Справа № 296/5256/13-а
Суддя: Леонтович К.Г.
Дата ухвалення: 2014-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2014 року м.
Київ К/800/46966/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі

суддів: Зайця В.С., Калашнікової О.В.,
Леонтович К.Г.,

розглянувши у попередньому розгляді
справу за касаційною скаргою
Житомирського обласного центру по
нарахуванню та здійсненню соціальних
виплат на ухвалу Корольовського
районного суду м. Житомира від 21 червня
2013 року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 3 вересня 2013 року у справі №296/5256/13-а
за заявою відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Житомирській
області про заміну способу і порядку
виконання рішення суду по справі
№2а-1488/10 за позовом ОСОБА_1 до
Житомирського обласного центру по
нарахуванню та здійсненню соціальних
виплат про стягнення допомоги до 5
травня, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2010 року ОСОБА_1 звернувся в
суд з позовом до Житомирського
обласного центру по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат, в якому
просив визнати дії відповідача
неправомірними та зобов'язати
виплатити йому одноразову грошову
допомогу за 2010 рік, згідно ст.13 Закону
України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту" у
розмірі семи мінімальних пенсій за
віком".

Постановою Корольовського районного
суду м. Житомира від 8 грудня 2010 року,
залишеною без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 19 вересня 2012 року, позовні вимоги
задоволені. Визнані неправомірними дії
відповідача та зобов'язано
Житомирський обласний центр по
нарахуванню та здійсненню соціальних
виплат нарахувати та виплатити ОСОБА_1
щорічну державну соціальну допомогу за
2010 рік у розмірі семи мінімальних
пенсій за віком, обчислюючи її із
розміру прожиткового мінімуму для осіб
які втратили працездатність,
встановленого Законом України "Про
Державний Бюджет України на 2010 рік".

У червні 2013 року головний державний
виконавець відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Житомирській
області звернувся до суду із заявою про
зміну способу і порядку виконання
постанови Корольовського районного
суду м. Житомира від 8 грудня 2010 року.

Ухвалою Корольовського районного суду
м. Житомира від 21 червня 2013 року,
залишеною без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 3 вересня 2013
року, заява про зміну способу і порядку
виконання судового рішення задоволена.
Змінений спосіб і порядок виконання
постанови Корольовського районного
суду м. Житомира від 8 грудня 2010 року,
стягнуто з Житомирського обласного
центру по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат на користь ОСОБА_1
щорічну грошову допомогу до 5 травня за
2010 рік в сумі 4522 грн. 00 коп.

Не погоджуючись з ухваленими по справі
рішеннями Житомирський обласний центр
по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат звернувся до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення судів першої і
апеляційної інстанцій та ухвалити нове
судове рішення, яким відмовити в
задоволенні заяви про зміну способу і
порядку виконання судового рішення,
посилаючись на порушення судами норм
процесуального права.

Перевіривши правову оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
дослідивши матеріали касаційної
скарги, проаналізувавши правильність
застосування судами норм
процесуального права колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
вважає, що відсутні підстави для
скасування судових рішень, а касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що постанова
Корольовського районного суду м.
Житомира від 8 грудня 2010 року набрала
законної сили та є не виконаною.
Житомирським обласним центром по
нарахуванню та здійсненню соціальних
виплат на виконання постанови
Корольовського районного суду
м.Житомира від 8 грудня 2010 року
проведений розрахунок недоотриманої
щорічної разової грошової допомоги до
5-го травня у 2010 році, яка становить 4522,00
грн. Неможливість виконання рішення
суду в частині зобов'язання виплатити
суму нарахованої пенсії обґрунтована
відповідачем відсутністю будь-яких
програм та методичних розробок щодо
проведення нарахувань за рішеннями
судів. При виконанні зазначеної
постанови виникла необхідність у зміні
способу виконання рішення.

Задовольняючи заяву головного
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Житомирській області, суди першої та
апеляційної інстанцій виходили з того,
що оскільки рішення суду не виконано
протягом двох місяців з дня винесення
постанови про відкриття виконавчого
провадження, державний виконавець
обґрунтовано звернувся до суду із
заявою про зміну способу і порядку
виконання рішення.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновками судів першої
і апеляційної інстанцій виходячи з
наступного.

З 1 січня 2013 року набув чинності Закон
України "Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень" від 5 червня
2012 року № 4901- 6 (далі - Закон № 4901), який
встановлює гарантії держави щодо
виконання судових рішень та виконавчих
документів, визначених Законом України
"Про виконавче провадження" та
особливості їх виконання. Частиною 1
статті 2 Закону № 4901 визначено, що
держава гарантує виконання рішення
суду про стягнення коштів та
зобов'язання вчинити певні дії щодо
майна, боржником за яким є: державний
орган; державні підприємство, установа,
організація; юридична особа, примусова
реалізація майна якої забороняється
відповідно до законодавства. За
частинами 1, 2 статті 3 Закону № 4901
виконання рішень суду про стягнення
коштів, боржником за якими є державний
орган, здійснюється Державною
казначейською службою України в межах
відповідних бюджетних призначень
шляхом списання коштів з рахунків
такого державного органу, а в разі
відсутності у зазначеного державного
органу відповідних призначень - за
рахунок коштів, передбачених за
бюджетною програмою для забезпечення
виконання рішень суду. Стягувач за
рішенням суду про стягнення коштів з
державного органу звертається до
Державної казначейської служби
України у строки, встановлені Законом
України "Про виконавче провадження", із
заявою про виконання рішення суду.

