Справа № 800/57/14
Суддя: Веденяпін О.А.
Дата ухвалення: 2014-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

23 січня 2014 року м. Київ
справа № 800/57/14

Суддя Вищого адміністративного суду
України Веденяпін О.А., вирішуючи
питання про прийняття позовної заяви
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Верховної
Ради України, треті особи, які не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача - Голова
Верховної Ради України Рибак Володимир
Васильович, Перший заступник Голови
Верховної Ради України Калєтнік Ігор
Григорович, Голова Лічильної комісії
Верховної Ради України Олійник
Володимир Миколайович про визнання дій
та бездіяльності протиправними,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулись в суд
з позовом до Верховної Ради України, в
якому просять:

- визнати протиправною бездіяльність
Верховної Ради України, яка виявилась у
недотриманні встановленої процедури
розгляду законопроектів та прийняття
законів України під час розгляду і
прийняття за основу та в цілому на
пленарному засіданні 16 січня 2014 року
проекту Закону України «Про внесення
змін до деяких законодавчих актів
України (щодо відповідальності за
вчинення адміністративних
правопорушень під час проведення
футбольних матчів)» (номер, дата
реєстрації: 3837 від 27 грудня 2013 року);

- визнати протиправними дії Верховної
Ради України щодо прийняття на
пленарному засіданні 16 січня 2014 року за
основу та в цілому проекту Закону
України «Про внесення зміни до Закону
України «Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України (щодо
відповідальності за вчинення
адміністративних правопорушень під
час проведення футбольних матчів)»
(номер, дата реєстрації: 3837 від 27 грудня
2013 року), та подальше його підписання
Головою Верховної Ради України Рибаком
В.В.

Вивчивши зміст позовної заяви,
приходжу до наступного.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Конституційний Суд України у своєму
Рішенні від 14 грудня 2011 року
№ 19-рп/2011 зазначив, що відносини, які
виникають між фізичною чи юридичною
особою і представниками органів влади
під час здійснення ними владних
повноважень, є публічно-правовими і
поділяються, зокрема, на
правовідносини у сфері управлінської
діяльності, правовідносини у сфері
охорони прав і свобод людини і
громадянина, а також суспільства від
злочинних посягань.

Стаття 1 Кодексу адміністративного
судочинства України (далі - КАС України)
визначає юрисдикцію, повноваження
адміністративних судів щодо розгляду
адміністративних справ, порядок
звернення до адміністративних судів та
порядок здійснення адміністративного
судочинства.

Відповідно до частини другої статті 2
КАС України до адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

В силу пункту 1 частини першої статті 3
КАС України справа адміністративної
юрисдикції - переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Відповідно до частини першої статті 17
КАС України юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
правовідносини, що виникають у зв'язку
з здійсненням суб'єктом владних
повноважень владних управлінських
функцій, а також у зв'язку з публічним
формуванням суб'єкта владних
повноважень шляхом виборів або
референдуму.

Згідно із частиною четвертою статті 18
КАС України Вищому адміністративному
суду України як суду першої інстанції
підсудні справи щодо встановлення
Центральною виборчою комісією
результатів виборів або
всеукраїнського референдуму, справи
про дострокове припинення повноважень
народного депутата України, а також
справи щодо оскарження актів, дій чи
бездіяльності Верховної Ради України,
Президента України, Вищої ради юстиції,
Вищої кваліфікаційної комісії суддів
України.

Статтею 171-1 КАС України врегульовані
особливості провадження у справах щодо
оскарження актів, дій чи бездіяльності
Верховної Ради України, Президента
України, Вищої ради юстиції, Вищої
кваліфікаційної комісії суддів
України. Відповідно до частини першої
правила цієї статті поширюються на
розгляд адміністративних справ щодо:
законності (крім конституційності)
постанов Верховної Ради України,
указів і розпоряджень Президента
України; актів Вищої ради юстиції; дій
чи бездіяльності Верховної Ради
України, Президента України, Вищої ради
юстиції; рішень, дій чи бездіяльності
Вищої кваліфікаційної комісії суддів
України.

Отже, необхідною ознакою для розгляду
справи за правилами адміністративного
судочинства є здійснення суб'єктом
владних повноважень владних
управлінських функцій, а саме: коли
хоча б один суб'єкт законодавчо
уповноважений владно керувати
поведінкою іншого (інших) суб'єктів, а
ці суб'єкти, відповідно, зобов'язані
виконувати вимоги та приписи такого
владного суб'єкта. При цьому ці функції
повинні здійснюватись суб'єктом саме у
тих правовідносинах, в яких виник спір.

В позовній заяві позивачі просять
визнати протиправними дії та
бездіяльність Верховної Ради України,
що полягає у недотриманні процедури
розгляду законопроекту та прийняття
закону на пленарному засіданні
Верховної Ради України 16 січня 2014 року.

Відповідно до принципу поділу
державної влади в Україні (стаття
6 Конституції України) органи
законодавчої, виконавчої та судової
влади здійснюють свої повноваження у
встановлених Конституцією України
межах і відповідно до законів України.

Згідно статті 75 Конституції України
єдиним органом законодавчої влади в
Україні є Парламент - Верховна Рада
України, до повноважень якої належить
прийняття законів відповідно до пункту
п'ятого статті 85 Конституції України.

У мотивувальній частині Рішення
Конституційного Суду України від
27 березня 2002 року № 7-рп/2002
імперативно визначено, що за змістом
положень статей 85, 91 Конституції
України Верховна Рада України приймає
закони, постанови та інші правові акти.
Вони є юридичною формою реалізації
повноважень єдиного органу
законодавчої влади в Україні та,
відповідно до частини другої статті 147,
частини першої статті 150 Конституції
України, є об'єктом судового
конституційного контролю.

У Рішенні Конституційного Суду України
від 17 жовтня 2002 року №
17-рп/2002 у справі у справі за
конституційним поданням 50 народних
депутатів України щодо офіційного
тлумачення положень статей 75, 82, 84, 91, 104
Конституції України (щодо
повноважності Верховної Ради України)
зазначено, що Верховна Рада України
визначена в статті 75 Конституції
України парламентом - єдиним органом
законодавчої влади в Україні. Як орган
державної влади Верховна Рада України
є колегіальним органом, який складають
чотириста п'ятдесят народних депутатів
України. Повноваження Верховної Ради
України реалізуються спільною
діяльністю народних депутатів України
на засіданнях Верховної Ради України
під час її сесій. Визначення Верховної
Ради України єдиним органом
законодавчої влади означає, що жоден
інший орган державної влади не
уповноважений приймати закони.
Верховна Рада України здійснює
законодавчу владу самостійно, без
участі інших органів.

Крім того, в цьому Рішенні зазначено, що
учасниками законодавчого процесу на
його відповідній стадії, а отже,
учасниками законотворчості, є
визначені в частині першій статті 93
Конституції України суб'єкти права
законодавчої ініціативи у Верховній
Раді України - зокрема Президент
України. Реалізація права законодавчої
ініціативи і права вето означає лише
участь відповідних органів у
здійсненні власне парламентської
функції законотворчості.

Аналіз вищезазначеного свідчить про
те, що при розгляді проектів законів та
ухваленні законів Верховна Рада
України не виконує владних
управлінських функцій, а реалізує свої
повноваження щодо законодавчої
діяльності.

Слід зазначити, що Конституційним
Судом України може бути визнаний
неконституційним правовий акт
Верховної Ради України, у процесі
прийняття чи схвалення якого або
набрання ним чинності було порушено
процедурні вимоги, що встановлюються
безпосередньо Конституцією України, за
умови набрання ним чинності.

Згідно з пунктом першим частини першої
статті 109 КАС України суддя відмовляє у
відкритті провадження в
адміністративній справі, якщо заяву не
належить розглядати в порядку
адміністративного судочинства, у
зв'язку з чим позивачам необхідно
відмовити у відкритті провадження в
адміністративній справі за їх позовом
до Верховної Ради України про визнання
дій та бездіяльності протиправними.

Керуючись статтями 17, 18, 109, 160, 165, 171-1
Кодексу адміністративного судочинства
України,

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті провадження у
справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до Верховної Ради України, треті
особи, які не заявляють самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача - Голова Верховної Ради
України Рибак Володимир Васильович,
Перший заступник Голови Верховної Ради
України Калєтнік Ігор Григорович,
Голова Лічильної комісії Верховної
Ради України Олійник Володимир
Миколайович про визнання дій та
бездіяльності протиправними.

Ухвала є остаточною і не підлягає
перегляду в апеляційному чи
касаційному порядку.

Суддя
О.А. Веденяпін