» становить 1 особа;
фонд оплати праці штатних працівників
складає 248,20 тис. грн., середньорічна
заробітна плата штатного працівника
складає 17 729,00 грн.; сума
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу робочих місць
для працевлаштування інвалідів
складає 8 864, 00 грн.

Згідно з платіжним дорученням № 438 від
01 серпня 2013 року, відповідачем
додатково сплачено різницю у розмірі
591,00 грн. та пеню у розмірі 19,00 грн., у
зв'язку з невірним розрахунком
середньооблікової чисельності
працівників, що призвело до невірного
розрахунку середньорічної заробітної
плати штатного працівника та, як
наслідок, розміру
адміністративно-господарських
санкцій.

Перевіряючи обґрунтованість позовних
вимог та їх відповідність чинному
законодавству, колегія суддів виходить
з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Ст. 5 Закону України «Про зайнятість
населення» передбачено, що держава
забезпечує надання додаткових
гарантій щодо працевлаштування
працездатним громадянам у
працездатному віці, які потребують
соціального захисту і не здатні на
рівних конкурувати на ринку праці, у
тому числі інвалідам, які не досягли
пенсійного віку.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 19 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні», для
підприємств, установ, організацій, у
тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, які використовують
найману працю, установлюється норматив
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця. Підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю,
самостійно розраховують кількість
робочих місць для працевлаштування
інвалідів відповідно до нормативу,
встановленого частиною першою цієї
статті, і забезпечують
працевлаштування інвалідів. При
розрахунках кількість робочих місць
округлюється до цілого значення.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» та Порядку сплати
підприємствами, установами і
організаціями штрафних санкцій до
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів, акумуляції, обліку та
використання цих коштів, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№ 1767 від 28 грудня 2001 року, підприємства,
установи і організації незалежно від
форми власності, де кількість
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
штрафні санкції, сума яких
визначається у розмірі середньої
річної заробітної плати на
відповідному підприємстві за кожне
робоче місце не зайняте інвалідом.
Штрафні санкції сплачуються
підприємствами самостійно не пізніше 15
квітня року, що настає за звітним.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні», забезпечення
прав інвалідів на працевлаштування та
оплачувану роботу, в тому числі з
умовою про виконання роботи вдома,
здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості.

Обов'язки роботодавців стосовно
забезпечення прав інвалідів на
працевлаштування чітко визначені ч. 3
ст. 18 Закону, згідно з якою
підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

З наведеного випливає, що роботодавець
не зобов'язаний здійснювати фактичний
пошук інвалідів для їх
працевлаштування, оскільки
законодавством такий обов'язок
покладається на державну службу
зайнятості.

Колегія суддів вважає, що при вирішенні
питання правомірності стягнення
штрафних санкцій слід виходити із
загальних норм права відносно
відповідальності за порушення
зобов'язань та встановлення в діях або
бездіяльності підприємства складу
правопорушення з метою застосування до
підприємства юридичної
відповідальності у вигляді штрафних
санкцій.

Відповідно до ст. 218 Господарського
кодексу України, підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Учасник господарських відносин
відповідає, зокрема, за порушення
правил здійснення господарської
діяльності, якщо не доведе, що ним вжито
всіх залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

У даному випадку виконанню
відповідними органами обов'язку
працевлаштувати інвалідів повинно
передувати вжиття підприємством
необхідних заходів для забезпечення
такого працевлаштування, до яких
належить, зокрема, здійснення заходів
із створення в установленому порядку
робочих місць у межах нормативу та
інформування названих органів про
наявність вакантних посад для
інвалідів.

У тому випадку, якщо у діях відповідача
відсутній склад правопорушення, на
нього не може бути покладена
відповідальність за ненаправлення
уповноваженими органами необхідної
кількості інвалідів для
працевлаштування, відсутність у
населеному пункті за місцем
знаходження відповідача інвалідів,
які бажають працевлаштуватись.

Аналогічна правова позиція викладена в
ухвалі Вищого адміністративного суду
України від 14 березня 2013 року у справі
№ К/9991/2834/11, ухвалі Вищого
адміністративного суду України від 13
березня 2013 року у справі № К/9991/17676/11.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач не виконав обов'язок по
здійсненню заходів зі створення
робочих місць для інвалідів,
покладений на нього законодавством,
у повній мірі, оскільки ним у 2012 році не
подавалися до центру зайнятості звіти
про наявність вакансій форми № 3-ПН.

Водночас, відповідачем сплачено суму
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу робочих місць
для працевлаштування інвалідів,
визначену в поданому звіті про
зайнятість і працевлаштування
інвалідів за 2012 рік (форма 10-ПІ), у
розмірі 8 864, 00 грн.

Відповідно до п. 3.2 ст. 3 Інструкції зі
статистики кількості працівників,
затвердженої наказом Державного
комітету статистики України № 286 від 28
вересня 2005 року, середньооблікова
кількість штатних працівників
розраховується на підставі щоденних
даних про облікову кількість штатних
працівників, які повинні уточнюватись
відповідно до наказів про прийом,
переведення працівника на іншу роботу
та припинення трудового договору.

Облікова кількість штатних
працівників за кожен день має
відповідати даним табельного обліку
використання робочого часу
працівників, на підставі якого
визначається кількість працівників,
які з'явились або не з'явились на
роботу.

Згідно з пп. 3.2.5 п. 3.2 ст. 3 вказаної
Інструкції, середньооблікова
кількість штатних працівників за
період з початку року (у тому числі за
квартал, півріччя, 9 місяців, рік)
обчислюється шляхом підсумовування
середньооблікової кількості штатних
працівників за всі місяці роботи
підприємства, що минули за період з
початку року до звітного місяця
включно, та ділення одержаної суми на
кількість місяців у цьому періоді,
тобто відповідно на 2, 3, 4, ... 12.

Відповідно до п. 3 додатку до
Інструкції, округлення результатів
обчислень для відображення у формах
державних статистичних спостережень з
праці здійснюється за правилом парної
цифри. Округлюються цифри поступово
справа наліво: якщо остання значуща
цифра менше або дорівнює « 4», вона
відкидається; якщо - більше або
дорівнює « 6», найближча ліворуч від неї
цифра збільшується на одиницю. Якщо
остання значуща цифра « 5», найближча
ліворуч від неї цифра збільшується на
одиницю, якщо вона непарна, а парна
залишається без змін.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів зазначає, що суд першої
інстанції прийшов до вірного висновку,
що при визначенні розміру
адміністративно-господарських санкцій
повинна застосовуватись
середньооблікова кількість штатних
працівників у розмірі 14 осіб, а тому
розмір адміністративно-господарських
санкцій за невиконання нормативу
робочих місць для працевлаштування
інвалідів повинен складати 8 864, 00 грн.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку про необґрунтованість
позовних вимог Київського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Вілар» про
стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені.

Доводи апелянта спростовуються
вищенаведеним, матеріалами справи та
не відповідають вимогам чинного
законодавства.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду без змін, якщо визнає, що
суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного, колегія
суддів дійшла висновку про те, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Київського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів -
залишити без задоволення, постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 07 жовтня 2013
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів після набрання нею законної сили
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.Г. Хрімлі

Судді
О.М. Ганечко

Н.М. Літвіна

Головуючий суддя
Хрімлі О.Г.

Судді:
Ганечко О.М.

Літвіна Н. М.