Згідно частинами 1, 2, 6, 7, 8 статті 4
Закону № 4901 виконання рішень суду про
стягнення коштів з державного
підприємства або юридичної особи
здійснюється в порядку, визначеному
Законом України "Про виконавче
провадження", з урахуванням
особливостей, встановлених цим
Законом. У разі якщо рішення суду про
стягнення коштів з державного
підприємства або юридичної особи не
виконане протягом шести місяців з дня
винесення постанови про відкриття
виконавчого провадження, його
виконання здійснюється за рахунок
коштів, передбачених за бюджетною
програмою для забезпечення виконання
рішень суду. Перерахування коштів за
рішенням суду здійснюється Державною
казначейською службою України у
тримісячний строк з дня надходження
документів та відомостей, необхідних
для цього, з одночасним направленням
повідомлення про виплату коштів
державному виконавцю, державному
підприємству або юридичній особі.
Державний виконавець протягом десяти
днів з дня отримання такого
повідомлення виносить постанову про
заміну стягувача на Державну
казначейську службу України з
одночасним направленням повідомлення
такому органу. Державне підприємство
або юридична особа, які визнані
боржниками за рішеннями суду,
зобов'язані протягом десяти днів з дня
перерахування коштів відкрити рахунки
в органах Державної казначейської
служби України та проводити розрахунки
виключно з цих рахунків. Положення цієї
частини не поширюються на банки, сто
відсотків або частка статутного
капіталу яких належить державі. За
статтею 7 Закону № 4901 виконання рішень
суду про зобов'язання вчинити певні дії
щодо майна, боржником за якими є
державний орган, державне
підприємство, юридична особа,
здійснюється в порядку, встановленому
Законом України "Про виконавче
провадження", з урахуванням
особливостей, встановлених цим
Законом. У разі якщо рішення суду,
зазначені в частині першій цієї статті,
не виконано протягом двох місяців з дня
винесення постанови про відкриття
виконавчого провадження, крім
випадків, коли стягувач перешкоджає
провадженню виконавчих дій, державний
виконавець зобов'язаний звернутися до
суду із заявою про зміну способу і
порядку виконання рішення.

Виходячи з положень Закону № 4901 та
приписів Порядку, затвердженого на
виконання цього Закону постановою
Кабінету Міністрі України від 3 серпня
2011 року № 845, органи Державної
казначейської служби на теперішній час
не мають повноважень для зобов'язання
іншого органу вчинити певні дії та
можливості прийняти до виконання
виконавчий документ без зазначення
суми коштів, яка підлягає стягненню з
Державного бюджету України.

За частиною 1 статті 263 КАС України за
наявності обставин, що ускладнюють
виконання судового рішення
(відсутність коштів на рахунку,
відсутність присудженого майна в
натурі, стихійне лихо тощо), державний
виконавець може звернутися до
адміністративного суду першої
інстанції, незалежно від того, суд якої
інстанції видав виконавчий лист, що
видав виконавчий лист, із поданням, а
особа, яка бере участь у справі, та
сторона виконавчого провадження - із
заявою про відстрочення або
розстрочення виконання, зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення. Питання
про відстрочення або розстрочення
виконання, зміну чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення може бути розглянуто також за
ініціативою суду.

Під зміною способу і порядку виконання
рішення слід розуміти вжиття
адміністративним судом нових заходів
для реалізації рішення. Ці заходи
повинні забезпечити виконання
конкретного судового рішення і не
поширюватися на відносини, які виникли
після його ухвалення. У цій категорії
справ зміна способу і порядку
виконання рішення можлива шляхом зміни
зобов'язання здійснити виплати на
стягнення цих виплат. Така зміна
можлива лише у разі виконання
боржником зобов'язальної частини
рішення про нарахування соціальних
виплат. При цьому адміністративний суд
повинен виходити з розміру
заборгованості боржника перед
стягувачем, що виникла під час
виконання судового рішення.

Судами встановлено, що на час розгляду
судом першої інстанції заяви державної
виконавчої служби про зміну способу та
порядку виконання судового рішення,
відповідачем не здійснене виконання
постанови Корольовського районного
суду м. Житомира від 8 грудня 2010 року в
повному обсязі, оскільки проведене
лише нарахування на користь позивача
коштів 4522 грн. 00 коп. без здійснення їх
виплати.

Виходячи з наведеного, колегія суддів
погоджується з висновками судів першої
та апеляційної інстанції щодо
очевидної неможливості виконання
постанови суду у визначений судом
спосіб, що обумовлює зміну та
встановлення іншого способу і порядку
виконання судового рішення шляхом
визначення до стягнення з відповідача
на користь позивача відповідної суми,
що нарахована відповідачем на
виконання постанови Корольовського
районного суду м. Житомира від 8 грудня
2010 року.

Згідно ч.3 ст.220-1 КАС України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Колегія суддів вважає, що доводи
касаційної скарги не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судами норм процесуального права, яке
призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного, судами
першої і апеляційної інстанцій
винесені законні і обґрунтовані
рішення, постановлені з дотриманням
норм процесуального права і підстав
для їх скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Житомирського
обласного центру по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат
відхилити.

Ухвалу Корольовського районного суду
м. Житомира від 21 червня 2013 року та
ухвалу Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 3 вересня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через 5
днів після направлення її копій особам,
які беруть участь у справі і може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав передбачених ст.ст.237-239 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді: