Справа № К/9991/5800/11-С
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2014-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" січня 2014 р. м. Київ
К/9991/5800/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

Бутенка В.І (доповідач), Лиски Т.О.,
Олендера І.Я.,

провівши в порядку касаційного
провадження попередній розгляд
адміністративної справи за позовом
ОСОБА_4 до Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в м. Києві про скасування рішення та
зобов'язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и в :

У вересні 2010року позивач звернувся до
суду із вказаним позовом, в якому
просив визнати рішення відповідача
протиправним та визнати його
учасником бойових дій з видачею
посвідчення встановленого зразка.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 11 жовтня 2010
року позов задоволено.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 25 січня 2011
року рішення суду першої інстанції
скасовано і прийнято нове рішення яким,
у задоволенні позову відмовлено.

В касаційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права,
просить скасувати рішення цього суду і
залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами встановлено, що позивач
залучався до виконання завдань по
охороні громадського порядку в умовах
надзвичайного стану на територіях
Вірменської РСР, Азербайджанської РСР,
Узбецької РСР та Грузинської РСР у
1988-1989 роках і дані факти
підтверджуються довідкою Центрального
архіву ВВ МВС Російської Федерації
№4/А/К-2562 від 11.06.2010 року.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
апеляційної інстанції виходив з того,
що позивачем не надано довідки 10-го
Головного управління Генерального
штабу Збройних сил СРСР про його
особисту участь у бойових діях, а тому
підстави для задоволення позову
відсутні.

Відповідно до пункту 2 статті 6 Закону
України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" учасниками
бойових дій визнаються, зокрема,
учасники бойових дій на території
інших країн - військовослужбовці
Радянської Армії, Військово-Морського
Флоту, Комітету державної безпеки,
особи рядового, начальницького складу
і військовослужбовці Міністерства
внутрішніх справ колишнього Союзу РСР
(включаючи військових та технічних
спеціалістів і радників), працівники
відповідних категорій, які за рішенням
Уряду колишнього Союзу РСР проходили
службу, працювали чи перебували у
відрядженні в державах, де в цей період
велися бойові дії, і брали участь у
бойових діях чи забезпеченні бойової
діяльності військ (флотів). Перелік
держав, зазначених у цьому пункті,
періоди бойових дій у них та категорії
працівників визначаються Кабінетом
Міністрів України.

Зі змісту примітки 6 до вказаного
Переліку стосовно можливості визнання
осіб учасниками бойових дій, якщо такі
мали місце в інших країнах після грудня
1979 року, та не названі у Переліку,
вбачається, що положення цієї примітки
поширюються лише на військових
фахівців, які направлялися Генеральним
штабом Збройних Сил колишнього Союзу
РСР у країни, на території яких велися
бойові дії і пільги яким надавалися на
підставі довідок 10-го Головного
управління Генерального штабу
Збройних Сил СРСР про їх особисту
участь у бойових діях.

Аналогічна правова позиція була також
висловлена в постановах Верховного
Суду України від 18 травня 2010 року (№
21-74во10) та від 3 жовтня 2011 року (№ 21-162а11),
в яких міститься висновок, що у
Переліку колишні республіки Союзу РСР
(в тому числі Азербайджанська РСР)
відсутні, а також зі змісту примітки 6
до цього Переліку стосовно можливості
визнання осіб учасниками бойових дій,
якщо такі мали місце в інших країнах
після грудня 1979 року та не названі у
Переліку, вбачається, що положення цієї
примітки поширюються лише на
військових фахівців, яких Генеральний
штаб Збройних Сил колишнього Союзу РСР
направляв у країни, на території яких
велися бойові дії, і пільги яким
надавалися на підставі довідок 10-го
Головного управління Генерального
штабу Збройних Сил СРСР про їх особисту
участь у бойових діях.

За приписами статті 2442 Кодексу
адміністративного судочинства України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність рішенням Верховного
Суду України.

За таких обставин правових підстав для
визнання позивача учасником бойових
дій у відповідача не було, оскільки у
відповідності до статті 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Таким чином, висновки суду
апеляційної інстанції про відмову у
задоволенні позову ґрунтуються на
правильному застосуванні норм
матеріального права.

Доводи касаційної скарги зроблених цим
судом висновків не спростовують.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що підстав для скасування чи
зміни оскарженого судового рішення не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС
України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 25 січня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

С у д д і :
В.І. Бутенко

Т.О. Лиска

І.Я.Олендер